OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolor referit

El dolor referit o la dolor referida és la dolor que es percep en un lloc diferent del lloc de l'estímul dolorós. Un exemple és el cas de l'angina de pit, on la dolor se sol sentir al coll, a les espatlles i a l'esquena (a vegades més que al tòrax), lloc de la lesió. L'Associació Internacional per a l'Estudi del Dolor no ha definit oficialment el terme; per tant, diversos autors l'han definit de manera diferent. La dolor referida s'ha descrit des de finals de la dècada de 1880. Malgrat una quantitat creixent de literatura sobre el tema, es desconeix el mecanisme biològic de la dolor referida, tot i que s'han formulat diverses hipòtesis.
El dolor irradiat o la dolor irradiada és el que es propaga per tot el territori innervat per una arrel o tronc nerviós afectat. Un exemple és el de la part posterior de la cama i de la cuixa en cas de la ciàtica.

## Referències

* 1 2 Diccionari Enciclopèdic de Medicina
# Fosfoproteïna

Una fosfoproteïna és una proteïna que ha estat modificada posttraduccionalment per la unió covalent a una substància que conté àcid fosfòric. Un exemple d'aquest grup és un grup fosfat. Els aminoàcids que es fosforilen acostumen a ser serina, treonina, tirosina (en els eucariotes), aspartat o histidina (en els procariotes).
Al voltant d'un terç del proteoma dels mamífers són fosfoproteïnes

## Referències

* ↑ UniProt. «Keyword: Phosphoprotein» (en anglès). [Consulta: 24 setembre 2010].
* ↑ UniProt keyword: Phosphoprotein
# Heinrich Hoffmann

Heinrich Hoffmann (Frankfurt an Main, 13 de juny de 1809 — 20 de setembre de 1894) va ser un psiquiatre i escriptor alemany, autor del llibre infantil Der Struwwelpeter
Heinrich Hoffmann era fill de l'arquitecte Philipp Hoffmann. La seva mare va morir quan ell encara era un nadó. Va rebre una estricta educació supervisada pel seu pare. Posteriorment, el 1833, va ingressar a la universitat de Heidelberg per a cursar la carrera de Medicina.
Les seves primeres pràctiques professionals es van desenvolupar durant una gran epidèmia de còlera a Halle. Després d'obtenir el seu grau, es va dedicar inicialment a la pràctica privada; per a passar a treballar, poc després, en una clínica estatal a Sachsenhausen (al sud de Frankfurt) i, com a professor a l'Institut Senckenberg. Posteriorment, va treballar al manicomi de la ciutat de Frankfurt, especialitzant-se en Psiquiatria clínica i publicant competents articles en aquest camp. El 1851, va ocupar el càrrec de Director de la institució psiquiàtrica, i es va esforçar a aconseguir millors condicions per als seus pacients, investigant sobre noves teràpies per al tractament de l'esquizofrènia, i, fins i tot, va aconseguir la construcció d'una nova clínica al lloc que avui ocupa el campus d'Humanitats de la Universitat de Frankfurt (l'edifici va ser demolit a la dàcada de 1920).
El 1840 es va casar amb Therese Donner, i l'any següent va néixer el primer dels seus tres fills. Poc se'n sap dels seus primers treballs literaris, que consistien principalment en poemes i comèdies satíriques). El 1845, Carl-Friedrich Loening, un editor conegut seu, el va convèncer per a publicar un llibre de versos il·lustrats que havia fet com a regal d'aniversari per al seu fill. El llibre, titulat originalment Històries divertides i il·lustracions xistoses per als nenets bons es va convertir en Der Struwwelpeter (traduït al català com En Perot l'escabellat), nom d'un dels seus protagonistes. La primera edició d'aquest llibre va ser de 1.500 exemplars i va esdevenir força popular, essent reimprès diverses vegades. Posteriorment se n'editaren versions traduïdes a moltes llengües.
Després de l'èxit del seu primer llibre, Hoffmann en va escriure d'altres del mateix genere, com König Nussknacker oder der arme Reinhold (El Rei Trencanous i el pobre Reynald); però cap d'ells va assolir la popularitat del Perot l'escabellat. També va continuar escrivint sàtires i poemes còmics per al públic adult. Les seves obres mostren el seu escepticisme vers qualsevol mena d'ideologia imposada, així com el seu disgust davant qualsevol mena de totalitarisme, ja sigui religiós, filosòfic o polític.

