OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernat II Tumapaler

Bernat II Tumapaler, mort després de 1064, va ser comte d'Armanyac de 1020 a 1063. Era el fill del comte d'Armanyac Guerau I Trancalleó (Tranchelion) i d'Adalais d'Aquitània (filla de Guillem V el Gran, duc d'Aquitània i comte de Poitiers, i de la seva segona dona, Brisca, hereva del ducat de Gascunya). El seu sobrenom de Tumapaler o Tumopaillès (potser: acumula-palla en gascó) s'aplicava a un home obac i taciturn.
Després de la mort sense posteritat del duc Eudes de Poitiers, va reivindicar la seva herència. El 1040 va entrar en possessió del comtat de Gascunya, és a dir de la part occidental de Gascunya. Però no va poder obtenir el comtat de Bordeus i el títol de duc de Gascunya que el 1044/1052 tornaren a Guiu Jofré (Guillem III de Gascunya, després duc Guiu Guillem VIII d'Aquitània), germanastre del duc Eudes i el segon marit de la seva vídua.
El 1058, Guiu Jofré havent heretat el comtat de Poitiers i el ducat d'Aquitània, li va disputar el comtat d'Armanyac.
Va dotar ricament el monestir de Saint-Mont, prop de Riscle, que havia estat fundat el 1036.
Cap a 1060, va lluitar amb l'arquebisbe d'Auch, sant Austindi, partidari dels ducs d'Aquitània, per al control de la regió. L'arquebisbe funda en aquesta època la ciutat de Nogaro on va aixecar una església i un claustre tenint per objectiu de reunir-hi les assemblees eclesiàstiques en lloc del monestir de Saint-Mont.
Va patir el 1063 una derrota enfront de Guiu Jofré de Poitiers, comte de Bordeus i d'Agen (Guillem VIII d'Aquitània o Guillem VI de Poitiers) a la batalla de La Castelle (entre Cazères i Granada d'Ador), i es va veure obligat a vendre-li per 15.000 sous els seus drets al ducat de Gascunya.
El 1063, després de la seva derrota a la batalla de La Castelle, va cedir el comtat d'Armanyac al seu fill Güerau II. Es va retirar a l'abadia de Cluny o prengué la tonsura, i després al monestir de Saint-Mont, prop de Riscle, on va morir, probablement després de 1079. L'any de la seva mort resta desconegut, perquè es proposen dates diferents: de 1064 fins a 1090.
De la seva esposa Ermengarda, casada el 1035, havia tingut:
* Guerau II († 1095)
* Arnau Bernat († 1080), comte d'Armanyac associat
* potser Gisla, casada amb Cèntul V († 1090), vescomte de Bearn

## Notes i referències

* ↑ Michel Dillange, Les Comtes de Poitou, Ducs d'Aquitaine (778-1204), Geste éditions, coll. « La Crèche », 1995
* ↑ Pàgina de la obra de Montlezun a Gallica
* ↑ . L'article en rus precisa que es tracta d'un «dispositiu per constituir moles de palla» i confirma el sentit figurat
* ↑ Sota la direcció de Georges Courtès Le Gers. Dictionnaire biographique de l'Antiquité à nos jours, Société Archéologique et Historique du Gers, Auch, 1999 ISBN 2-9505900-1-2
* ↑ . Google Livres : Hélène Débax, Vicomtes et vicomtés dans l'Occident médiéval, Presses universiaires du Mirail, Tolosa de Llenguadoc, 2008 ISBN 978-2858169429

## Font

* Jean-Justin Montlezun, Histoire de la Gascogne depuis les temps les plus reculés jusqu'à nos jours, Auch, J.-A. Portes, després Brun, 1846-1850
# Captain Jack (banda)

Captain Jack és un duo musical d'eurodance alemany que el primer single va sortir a 1995.

## Història

Els seus membres (després del 2000) eren Francisco Alejandro Gutiérrez (nom artístic: Franky Gee), i Sunny. la primera cantant del grup a 1995 fou Liza Da Costa, substituïda a 1999 per María Lucía "Maloy" Lozanes, ella mateixa fou substituïda per Ilka-Anna-Antonia Traue (nom artístic: Illi Love) a 2001.

