OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Julià Babia i Privat

Julià Babia Privat (el Poblenou, Barcelona, 25 de gener de 1961 - Castelló de Farfanya, 9 de febrer de 1987) fou un militant independentista català, conegut amb el sobrenom d'el Nen.
De 1971 a 1981 va viure a Sant Boi de Llobregat. Allí contactà amb la incipient Esquerra Independentista, militant el 1976 a les Joventuts Revolucionàries Catalanes (JRC) i després al Partit Socialista d'Alliberament Nacional-Provisional (PSAN-p). El 1979 participà activament en la fundació dels Comitès de Solidaritat amb els Patriotes Catalans (CSPC) i en la constitució d'Independentistes dels Països Catalans (IPC). Fou el principal impulsor dels actes de solidaritat amb els presos de l'anomenat cas Batista i Roca al Baix Llobregat.
A començaments dels anys 1980 es traslladà a viure a Manresa, el Bages, on des dels CSPC, va impulsar el Moviment Independentista del Bages i la revista Espatec. El 1983 fou un dels organitzadors de la Trobada Independentista d'Artés, que va impulsar la campanya Cap a la construcció del Moviment de Defensa de la Terra, vital per a la constitució de les bases del MDT.
Va morir en un accident de trànsit a Castelló de Farfanya el 9 de febrer de 1987 quan es desplaçava a la Vall d'Aran per passar uns dies practicant esports de neu, juntament amb el seu amic Marcel·lí Canet, que conduïa el cotxe sinistrat. Fou enterrat al cementiri de Sant Boi de Llobregat i, malgrat que algunes biografies poc fiables li ho atribueixen, en el moment de la seva mort no es trobava realitzant cap tipus d'activitat clandestina. El que és públic, notori i contrastable és que en vida mai fou acusat, jutjat o condemnat per aquest tipus d'activitats i que l'organització Terra Lliure, en el moment del seu traspàs, no reivindicà la militància de Babia com sí que feia amb tots els seus militants morts.
El febrer de 2017, per recordar el 30è aniversari de la seva mort, l'organització Poble Lliure i el Fons de Documentació de l'Esquerra Independentista a les Comarques de Ponent van portar a terme un acte i la col·locació d'un monòlit en memòria seva. Arran d'aquest acte, la a Fiscalia de l'Estat Espanyol va presentar una demanda per enaltiment del terrorisme contra quatre membres de Poble Lliure: Guillem Fuster, portaveu de l'organització; Albert Botran, militant i diputat de la CUP al Parlament de Catalunya; Ferran Dalmau, i Toni Casserras. Posteriorment, la causa s'ha ampliat a la investigació de tres persones més: el músic Marcel Casellas, l'exmembre dels CSPC Josep Maria Cervelló i Marcel·lí Canet, que ni tan sols participà en l'acte i que acompanyava Babia el dia de l'accident.

## Referències

* ↑ «29 anys sense en Julià Babia "Nen"». Llibertat.cat. [Consulta: 10 juny 2017].
* ↑ «Emotiu homenatge a Julià Babia i companys de lluita a Castelló de Farfanya». Llibertat.cat.
* ↑ «L'Estat investiga Botran i tres militants de Poble Lliure per enaltiment de terrorisme». El Món. Arxivat de l'original el 2017-09-27 [Consulta: 25 setembre 2017].
# Julià (militar)

Julià (en llatí Julianus) va ser un destacat oficial militar romà del temps de l'emperador Còmmode.
Al principi va ser molt apreciat per l'emperador que el va nomenar prefecte del pretori, però més tard va caure en desgràcia per causes desconegudes, i finalment Còmmode va ordenar la seva execució.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/653?rgn=full+text;view=image;q1=JulianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 643. ]
# Junta Eclesiàstica (1705)

La Junta Eclesiàstica o Junta d'eclesiàstics fou una junta de govern, creada temporalment per l'arxiduc Carles III durant el setge de Barcelona de l'any 1705 que, juntament amb la Junta de Cavallers, assessorava i assistia al monarca en la governança de Catalunya.
Fou fundada el 18 de setembre de 1705, i en formaven part:
* Fra Guillem Gonyalons, bisbe de Solsona
* Genar Colom, abat de Camprodon
* Josep Asprer, ardiaca d'Andorra
* Josep Bosc, canonge de Vic
* Josep Bru, cambrer del monestir de Ripoll
* Felicià Saiol, santjoanista
* Francesc de Cordelles, abat de Gerri
El 28 d'octubre del mateix any 1705, l'Arxiduc creava l'anomenada Junta d'Estat.