## Enllaços externs

* Obres de Heinrich Hoffman al Projecte Gutenberg.
* Works by Heinrich Hoffman a les Col·leccions Digitals de la Universitat de Florida. (en angles)
* Carranza, M. 2007. Tres clásicos entre la obediencia y la desobediencia. Imaginaria. No. 210. versió electrònica
* Museo de Struwwelpeter (en alemany)
# Characinus piabucu

Characinus piabucu és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W. 1913. Fishes from the Madeira River, Brazil. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 65: 517-579.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mas Coma

El Mas Coma és un edifici al terme municipal de Fonollosa (Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El lloc de Camps és documentant al segle xii amb el nom de "Cantios" o "Cancios", però les primeres notícies són del s. X. El lloc va esdevenir un centre religiós important a l'època medieval a l'entorn de l'església de Santa Maria i molt especialment als s. XVII-XVIII amb la veneració de la imatge gòtica del Sant Crist de Camps (destruït l'any 1936). Fou durant els s. XVII i XVIII que les grans masies del lloc reconstruïren les seves obres amb imponents construccions pròpies d'aquest segle i de la prosperitat econòmica del camp català.
Es tracta d'una masia de planta basilical, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. L'edifici és una obra del segle xviii que conserva la tradició de masia clàssica, i que no té galeries. Els obertures (finestres i balcons) es distribueixen simètricament a les façanes de migdia i ponent, amb portes adovellades i amb massisses llindes. A migdia un interessant porxo d'una planta quadrada amb una elegant porta d'arc de mig punt adovellat amb l'escut familiar.

## Notes

* 1 2 «Mas Coma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Coll de Sant Joan

«Coll de Sant Joan» té aquests significats:
* Coll de Sant Joan: collada entre els termes comunals de l'Albera, de la comarca del Vallespir i de Vilallonga dels Monts, de la del Rosselló
* Coll de Sant Joan: collada entre els termes comunals de Clarà i Villerac i d'Estoer, tots dos de la comarca del Conflent.
# Dofí meridional

El dofí meridional (Lissodelphis peronii) és un dofí del gènere Lissodelphis. Els dofins meridionals són els únics dofins de l'hemisferi sud que manquen d'aleta dorsal. Són més petits que els dofins septentrionals i tenen més color blanc al cap i els flancs. Tenen un cos esvelt i gràcil que és de color negre a la part de dalt i blanc a la part d'avall. Les aletes són principalment blanques i són petites corbades. Tenen entre 43 i 49 dents a cada filera de cada maxil·lar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Würsig, Bernd; Perrin, William F.; Thewissen, J. G. M.. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). Academic Press, 2009-02-26. ISBN 978-0-08-091993-5.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Font de Canaletes (Horta)

* Per la font de la Rambla, vegeu Font de Canaletes
La font de Canaletes és una font pública situada a la plaça de Santes Creus del barri d'Horta de Barcelona. És una de les 16 rèpliques que hi ha a la ciutat de la font de Canaletes de la Rambla.

## Història

La font va ser un regal de l'Ajuntament de Barcelona a la vila d'Horta en ocasió de l'annexió el 1904 de l'antic municipi a la ciutat. Es va col·locar a la que havia estat la plaça Major de Sant Joan d'Horta, on hi havia la casa del comú (casa de la Vila), i actualment hi ha els serveis socials municipals.
Amb anterioritat, en aquesta plaça hi havia hagut una altra font pública, instal·lada el 1866 per l'Ajuntament d'Horta, feta amb pedra de Montjuïc, alimentada per l'aigua provinent de la mina de can Travi, que es distribuïa també per les cases de la Vila.

