OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cerradomys marinhus

Cerradomys marinhus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del centre del Brasil. El seu hàbitat natural és el cerrado. Està amenaçat per l'expansió de l'agricultura, la ramaderia i el creixement de l'agroindústria de la soja.
L'espècie fou anomenada en honor de Francis R. Marinho, José Roberto Marinho i Theodoro de Hungria Machado, els propietaris de la finca on fou descoberta.

## Referències

* ↑ Bonvicino, C.; Percequillo, A. Cerradomys marinhus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 desembre 2016.
* ↑ Bonvicino, C. R. «A new species of Oryzomys (Rodentia, Sigmodontinae) of the subflavus group from the Cerrado of Central Brazil» (en anglès). Mammalian Biology, 68, 2, 2003, pàg. 78-90.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Cecil (Ohio)

Cecil és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 216 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cecil tenia 216 habitants, 77 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 56,7 habitants per km².
Dels 77 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 133,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.393 $ i la renda mediana per família de 28.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.333 $ mentre que les dones 11.667 $. La renda per capita de la població era de 12.687 $. Aproximadament el 20% de les famílies i el 23,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cecil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cecil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Cementiris de Barcelona

Cementiris de Barcelona, S.A. és una empresa del grup Barcelona Serveis Municipals (B:SM), que gestiona els nou cementiris de la ciutat de Barcelona: Montjuïc, Poblenou, Sant Andreu, Horta, Sant Gervasi, les Corts, Sarrià, Sants i Collserola; així com els dos centres de cremació situats a Montjuïc i Collserola. L'any 2013 va traslladar la Col·lecció de Carrosses Fúnebres a un nou espai del cementiri de Montjuïc, inaugurat el dia 2 de febrer del 2013. En el mateix espai, va obrir una biblioteca pública funerària amb més de 1800 exemplars, la més gran d'Espanya i la segona més gran d'Europa. L'any 2015 va presentar una previsió de benefici per als anys 2015 i 2016 de 5 milions d'euros.

## Referències

* ↑ «Cementiris de Barcelona, S.A.». eInforma [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «Els nou cementiris de Barcelona esperen més de 105.000 visitants per Tots Sants». Ara, 29-10-2014 [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ Marimon, Sílvia «Una biblioteca única al cementiri de Montjuïc». Ara, 01-06-2013 [Consulta: 18 agost 2016].
* ↑ «Alberto Fernández (PP) denuncia los "beneficios abusivos" de Cementiris de Barcelona». La Vanguardia, 22-11-2015 [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «Els cementiris de Barcelona reben la visita de 93.000 persones per Tot Sants». El Punt Avui, 01-11-2015 [Consulta: 18 agost 2016].
# Cea

Cea és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Sahagún. Està compost pels nuclis de Bustillo de Cea, Cea, Saelices del Rio i San Pedro de Valderaduey. Limita amb Villaselán, Villazanzo de Valderaduey, Santervás de la Vega, Sahagún, Villamol, i Santa María del Monte de Cea.
Entre els llocs turístics, destaca el Castell, Campo-río presidit pel pont del segle xii, el riu i la zona de bany, l'Alto de San Miguel o les fonts/caños.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 862 | 787 | 693 | 634 |

## Referències

Viccionari
# Chilonycteris

Chilonycteris és un subgènere de ratpenats de la família dels mormoòpids. Els representants d'aquest grup són originaris del Carib (Cuba, Haití, Jamaica, Puerto Rico i República Dominicana).

## Taxonomia

* Ratpenat de bigotis de Macleay (Pteronotus macleayii)
* Ratpenat de bigotis fuliginós (Pteronotus quadridens)

## Referències

* ↑ Chilonycteris a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Charax tectifer

Charax tectifer és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cope, E. D. 1870. Contribution to the ichthyology of the Marañon. Proceedings of the American Philosophical Society v. 11: 559-570.
* ↑ «Charax tectifer». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cobert de Solanells

El Cobert de Solanells és una cabana en desús d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Cabana agrícola de planta rectangular (3 x 4 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa i pis. La façana presenta un voladís més ampli que la resta de l'edifici i sota el carener hi ha una columna feta amb pedra basta. A la part esquerra hi ha una obertura rectangular a cada nivell i a la part dreta hi ha un portalet a la planta baixa i una obertura que segueix el ràfec del teulat. La resta dels murs són cecs. L'estat de conservació és bo.