## Notes

* ↑ «Durant el setge de Barcelona l'any 1705, Carles III instituí dues Juntes de govern, l'abans esmentada Junta Eclesiàstica i la Junta de Cavallers que esdevingué un sinònim de la d'Estat-Hisenda i altres competències de la Província». Beltran Morales, pàg. 221.
* ↑ «Crida l'atenció que l'Arxiduc posés en marxa tot aquell batibull de Juntes i Consells quan Catalunya podia brindar-li institucions de govern pròpies amb una llarga experiència més o menys operativa en matèria de govern. Probablement Carles III n'estés poc segur de la fidelitat de les institucions catalanes. De sempre una freda desconfiança presidí les relacions entre el Rei i les autoritats del País. Desconfiança alimentada sens dubte pel príncep alemany, Liechtenstein, persona íntimament lligada a l'Arxiduc.». Beltran Morales, p. 221

## Referències

* ↑ Simon Tarrés 2011, p. 299 (nota 126)
* ↑ Amorós Gonell 2006, p. 277-279
* ↑ Simon Tarrés 2011, p. 299

## Bibliografia

* Beltran Morales, Montserrat. «El desgovern durant el «regnat» de l'Arxiduc: Estudi d'un manuscrit anònim contemporani». A: Primer Congrés d'Història Moderna de Catalunya. Facultat de Geografia i Història. Universitat de Barcelona [Consulta: 12 març 2015].
* Simon i Tarrés, Antoni. Del 1640 al 1705. L'autogovern de Catalunya i la classe dirigent catalana en el joc de la política internacional europea. Publicacions Universitat de València / Institut d'Estudis Catalans, 2011 [Consulta: 12 març 2015].
* Amorós i Gonell, Francesc «Malta i els cavallers hospitalers de l'orde militar de Sant Joan de Jerusalem durant la Guerra de Successió (1702-17014). Notícies extretes de la correspondència diplomàtica». Pedralbes, 26, 2006, pàg. 277-279 [Consulta: 13 març 2015].
# Kharitónovo (Buriàtia)

* Per a altres significats, vegeu «Kharitónovo».
Kharitónovo (en rus: Харитоново) és un poble de la República de Buriàtia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 168 habitants.

## Referències

* ↑ Карта Джидинского района Бурятии
* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. Plantilla:Retrieved
* ↑ Расстояние от Алцака до Петропавловки 73 км
# Anivellament lingüístic

Hi ha anivellament lingüístic en els dialectes d'una llengua quan els trets particulars morfofonètics de la variant lingüística són substituïts pels elements corresponents de la llengua estàndard, de manera no planificada, els quals tenen un significat semblant als dels dialectes.

## Referències

* ↑ La terminologia lingüística en l'ensenyament secundari: Propostes pràctiques. Grao, 2000, p. 31. ISBN 8499802591.
# Jònic de Sardes

Jònic de Sardes (en llatí Ionicus, en grec antic Ἰωνικός) era un metge de Sardes a Lídia, fill d'un metge que havia adquirit un cert prestigi.
Va estudiar medicina amb Zenó de Xipre i era company d'Oribasi i Magne d'Antioquia a la segona meitat del segle iv. Eunapi va fer un breu relat de la seva vida, i diu que estava ben dotat en totes les branques de la ciència mèdica i a més també havia estudiat retòrica, lògica i poesia i gaudia d'una alta reputació.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ionicus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 juny 2021].
# Kafr Tahla

Kafr Tahla (àrab: كفر طحلة, Kafr Ṭaḥla) és un poble de la governació de Qalyubia, a Egipte. És conegut per ser el lloc de naixement de l'activista i Premi Internacional Catalunya 2003 Nawal El Saadawi.