## Discografia

* The Mission (1996)
* Operation Dance (1997)
* The captain's Revenge (1999)
* Top Secret (2001)
* Party Warriors (2003)
* Cafe Cubar (2004)
* Music instructor (2005)
* Captain Jack is back (2008)
* Back To The Dancefloor (2010)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del Captain Jack (anglès)
# Llindes del carrer Frederic Bernades (Llívia)

Les Llindes del carrer Frederic Bernades és una obra de Llívia (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Per tot Llívia és palès l'aprofitament de moltes pedres i llindes antigues en els edificis fets de nou.
Al carrer Frederic Bernades se'n troben vàries, entre elles aquesta, amb el monograma "IHS" en una finestra de la casa, que possiblement provenia d'una capella d'un hospital del segle xvi.

## Història

Botet i Simó dona com a probable l'existència d'una capella pròpia a l'Hospital de Sant Vicenç.

## Referències

* 1 2 3 «Llindes del carrer Frederic Bernades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Marita Petersen

Marita Petersen (nascuda Marita Johansen; Vágur, Suðuroy, 21 d'octubre de 1940 - Tórshavn, 26 d agost de 2001) va ser una política socialdemòcrata feroesa afiliada al Partit de la Igualtat. Va ser la primera, i fins a data d'avui, l'única dona que ha ocupat el lloc de primera ministra de les Illes Fèroe, entre 1993 i 1994. També va ser presidenta del seu partit de 1993 a 1996 i presidenta del Løgting de 1994 a 1995.
Petersen va morir de càncer el 2001.

## Carrera política

Entre el 15 de gener de 1991 i el 18 de gener de 1993, durant el govern d'Atli Dam, Marita Petersen va ser ministra d'educació, cultura i justícia. Va destacar per la reforma d'educació per als joves, especialment els programa d'educació professional. Durant el seu càrrec, les Illes Fèroe van experimentar un canvi liberal vers la llei del consum d'alcohol.
El 18 de gener de 1993 Petersen va assumir el càrrec de primera ministra després que Atli Dam renunciés al càrrec, prenent possessió oficialment del lloc el 18 de febrer següent. Petersen es va posar al capdavant del govern feroès enmig d'una greu crisi financera. Els bancs, la indústria pesquera i l'agricultura estaven a la vora del col·lapse, i la desocupació va assolir percentatges molt elevats. Molta gent es va veure obligada a emigrar de l'arxipèlag i es van produir subhastes obligatòries de béns. Com a primera ministra, Petersen va ser la responsable d'entaular negociacions amb Dinamarca i el Danske Bank, en un intent per reconduir l'economia. El resultat va ser que el govern feroès va comprar accions del Føroya Banki.
Al mateix temps de rebre el govern, Petersen també va assumir la presidència del Partit de la Igualtat. En qualitat de líder del seu institut polític, va treballar en la renovació del seu programa. També va lluitar per donar visibilitat als membres femenins del partit, creant una xarxa femenina.
A les eleccions parlamentàries de 1994, el Partit de la Igualtat va veure reduït el seu suport electoral i va perdre la meitat dels diputats al Løgting, el que representava el seu pitjor resultat des de 1932. Petersen es va veure obligada a dimitir com a primera ministra. De 1994 a 1995 va ocupar el càrrec de presidenta del parlament feroès.
El 1995, durant la celebració d'un congrés del seu partit, Marita Petersen en va tornar a guanyar la presidència contra Jóannes Eidesgaard. Tanmateix, a la següent convenció nacional (1996), es va retirar voluntàriament del càrrec i, aquest cop si, Eidesgaard la va substituir.

## Referències

* ↑ «Kvinnur í politikki» (en feroès). demokratia.fo. Arxivat de l'original el 2012-10-26. [Consulta: 15 febrer 2019].
* 1 2 «Kvinnan í løgmansstólinum» (en feroès). kvf.fo, 08-03-2015. [Consulta: 15 febrer 2019].
* 1 2 «Marita Petersen (1940 - 2001)» (en danès). Dansk Kvindebiografiske leksikon. [Consulta: 15 febrer 2019].

## Vegeu també

* Llista dels Løgmaður (primers ministres) de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web del govern feroès (anglès) (feroès)
# Símbol nacional

Els símbols nacionals o símbols patris són aquells que representen a estats, nacions i països, i així són reconeguts per altres estats. Generalment aquests símbols es formulen a partir de representacions visuals o verbals que pretenen difondre els valors de la història o dels personatges cèlebres del país. Tot i que majoritàriament els més usats són la bandera nacional i l'escut d'armes, els símbols nacionals poden ser:
* La bandera nacional.
* L'escut d'armes del país o la dinastia regnant en el cas dels països amb sistemes monàrquics.
* El pare o fundador de la nació.
* El color nacional.
* Gastronomia nacional o específicament plat/beguda nacional
* La Flor nacional
* L'animal nacional
* Plat nacional
* L'objecte nacional
* El territori nacional
* L'animal o planta nacional (p. ex.: el cedre al Líban o el còndor dels Andes al Perú)
# Choerodon