## Història

La cabana devia estar atalussada al pendent per la part nord, però degut a destinar la masia a casa de colònies, s'hi ha obert una carretera.
La història de la cabana va unida a la del mas Solanells.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cobert de Solanells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# Ciak d'oro

Ciak d'oro és un premi per al cinema italià establert el 1986 i que atorga anualment la revista de cinema Ciak, publicada pel grup editorial Visibilia.
Els Ciak d'oro són assignats, quant a les categories tècniques, per un jurat de crítics de cinema i periodistes, mentre que l'elecció popular que es fa a través de la votació web assigna els premis a la "millor pel·lícula", el "millor director", el millor. actor principal", "millor actriu protagonista", "millor pel·lícula estrangera", aquesta última fins al 2014, últim any de lliurament del premi, "millor primera obra" fins a l'edició 2021 substituïda per "millor debut com a director", la "millor cançó original" el "millor cartell" i, a partir del 2022, la "revelació de l'any".

## Premis

Els premis que s'atorguen actualment són els següents:
* Millor pel·lícula
* Millor director
* Millor actor principal
* Millor actriu protagonista
* Millor actor secundari
* Millor actriu secundària
* Millor productor
* Millor primera pel·lícula
* Millor guió
* Millor fotografia
* Millor so en directe
* Millor escenografia
* Millor edició
* Millors vestits
* Millor banda sonora
* Millor cartell
* Ciak d'oro Mini/Skoda Bello & Invisibile
* Ciak d'oro a la carrera

## Referències

* ↑ Enrico Lancia. I premi del cinema. Gremese Editore, 1998, p. 274–281. ISBN 88-7742-221-1.
* ↑ Sabrina Rappoli. «Ciak d'Oro 2022, votazioni al via», 5 dicembre 2022.

## Enllaços externs

* Ciak 2023 a la revista Ciak
# Club Internacional de Foot-ball

El Club Internacional de Foot-ball és un club esportiu fundat l'any 1902, a Lisboa, Portugal. El 1924 el club va decidir acabar amb el seu equip de futbol al·legant que els ideals d'aficionat de l'esport s'estaven perdent. Des d'aleshores, els focus principals del club són el bàsquet, el futbol juvenil i el tennis.

## Referències

* ↑ History Arxivat 2010-10-18 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ Location Arxivat 2010-10-18 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ CIF Info Arxivat 2010-08-04 a Wayback Machine.(portuguès)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Coll dels Gavatxos

El Coll dels Gavatxos és una collada situada a 2.348,8 metres d'altitud al límit dels termes comunals de Censà, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord, i de El Bosquet, a la comarca del País de Salt, del Llenguadoc (Occitània).
És un coll de muntanya situat a l'extrem nord del terme comunal de Censà i al sud del del Bosquet. És per tant, un dels límits septentrionals dels Països Catalans.

## Referències

* ↑ Parçan
* ↑ El Coll dels Gavatxos en els ortofotomapes de l'IGN
# Coll dels Brulls

El Coll dels Brulls (anomenat també Coll de Rulls) és una collada de la Coma i la Pedra situada a 1.521,1 m d'altitud entre les Roques del Minguell (al sud) i la tartera de la Costa de Cal Miqueló (al nord-est). Hi passa un sender que, mena de Cal Jepet (la Pedra) a la Borda del Pujol.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ La Vall de Lord i el seu entorn - Jaume Fruitós i Sayol, DL:L-199/2004, pàg 522
# Coll dels Cortalets

El Coll dels Cortalets és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 2.055 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals d'Estoer i de Taurinyà, tots dos a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situat al Ras dels Cortalets, a la zona sud-oest del terme d'Estoer i al sud-est del de Taurinyà. És a la regió dels Cortalets, al nord-est del cim del Canigó.