## Referències

* ↑ «Nawal El Saadawi obituary». The Guardian, 22-03-2021.
* ↑ Saadawi, Nawal El. Walking through Fire: The Later Years of Nawal El Saadawi, In Her Own Words (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2018-05-15. ISBN 978-1-78699-311-3.
# Kale & Lawaeuëng

Kale & Lawaeuëng fou un antic principat de les Índies Orientals Holandeses, part de la federació de Pedir. L'estat tenia una superfície de 337 km², i formava part de l'onderafdeeling ('subdivisió') de Sigli. Es va formar el 1490, i el seu sobirà portava el títol de Kejuruan.

## Banderes

Consten dos models de bandera en ús des de 1874 (anteriorment desconegut): rectangular vermella amb dues espases creuades amb la punta cap al vol i sobre elles un disc, totes les càrregues blanques; i el mateix amb els colors invertits (drap blanc, càrregues vermelles). També es constaten els mateixos dos models amb forma de banderins triangulars.

## Referències

* A. Flicher, Les Etats princiers des Indes néerlandaises, Dreux 2009
# Anna Ferrer i Barba

Anna Ferrer i Barba (Verges, Baix Empordà, 1960?) és una pianista catalana.
Anna Ferrer pertany a una vella i fecunda nissaga de músics vergelitans. Va rebre les primeres lliçons de solfeig del seu pare, Manel Ferrer (Manelic), músic de cobla. Amb el seu oncle Joaquim Ferrer (Quim Gil), músic i compositor, va començar a tocar el piano. El seu avi Josep Ferrer, fundador de les cobles Vergelitana i l'Emporitana, també va contribuir en la seva formació.
Va cursar els estudis musicals al Conservatori de Música Isaac Albéniz de Girona, al Conservatori del Liceu i al Conservatori Municipal de Música de Barcelona, acabant els graus superiors de piano i música de cambra amb les màximes qualificacions i premis. També va rebre lliçons d'Enmanuel Ferrer, Roberto Bravo, Edith Ficher, Paul Badura-Skoda, Luiz de Moura Castro i Aquiles delle Vigne. Des del 1980 és professora de piano al Conservatori de Música Isaac Albéniz, departament que va dirigir entre 1986 i 1998.
Ha sigut directora del Festival Internacional de Música L'Escala-Empúries, de s'Agaró i dels cicles Primavera Lírica i Cambra de Música, a Girona. Compta amb una llarga llista de recitals amb reconeguts intèrprets com Igor Frolov, Gernot Winischhofer, András Adorján, Maxence Larrieu, Ksenia Dubrovskaya, Anna Sokolova, Massimo Mercelli, Claudi Arimany, Giuseppe Nova, Thierry Huillet, Eugen Mantu, François- Michel Rignol, Annie Ploquin, i diversos cantants com Dalmau González, Mirela Zafiri, Giovanna Manci, Rosa Mateu, etc. i també com a solista amb orquestres d'arreu d'Europa i de l'Àsia com l'Orquestra de Cambra de Bucarest, Orquestra de Cambra Antonio Vivaldi de París, Orquestra Simfònica Artur Rubinstein, Orquestra Camerata de Moscou, Orquestra Simfònica de Torun, Orquestra Filharmònica Estatal Turca de Bursa, Camerata Mediterránea, Orquesta Clásica Europea, etc. Ha actuat arreu d'Europa i a Àsia, participant en els més prestigiosos Festivals.
Diverses emissores de televisió com TV3, TV2, Canal Sur, TDC, TV Mediterráneo, TV Galícia, o radiofòniques com Catalunya Ràdio, Radio Nacional, o la Fonoteca Històrica de Catalunya han enregistrat els seus concerts. Ha editat per les discogràfiques Lambdoma, Goodlife Records i Preise Records.