## Descripció

La font és idèntica a la de la Rambla, obra de l'arquitecte municipal Pere Falqués, de ferro colat en forma de copa amb una base circular i 4 fanals a sobre. Té 4 aixetes que aboquen l'aigua sobre 4 piques circulars independents. Està guarnida amb escuts de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Les altres fonts de Canaletes». Ajuntament de Barcelona, 12-06-2015.
* ↑ «Plaça Santes Creus (antiga plaça Major)». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Fernández, Juanjo; Giménez, Carlota «La mina de can Travi. 160 anys d'aigua corrent a Horta». EL POU, publicació del Grup d’Estudis de la Vall d’Horta i la Muntanya Pelada, 2017, pàg. 10-21.
* ↑ «Font Canaletes Plaça de Santes Creus». Ajuntament de Barcelona.
# Heinrich Jacob Goldschmidt

Heinrich Jacob Goldschmidt (Praga, Imperi Austrohongarès, 12 d'abril de 1857 - Oslo, Noruega, 20 de setembre de 1937) fou un químic jueu austríac que va passar la major part de la seva carrera treballant a Noruega. Va estudiar química a la Universitat Carolina de Praga, on es va doctorar el 1881. El mateix any es va convertir en professor a l'ETH Zürich, on va treballar amb Victor Meyer. El 1888, va néixer el seu fill Victor Goldschmidt, que s'acabaria convertint en un reconegut mineralogista i fundador de la geoquímica moderna. Després de treballar a la Universitat d'Amsterdam amb Jacobus Henricus van 't Hoff el 1894 i el 1895, Heinrich Goldschmidt es va convertir en professor titular a l'ETH. Va deixar l'ETH el 1901 per anar a la Universitat d'Oslo. Va treballar allà fins a la seva jubilació el 1929 a l'edat de 72. Com que el seu fill Víctor va esdevenir professor de mineralogia a la Universitat de Göttingen el 1929, es va traslladar amb ell a Göttingen, però tots dos en van haver de marxar després que els nazis arribessin al poder, i pare i fill van tornar a Oslo el 1935. Heinrich Jacob Goldschmidt va morir a Oslo el 1937.

## Referències

* ↑ Stock, A. «Sitzung am 11. Oktober 1937». Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft (A and B Series), 70, 11, 03-11-1937, pàg. A147–A157. DOI: 10.1002/cber.19370701124.
* ↑ Göttinger Gelehrte: die Akademie der Wissenschaften zu Göttingen in Bildnissen und Würdigungen 1751-2001. Wallstein-Verl, 2001, p. 428. ISBN 978-3-89244-485-5.
# Cavall Blanc

Cavall Blanc (en anglès White Horse, en kiowa Tsen-tainte (?-1892) fou un cabdill kiowa. El 1867 va dirigir un raid de comantxes i kiowas contra els navaho. El 1870-1872 atacà Fort Still i assolà Texas i Mèxic amb la seva banda, matant molts colons i missioners. El 1874 es va unir a Satanta i els comantxes, però el 1875 es va rendir a Fort Still i fou emrpesonat fins al 1878. Marxà a la reserva, on va morir d'una infecció a l'estómac el 1892.

## Enllaços externs

* (anglès) Fotografies i biografies kiowa
# Mas Coll

Mas Coll és una masia de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia aïllada, situada en un trencall a l'esquerra de la carretera de Massanes, anant en direcció a l'Empalme.
Està composta per diversos cossos i a diferents alçades. Té una teulada a doble vessant a diferents nivells i en teula àrab.
A la planta baixa hi ha una petita i senzilla finestra en arc pla, i la porta d'accés a la masia amb impostes, llinda i brancals de pedra. A la llinda hi ha una inscripció amb una data: 1768.
Al pis hi ha dues finestres en arc pla, una d'elles amb llinda, brancals i ampit de pedra.
La façana està arrebossada i pintada d'un to marrronós.