## Referències

* ↑ El Coll dels Cortalets en els ortofotomapes de l'IGN
# Chromis xanthopterygia

Chromis xanthopterygia és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf Pèrsic i al Golf d'Oman.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chuj

El chuj és una de les llengües maies parlat per la població dels chujs que habita en l'altiplà occidental de Guatemala i en una zona veïna de l'estat mexicà de Chiapas. El chuj forma part de la branca occidental de la família maia juntament amb el q'anjob'al, jakaltek, akatek, tojolabal i mocho'. Va formar la seva pròpia branca lingüística (el chujean) fa aproximadament 21 segles.
La comunitat lingüística de l'idioma chuj té uns 50.000 parlants, concentrats sobretot en tres municipis del departament de Huehuetenango l'oest de Guatemala: San Mateo Ixtatán, San Sebastián Coatán i Nentón. Algunes comunitats als municipis de Barillas i Ixcán també parlen chuj. Arran de la guerra civil a Guatemala (1960-1996) milers de refugiats migraren cap al territori de Chiapas, on en l'actualitat viuen aproximadament 10.000 persones refugiades endemés de 2.500 originaris de la regió.

## Alfabet i ortografia
### Alfabet chuj

a, b', ch, ch', e, h, i, j, k, k', l, m, n, nh, o, p, r, s, t, t', tz, tz', u, v, w (b), x, y, ' (salt)

### Exemples del vocabulari chuj a San Mateo Ixtatán

* pat = casa
* ix = dona
* winak = home
* unin = nen
* wa'il = truita
* ixim = blat de moro
* tut = fesols
* pajich = tomàquet
* k'u = sol
* nhab' = pluja
* ik' = vent o aire
* asun = núvol

### Exemples del vocabulari chuj de San Sebastián Coatán

* chakchak = vermell
* b'ak = os
* onh = alvocat
* lu'um = terra
* ha' = aigua
* te' = arbre
* nunb'il = mama
* mamb'il = papa
* nholob' = ou
* nha = casa
* k'anal = estrella
* uj = lluna/mes

### Números d'1 a 10

San Mateo Ixtatán / San Sebastián Coatán
* Jun / Jun
* Chab' / Cha'ab'/chab'
* Oxe' / Oxe'
* Chanhe' / Chanhe'
* Hoye' / Ho'e'
* Wake' (es pronuncia " bake' ") / Wake'
* Huke' / Huke'
* Wajxake' (es pronuncia " bajxake' ") / Wajxke'
* B'alunhe' / B'alnhe'
* Lajunhe' / Lajnhe'

## Referències

* ↑ Guatemala Arxivat 2014-01-07 a Wayback Machine. al web del Sistema de Información de los Pueblos Indígenas de América (UNAM)
* ↑ Lenguas indígenas en riesgo de desparición publicat per l'INALI
* ↑ Congreso de la República de Guatemala. «Decreto Número 19-2003. Ley de Idiomas Nacionales». ALMG. Arxivat de l'original el 2009-04-29. [Consulta: 5 gener 2014].
* ↑ «www.sep.gob.mx». Arxivat de l'original el 2007-02-08. [Consulta: 16 desembre 2016].
* ↑ Stzolalil Stz'ib'chaj Ti' Chuj, ALMG, 2007, p.34
* 1 2 «Comunidad Lingüística Chuj -Historia». Academia de Lenguas Mayas de Guatemala.
* ↑ Stzolalil Sloloni-Spaxtini Heb' Chuj, ALMG, 2007, p. 66
* ↑ Stzolalil Sloloni-Spaxtini Heb' Chuj, ALMG, 2007, p. 145

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial de San Mateo Ixtatán Arxivat 2014-12-18 a Wayback Machine.
* Ethnlogue report - Chuj de Ixtatán
* Ethnologue report - Chuj de San Sebastián Coatán
* Academia de Lenguas Mayas de Guatemala
* Fundación Ixtatán Arxivat 2012-09-02 a Wayback Machine.
# Citínion