## Referències

* ↑ «Entrevista a Anna Ferrer». Diàspora, 01-01-2011.
* 1 2 3 «Biografia». Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 4 agost 2013].
* ↑ «Notícia al diari El Punt Avui». .
* ↑ «Notícia a El Punt Avui». .
* ↑ «Notícia a http://ocio.diarioinformacion.com». .
* ↑ «Notícia a Sociedad de Conciertos de Albacete». .
* ↑ «Notícia a lanucia.es». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 4 agost 2013].
* ↑ Concert gravat amb l'Orquestra Simfònica Artur Rubinstein
* ↑ Àlbum a Preise Records
# Kankli

Els kankli o Kangli (també kanghli) foren un poble turc de l'estepa al Turquestan i Sibèria del sud-oest. Apareixen esmentats al segle xii i eren part de la confederació dels kiptxaks (cumans) i associats als kimaks, un altre dels grups que van formar el grup kiptxak.
Quan van aparèixer els mongols tenien un establiment al baix Sirdarià prop de Djand, anomenat Karakum que fou refugi per merkits després de ser derrotats per Genguis Kan i també els naiman el 1208. El general Chin Temur va fer un descans en aquest lloc abans d'ocupar Djand el 1220. El kanglis o kanklis van lluitar pels khwarizms i van perdre molts homes a les conquestes de Bukharà i Samarcanda. La mare de Djalal al-Din Manguberti, Terken Khatun, era, segons Djuwayni, una kangli, però Nasawi diu que era una kimak; els que no foren massacrats foren absorbits per les hordes turques del gran kan. Viatgers occidentals els esmenten com Cangitae o Cangle.

## Bibliografia

* Boyle, The susccessors of Gengis Khan, Nova York i Londres, 1971
* Bosworth, C.E. " Ḳang̲h̲li". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2012. 5 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/kanghli-SIM_3864>
* Encyclopaedic ethnography of Middle-East and Central Asia: A-I, Volum 1. Editat per R. Khanam
# Aphyosemion trilineatus

Aphyosemion trilineatus és una espècie de peix de la família dels aploquílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Aphyosemion trilineatus» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Ladiges, W. 1934. Tropical fishes. Tropical Fishes: 1-236.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anna Maria Adroer i Tasis

Anna Maria Adroer i Tasis (l'Escala, 19 de març de 1927 - Barcelona, 27 de setembre de 2021) va ser una historiadora i arqueòloga catalana.

## Biografia

doctorada en Història i Arqueologia per la Universitat de Barcelona amb la tesi El palau reial major de Barcelona ——qualificada Cum laude——, va treballar com a investigadora en el Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) i a l'Istituto internazionale di studi liguri, a Bordighera (Itàlia).
Com a arqueòloga va treballar a les excavacions realitzades a Empúries, a la Barcelona romana, a Clunia, a Bordighera (Itàlia) i a Saintes (França). Com a historiadora, ha participat en múltiples congressos, seminaris i conferències, i és autora de diferents obres, bona part d'elles centrades en la Història de Barcelona. Va ser membre col·laborador en l'equip d'edició de la Gran Enciclopèdia Catalana, en el consell de redacció de diferents publicacions especialitzades en història de Catalunya i ha estat directora del Museu d'Història de Barcelona i de l'Institut Municipal d'Història de la mateixa ciutat.

## Obres

Del conjunt dels seus llibres i publicacions en obres col·lectives, es troben, a més de la preparació i edició dels catàlegs de fons cartogràfics i mapes antics de la península Ibèrica conservats a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona:
* El palau reial major de Barcelona (1978, tesi doctoral)
* Pintura i escultura a la casa de la ciutat (1983, amb Eloïsa Sendra i Mercè Doñate),
* Història de la Taula de Canvi de Barcelona: seu fundacional de la Caixa de Barcelona (1989, amb Gaspar Feliu)
* Càtars i catarisme a Catalunya (1996, amb Pere Català i Roca)
* Palaus reials de Catalunya (2003, amb Ramon Manent)

## Reconeixement

L'any 2020, fou inclosa en el projecte Mujeres Investigadoras en los Archivos Estatales (1900-1970) per a la descripció arxivística i per a la creació d'un microlloc específic al Portal d'Arxius Espanyols (PARES), desenvolupat entre els anys 2020 i 2023. Aquest projecte ha estat impulsat per la Subdirecció General d'Arxius Estatals, amb l'objectiu de visibilitzar la tasca d'investigació realitzada a Espanya per dones en l'interval 1900-1970 a partir dels registres documentals que es conserven als Arxius de Gestió dels Arxius Espanyols del Ministeri de Cultura (l'Arxiu Històric Nacional, l'Arxiu de la Corona d'Aragó, l'Arxiu General de Simancas, l'Arxiu General d'Índies, l'arxiu de la Reial Cancelleria de Valladolid, l'Arxiu General de l'Administració i el Centre d'Informació Documental d'Arxius).