Choerodon és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Choerodon anchorago (Bloch, 1791)
* Choerodon azurio (Jordan & Snyder, 1901)
* Choerodon balerensis (Herre, 1950)
* Choerodon cauteroma (Gomon & Allen, 1987)
* Choerodon cephalotes (Castelnau, 1875)
* Choerodon cyanodus (Richardson, 1843)
* Choerodon fasciatus (Günther, 1867)
* Choerodon frenatus (Ogilby, 1910)
* Choerodon gomoni (Allen & Randall, 2002)
* Choerodon graphicus (De Vis, 1885)
* Choerodon gymnogenys (Günther, 1867)
* Choerodon jordani (Snyder, 1908)
* Choerodon margaritiferus (Fowler & Bean, 1928)
* Choerodon melanostigma (Fowler & Bean, 1928
* Choerodon monostigma (Ogilby, 1910)
* Choerodon oligacanthus (Bleeker, 1851)
* Choerodon oligocanthus (Bleeker, 1851)
* Choerodon palawanensis (Seale, 1910)
* Choerodon paynei (Whitley, 1945)
* Choerodon robustus (Günther, 1862)
* Choerodon rubescens (Günther, 1862)
* Choerodon schoenleinii (Valenciennes, 1839)
* Choerodon sugillatum (Gomon, 1987)
* Choerodon transversalis (Whitley, 1956)
* Choerodon venustus (De Vis, 1884)
* Choerodon vitta (Ogilby, 1910)
* Choerodon zamboangae (Seale & Bean, 1907)
* Choerodon zosterophorus (Bleeker, 1868)

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ NCBI (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ «Choerodon (Genus)» (en anglès). ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 15 de setembre 2012. [Consulta: 26 d’octubre 2008].
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker P. 1849. Overzigt der te Batavia voorkomende Gladschubbige Labroïden, met beschrijving van 11 nieuwe species. Verh. Batav. Genootsch. Kunst. Wet. v. 22. 1-64.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cardioglossa pulchra

Cardioglossa pulchra és una espècie de granota que viu al Camerun i Nigèria.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A. & Amiet, J.-L. 2004. Cardioglossa pulchra. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Cotxa frontblava

La cotxa frontblava (Phoenicurus frontalis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita en zones rocalloses i de vegetació baixa de l'Himàlaia, al centre de la Xina, sud del Tibet, nord del Pakistan i de l'Índia i Nepal. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
En diverses llengües rep el nom de "cotxa de front blau" (Anglès: Blue-fronted Redstart. Francès: Rougequeue à front bleu).

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «cotxa frontblava». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 708. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Blue-fronted Redstart. Phoenicurus frontalis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 juny 2022].
# Kirsànivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Kirsànovka».
Kirsànivka (en (ucraïnès): Кирсанівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 299 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Llindes portes d'accés habitatges

Les llindes de portes d'accés habitatges de Ventalló (Alt Empordà) són protegides conjuntament com a bé cultural d'interès local.
Aquestes llindes estan a diversos edificis distribuïts dins del nucli urbà de la població de Ventalló. En concret, s'han localitzat diverses llindes de pedra situades a les portes d'accés als habitatges i situades als carrers de l'Església, Mossèn Trayter i del Mar. També hi ha una finestra. Majoritàriament estan gravades amb una inscripció referent a la construcció de l'edifici en qüestió, acompanyat de la data de construcció o reforma i un motiu decoratiu. En el cas del número 9 del Carrer de l'Església, la inscripció "IVANES PAGES FAB EP FARRARIUS ME FESIT 21 V 1671" presenta un escut central amb les eines d'un ferrer representades i la data 1671. Del Carrer Mossèn Trayter, destaca Can Farriol, amb una inscripció malmesa al voltant d'una creu central i l'any 1798. Al número 2 hi ha la inscripció "MIQUEL RABERT ME FECIT. ANY 1697" i la finestra datada amb l'any 1791. De les tres llindes localitzades al carrer del Mar destaca el número 11, amb la inscripció "1717 MIQUEL FARRER ME FECIT". Al número 13, "ME FECIT FASERE", amb una creu central decorada. La llinda del número 9 es troba en un estat força deplorable. Només es llegeix "[···] ME ME FECIT" però s'observa un escut central decorat.