Citínion (en grec antic Κυτίνιον 'Kytínion', en llatí Cytinium) era una de les quatre ciutats de la Tetràpolis Dòria.
Era una ciutat d'importància estratègica i militar. Avui dia es diu Graviá i està situada a l'entrada nord del pas que porta de la vall de la Dòrida a la plana d'Amfissa, al mig de l'istme entre el golf Maliac i el de Crisseni.
El general Demòstenes, l'any 426 aC, va planificar un atac sortint de Naupactos, passant per Etòlia, la Lòcrida Ozòlia, Citínion i la Fòcida per envair Beòcia, i va suposar que els habitants s'unirien a la seva marxa; però l'expedició va ser un fracàs. Euríloc d'Esparta, va marxar llavors des Delfos contra Naupactos, i va deixar a la ciutat de Citínion els ostatges que havia rebut dels locris segons Tucídides.
L'any 338 aC Felip II de Macedònia va ocupar la ciutat, i des d'allí va marxar cap a Amfissa.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cytinium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 6 abril 2021].
# Citís de Montalegre

El citís de Montalegre (Argyrolobium zanonii), és una espècie de planta amb flor del gènere Argyrolobium dins la família de les fabàcies.
Addicionalment pot rebre els noms de citís platejat, ginestera, herba de la bajoqueta, herba de la plata, herba de plata i platejada. També s'han recollit les variants lingüístiques citis platejat i citisso de Montalegre.
És una mata laxa de tiges ascendents de 10 a 30 cm d'alçada, fulles trifoliades amb els folíols el·líptics i lanceolats de 5 a 14 x 3 a 6 mm glabrescents a l'anvers, sedosos i grisos al revers (cosa que li dona un aspecte platejat). El calze és bilabiat i les flors són grogues, de 9 a 12 mm; floreix de març a juny; el llegum és sedós.
Viu en erms, prats secs i brolles clares. Viu a l'oest de la conca mediterrània (Europa i Àfrica). No es troba a Menorca; a la resta de Països Catalans es troba entre el nivell del mar i els 1.500 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 «Argyrolobium zanonii». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ «Argyrolobium zanonii» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1980
# Coll Pregon (Molló)

El Coll Pregon és una collada situada a 1.533,1 m alt de la carena est del massís de Costabona, a la línia fronterera que separa el Ripollès (terme de Molló) del Vallespir (terme de Prats de Molló i la Presta), per on passa el camí d'Espinavell a la Presta.
És entre el Puig de l'Artiga del Rei, de 1.636 m alt, a l'oest, i el de la Clapa, de 1.655 m, a l'est.
Segons explica Avel·lí Artís-Gener per aquest coll, el capvespre del 13 de febrer del 1939, va sortir de Catalunya en direcció a Prats de Molló el darrer grup de militars republicans, 247 homes de la 60a divisió, de la qual ell era tinent coronel.
El Coll Pregon és un destí freqüent de les rutes del massís del Canigó i les muntanyes de Molló.
A Coll Pregon hi ha la fita fronterera número 515 entre els estats francès i espanyol. És una fita de base quadrada, grossa, capçada per una petita piràmide, amb el número de color negre damunt d'una marc blanc. En aquest cas no hi ha creu. És 5 metres a l'oest del coll.

## Bibliografia

* Artís-Gener, Avel·lí. Viure i veure (2). Barcelona: Proa, 1990, p. 462-473. ISBN 847306397X [Consulta: 1r desembre 2016].
* Becat, Joan. «125 - Prats de Molló i la Presta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Llagostera, Antoni «La bossa de resistència de Molló». NacióDigital, 13-02-2014 [Consulta: 1r desembre 2016].
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prats de Molló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Coll Pregon en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Artís-Gener, 1990.
* ↑ Llagostera, 2016.
* ↑ Pàgina web dedicada a les fites frontereres de la demarcació de Girona
# Coelorinchus celaenostomus

Coelorinchus celaenostomus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 82,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 606-975 m de fondària.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Coelorinchus celaenostomus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ McMillan, P.J. i C.D. Paulin, 1993. Description of nine new species of rattails of the genus Caelorinchus (Pisces, Macrouridae) from New Zealand. Copeia (3):819-840.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iwamoto, T. i N.R. Merrett, 1997. Pisces, Gadiformes: Taxonomy of grenadiers of the New Caledonian region, southwest Pacific. Mem. Mus. Natl. Hist. Nat. (176):473-570.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.