## Referències

* 1 2 3 «Adroer y Tasis, Anna M.». Diccionari d'historiadors del art català, valencià i balear. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 Quién es quién en España. Madrid: Editorial José Luis Campillo Alonso, 1990, p. 550-551. ISBN 8440469055.
* ↑ «Adroer i Tasis, Anna Maria». Biblioteca de Catalunya. Arxivat de l'original el 2016-03-03.
* ↑ «Mujeres Investigadoras en los Archivos Estatales (1900-1970)». Ministerio de Cultura.

## Enllaços externs

* «Obra de Anna Maria Adroer i Tasis» a Dialnet.
* OCLC lccn-n78-56068
# Kefar Xemaryahu

Kefar Xemaryahu (en hebreu: כפר שמריהו) és un consell local proper a Tel-Aviv i a Herzliya. Forma part de l'àrea metropolitana de Gush Dan i del districte de Tel-Aviv.
Fou fundat l'any 1937 per immigrants jueus d'Alemanya. Malgrat que originàriament era una colònia agrícola, actualment és una urbanització de cases unifamiliars de luxe i moltes de les propietats tenen més d'una hectàrea d'extensió.
Kefar Xemaryahu comparteix una escola primària amb la vila de Rishpon. Disposa, a més, de guarderies, d'un centre comercial, d'una biblioteca pública i d'un aeròdrom que es fa servir com a escola d'aviació i d'enllaç per a aerotaxis.
# Keflavik ÍF

El Keflavík Íþrótta- og ungmennafélag és un club de futbol islandès de la ciutat de Keflavík, al municipi de Reykjanesbær.

## Història

Va ser fundat el 29 de setembre de 1929 com a UMFK Keflavik. El 1956 es fusiona amb KFK Keflavik esdevenint IthrottaBandalag Keflavikur (IBK Keflavík). El 1994 adopta el nom actual.

## Palmarès

* Lliga islandesa de futbol: 4 1964, 1969, 1971, 1973
* Copa islandesa de futbol: 4 1975, 1997, 2004, 2006

## Enllaços externs

* Keflavik ÍF - Lloc web oficial
# Aproximació de Hagen-Rubens

L'aproximació de Hagen-Rubens s'utilitza en òptica per a relacionar la reflectància amb la conductivitat del material. És necessari que el material sigui bon conductor, és per això que és de gran utilitat en òptica de metalls. Cal tenir present, però, que com tota aproximació, té els seus límits.
L'aproximació és possible si tenim en compte que la constant dielèctrica del material és negligible enfront del seu índex de refracció. Això només serà possible amb freqüències altes, i per tan, quan la longitud d'ona del flux incident sigui gran.
(1) $n^{2}\simeq {\sigma \over 2\pi \epsilon _{0}\nu }\gg \epsilon _{r}$
On:
n és l'índex de refracció del material.
σ és la conductivitat del material.
$\epsilon _{0}$ és la permitivitat del buit.
$\nu$ és la freqüència
$\epsilon _{r}$ és la constant dielèctrica del material en el medi.
Aleshores, aplicant l'equació (1) a la llei de Beer obtenim l'aproximació de Hagen-Rubens:
$R=1-{4 \over 2n}=1-4{\sqrt {\pi \epsilon _{0}\nu \over \sigma }}$
Com s'ha comentat abans, però, aquesta aproximació serà correcta amb longituds d'ona altes. Si ens centrem en l'espectre visible, les longituds altes seran aquelles que donin un color al metall més vermellós. O si marxem de l'espectre visible, sigui amb llum infraroja o altres, veuríem el metall transparent. Per tant, visualment, observant tan sols el color del metall, podem preveure si l'aproximació de Hagen-Rubens tindrà certa validesa o no.