## Notes

* ↑ «Plaça Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Casa de l'Esperança Rahola

La Casa de l'Esperança Rahola és una obra noucentista de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud del nucli històric de la població, davant de la riba d'en Pitxot, propera a la punta Pampà.
Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta rectangular destinat a habitatge unifamiliar. Està distribuït en planta baixa i dos pisos, amb terrat a la part superior. La façana encarada a mar presenta un gran sòcol de pissarra i un portal d'arc rebaixat d'accés a l'interior. Al primer pis hi ha una àmplia tribuna vidrada sostinguda per tres grans mènsules decorades. A la segona planta destaquen dos finestrals d'arc rebaixat, que tenen sortida a un balcó corregut amb barana de ferro treballada. Rematant aquest segon pis hi ha una motllura correguda damunt la qual hi ha tres motius ornamentals. La façana principal també presenta el sòcol de pedra pissarra i repeteix els mateixos motius decoratius a la part superior, tot i que la façana està coronada per una balustrada correguda. Al pis destaquen dos balcons amb llosana motllurada, sostinguts per dues mènsules treballades.
La resta de la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de l'Esperança Rahola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Símbol mineral

Els símbols minerals són unes abreviatures de text que s'utilitzen per abreujar grups, subgrups i espècies de minerals, de la mateixa manera que s'utilitzen símbols amb lletres per als elements químics.
El primer conjunt de símbols minerals d'ús comú es va publicar el 1983 i cobria els minerals comuns que formaven roques utilitzant 192 símbols de dues o tres lletres, anomenats «símbols de Kretz». Posteriorment es van anunciar llistes més extenses en forma de publicacions, o publicades a pàgines web de revistes.
L'any 2021 l'Associació Mineralògica Internacional va publicar una llista completa de més de 5.700 símbols (símbols IMA), que corresponien als minerals aprovats fins aleshores. Aquesta llista, compilada per L.N. Warr, es va publicar al volum 85 (número 3) de la revista Mineralogical Magazine.
Els símbols minerals es representen més habitualment per símbols de text de tres lletres, encara que també existeixen símbols d'una, dues i quatre lletres. S'utilitzen quatre mètodes de nomenclatura:
* Les lletres inicials d'un nom, per exemple: cianotriquita, Cya, i mitscherlichita, Mits.
* Una combinació considerada característica del nom del mineral, per exemple: ewingita, Ewg, i neighborita, Nbo.
* Una selecció de lletres que expressen components del nom, per exemple: adranosita, Arn.
* Abreviatures amb lletres quan hi ha prefixos, per exemple: clorocalcita, Ccal, i niquelzippeïta, Nizip.
Als nous minerals aprovats per l'Associació Mineralògica Internacional (IMA-CNMNC) després de la data de publicació de la primera llista se'ls assignen símbols únics coherents amb la llista principal i s'anuncien als butlletins de l'IMA-CNMNC. També hi ha disponible una llista actualitzada amb els tots els símbols emprats per comprovar la disponibilitat dels símbols abans de presentar-los per a aprovació.

## Referències

* ↑ Kretz, R. (1983). Symbols of rock-forming minerals. American Mineralogist, 68, 277-279.
* ↑ Whitney D.L., Evans B.W. (2010). Abbreviations for names of rock-forming minerals. American Mineralogist, 95, 185-187.
* 1 2 Warr, L.N. (2020). Recommended abbreviations for the names of clay minerals and associated phases. Clay Minerals, 55, 261–264.
* ↑ The Canadian Mineralogist 2019 list of symbols for rock- and ore-forming minerals.
* 1 2 Warr, Laurence N. «IMA–CNMNC approved mineral symbols». Mineralogical Magazine, 85, 3, 01-06-2021, pàg. 291–320. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2021.43 [Consulta: 11 abril 2023].
* ↑ Warr, L.N. «Mineral symbol picker (September 2021 edition) updated version after Warr (2021) IMA-CNMNC approved mineral symbols. Mineralogical Magazine». ResearchGate, 2021.
# Chanhthuem Latmany

Chanhthuem Latmany és una política laosiana. És membre del Partit Popular Revolucionari de Laos. És representant de l'Assemblea Nacional de Laos per a la província d'Oudomxay (circumscripció 4).

## Referències

* ↑ «List of members by province:Constituency 4, Oudomxay Province» (en anglès). The National Assembly of the Lao People's Democratic Republic, 16-05-2007. Arxivat de l'original el 2008-08-30. [Consulta: 19 setembre 2020].
# Barranquet de Carlús

El barranquet de Carlús és un barranc del Montsià, que neix als 1.990 metres d'altitud i desemboca al barranc de la Coscollosa.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Cargolet cuallís

El cargolet cuallís (Pheugopedius euophrys) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos dels Andes, al sud-oest de Colòmbia, oest i est de l'Equador i nord del Perú.