## Referències

* ↑ Ashby, M. F.. Engineering materials 1 : an introduction to their properties and applications. 2a edició. Oxford: Butterworth-Heinemann, 1996. ISBN 0-7506-2766-2.
# Aproximació frustrada

Un procediment d'aproximació frustrada és una maniobra que realitza un pilot quan una aproximació instrumental no es pot finalitzar en un aterratge. Normalment, el pilot al comandament és l'encarregat de determinar si l'aeronau ha aconseguit l'altura de decisió (en aproximacions de precisió) o el punt d'aproximació frustrada (en aproximacions de no precisió), quan la pista d'aterratge o el seu entorn no estan a la vista o quan no es pot realitzar un aterratge en condicions segures per qualsevol motiu.
En aquest cas, l'aproximació instrumental s'ha d'interrompre per passar immediatament a executar la maniobra d'aproximació frustrada. El procediment d'aproximació frustrat normalment indica una adreça o una ruta a seguir i una altitud a la qual s'ha de pujar, i en general, amb unes instruccions de com mantenir-se a l'espera. El pilot haurà d'informar per ràdio al control de tràfic aeri de l'inici de l'aproximació frustrada tan aviat com li sigui possible. El control de tràfic aeri només pot donar justificant de recepció o modificar les instruccions d'aproximació frustrada, per exemple, donant vectors cap a un punt de referència. Posteriorment el control de tràfic aeri pot donar autorització per a un nou intent d'aproximació al mateix aeroport (tant si es a la mateixa pista d'aterratge, o canviar-ne a una altra) o en canvi, desviar a l'aeronau a un aeroport alternatiu.

## Referències

* ↑ García de la Cuesta, Juan. Terminología aeronáutica. Ediciones Díaz de Santos, 2003. ISBN 84-7978-579-9.
* ↑ «FAA Decision Makers Guide – CFIT Glossary». FAA. [Consulta: 8 novembre 2012].
* «Section 5-5-5. Missed Approach». A: Aeronautical Information Manual. FAA, 26 de julio de 2012.

## Vegeu també

* Motor i a l'aire
# Miracle a Milà

Miracle a Milà (títol original en italià: Miracolo a Milano) és una pel·lícula italiana de Vittorio De Sica i Cesare Zavattini, estrenada el 1951. Conte poètic en el qual s'enfronten el món ingenu dels pobres i el món àvid dels rics, aquesta pel·lícula va obtenir la Palma d'or al festival de Cannes el 1951. Ha estat doblada al català.

## Argument

Toto ha estat trobat en les cols del seu hort per una vella que el criarà. Després de la seva mort, passa la seva joventut en un orfenat i en surt certament pobre però continua sent un noi simpàtic. Fa el bé al voltant d'ell, organitzant una veritable barri de barraques per a vagabunds. Ara bé, sobre aquest terreny aflora el petroli i el vagabund Rapi buscarà un ric home de negocis per revelar-li el secret per diners… L'home de negocis recompra el terreny i vol fer-ne fora els habitants. Mentre que Lolotta, la fada, arriba del paradís per portar-li el colom que els satisfarà. Toto salva el barri de barraques gràcies al colom però després de moltes desgràcies, els vagabunds se'n van a viure al paradís, l'únic indret on poden ser feliços. Tot i contenir elements fantàstics, constitueix, juntament amb El lladre de bicicletes i Umberto D. la gran trilogia neorealista de De Sica.

## Repartiment

* Francesco Golisano: Toto
* Emma Grammatica: Lolotta, la fada
* Brunella Bovo: Edwige
* Paolo Stoppa: Rapi

## Al voltant de la pel·lícula

* El personatge de Toto d'aquesta pel·lícula no té cap vincle amb l'actor Totò i el seu paper recurrent, un dels més populars del cinema italià.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1951: Palma d'Or al 4t Festival Internacional de Cinema de Canes
* 1951: Ruban d'argent a la millor direcció artística per Guido Fiorini
* 1951: Premi NYFCC a la millor pel·lícula estrangera

### Nominacions

* 1953: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1953: BAFTA al millor actor per Francesco Golisano

## Referències

* ↑ esadir.cat. Miracle a Milà. esadir.cat.
* ↑ «Miracolo a Milano». The New York Times.

## Enllaços externs

* Miracle a Milà a Cannes-fest.com