## Taxonomia

El Handbook of the Birds of the World considera que la població del nord del Perú correspon a una espècies diferent:
* Pheugopedius schulenbergi (Parker, TA et O'Neill, 1985) - cargolet cellagrís.

## Referències

* ↑ «Cargolet cuallís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2/12/2021(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
# Cotxa de Dáuria

La cotxa de Dàuria o cotxa cua-roja oriental (Phoenicurus auroreus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita boscos i zones de ribera de les muntanyes del sud de Sibèria, Mongòlia, oest, centre i nord-est de la Xina i sud-est de Tibet. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «cotxa de Dàuria». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ Fitxa de cotxa cua-roja oriental a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev: 11/12/2012 (anglès)
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 708. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Daurian Redstart. Phoenicurus auroreus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 juny 2022].
# Julien Panchot

Julien Panchot o Julià Panchot (Cànoes, 20 de juny del 1901 - Vallmanya, 2 d'agost del 1944) va ser un combatent de la Resistència francesa de la Segona Guerra Mundial amb l'àlies Prosper. Pagès i militant comunista, organitzà un grup de combatents FTPF a la Catalunya del Nord i morí en un enfrontament amb les tropes alemanyes que seria coneguda com a massacre de Vallmanya.

## Biografia

Militant comunista convençut, la implicació de Panchot en la lluita contra el totalitarisme començà a la guerra d'Espanya: en una missió d'ajuda a l'Espanya republicana, en Julien i el seu germà Barthélemy Panchot foren detinguts per soldats italians i passaren mesos en presons franquistes.
Durant la segona guerra mundial era el capità sotscap del maquis "Henri Barbusse" dels Franc Tireur et Partisans Français, aquests darrers, els grups armats que els comunistes francesos organitzaren per lluitar contra els invasors alemanys. El seu germà Barthélemy també en formava part. Després del fracàs d'una operació similar a Perpinyà, al juliol del 1944 el grup d'en Panchot assaltà la vila de Prada de Conflent per aconseguir fons econòmics, i hi matà tres col·laboracionistes. També hi feren tres presoners (un soldat alemany i un gendarme i un civil francesos), que foren portats a la Pinosa (vall de la Rabassa, a la falda sud del Canigó), jutjats i afusellats. En revenja, les forces d'ocupació i la milícia francesa emprengueren una expedició de càstig contra el poble miner de Vallmanya, que tingué lloc entre el 29 de juliol i el 3 d'agost. Per tal que els seus habitants poguessin evacuar-lo, un grup conjunt de resistents i d'exiliats republicans espanyols en cobriren la fugida emboscant els atacants. Quatre persones (dos avis impossibilitats i dos republicans espanyols) que restaren al poble foren torturades i executades sumàriament, una embarassada fou violada en presència dels seus fills; el poble fou saquejat i cremat però la resta dels 150 pobladors en sortiren estalvis.
Entre el 2 i el 3 d'agost, els resistents i els republicans espanyols foren atacats al seu refugi de la Pinosa (un llogaret de Vallmanya) per nombroses forces enemigues procedents del refugi de Cortalets, de Vallmanya i dels Banys. Encara que el maquis es dispersà, Panchot fou ferit en una cama i capturat, i després de ser cruelment torturat, va ser afusellat assegut davant d'un mur. Els resistents supervivents es reagruparen al nord del coll de Jau.
Julien Panchot fou considerat un heroi de guerra en el seu moment: Perpinyà li dedicà una avinguda, Alenyà, Illa, Palau del Vidre, Sant Genís de Fontanes i Toluges carrers, i el seu Cànoes natal una escola.

## Referències

* ↑ «Plànol dels noms bilingües dels carrers i avingudes de Perpinyà a OpenStreetMap».
* ↑ «Capturat a Vallmanya Julien Panchot | enciclopedia.cat». [Consulta: 1r juliol 2024].

## Enllaços externs

* Homenatge, a la plana de l'ajuntament de Vallmanya Arxivat 2014-09-21 a Wayback Machine. (francès)
* Biografia, a Le Maitron, dictionnaire biographique (francès)
* Fotografies Arxivat 2011-10-05 a Wayback Machine.
* Cerimònia d'homenatge el 2011 (francès)