## Història

La llinda indica que l'edifici es construí al segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Confessió religiosa

* No s'ha de confondre amb Confessió (religió).
Una confessió religiosa és un subgrup dins d'una religió que funciona sota un nom comú (precisament, en anglès es diu religious denomination), una tradició i una identitat.
El concepte de confessió religiosa es refereix a una gran varietat de grups d'allò més diversos, pel que fa al nombre dels seus acòlits:
* Les diverses variants del cristianisme: l'Església Catòlica Romana, l'Església Ortodoxa i les esglésies ortodoxes orientals (les de tradició copta, les de tradició siríaca i l'Església Apostòlica Armènia), l'anglicanisme i les diverses confessions evangèliques (anabaptisme, Església baptista, Església Episcopal, Assemblees de Germans, calvinisme, presbiterianisme, Església Reformada, luteranisme, metodisme, Moviment de la Santedat, Església Adventista del Setè Dia, pentecostalisme, Moviment Carismàtic i quaquerisme), a més de les anomenades Esglésies liberals (unitarisme i universalisme). I els mormons i els Testimonis de Jehovà, entre moltes altres sectes.
* Les quatre branques principals del judaisme: ortodox, conservador, reformista i reconstruccionista. A més, el judaisme haredí, l'hassidisme i el judaisme ortodox modern.
* Els samaritans, espècie de subgrup jueu que recull elements de l'islam.
* Les dues branques principals de l'islam: sunnisme i xiisme. I també els corrents minoritaris ibadisme i sufisme.
* Els drusos, que es consideren ells mateixos musulmans, però que en realitat practiquen una mena de sincretisme entre l'islam, el judaisme, el cristianisme i el gnosticisme.
* El bahaïsme.
* En el cas de l'hinduisme, la deitat principal o la creença filosòfica que identifica cada confessió va acompanyada també d'unes pràctiques religioses i fins i tot culturals particulars. Les principals confessions són el xivaisme, el xactisme, el vixnuisme i la tradició smarta. Sense oblidar el moviment Hare Krixna, per exemple.
* Les diverses variants del budisme: theravada, mahayana i vajrayana. A més, hi ha la gran varietat de tradicions religioses de la Xina: el taoisme, el confucianisme, el xintoisme, el chondogyo, el caodaisme, el yiguandao i altres versions del budisme, inclòs el sincretisme xinès, que és l'amalgama de totes elles.
* El jainisme.
* El sikhisme, que és una fusió de l'islam i l'hinduisme.
* L'ayyavalisme.
* Les religions iràniques, que inclouen el zoroastrianisme, el yazdanisme i el gnosticisme.
* El xamanisme africà.
* Les religions naturals, principalment africanes, americanes i australianes.
* Les diverses versions nacionals del neopaganisme (eslau, celta, escandinau, germànic, grec, etc).
* La cienciologia, si és que és una confessió religiosa.

## Referències

* ↑ La diversitat religiosa en les comunitats obertes. Criteris de discerniment ( PDF.). Consell Assessor per a la Diversitat Religiosa. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 2013 [Consulta: 6 novembre 2015]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine.
# Protos F1

Protos és el nom d'un equip britànic de cotxes de competició que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.
Va participar en un únic Gran Premi, (a la categoria F2) disputant el Gran Premi d'Alemanya de la temporada 1967 de la mà del pilot alemany Kurt Ahrens Jr., havent de retirar-se a la volta 4 per problemes mecànics i no assolint cap punt pel campionat de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Pilots | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1967 | Kurt Ahrens Jr. | SUD | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | CAN | ITA | USA | MEX | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Comunitat de comunes Entre Juine et Renarde

La Comunitat de comunes Entre Juine et Renarde (oficialment: Communauté de communes Entre Juine et Renarde) és una Comunitat de comunes del departament de l'Essonne, a la regió de l'Illa de França.
Creada al 2013, està formada per 16 municipis i la seu es troba a Étréchy.

## Municipis

* Auvers-Saint-Georges
* Boissy-le-Cutté
* Boissy-sous-Saint-Yon
* Bouray-sur-Juine
* Chamarande
* Chauffour-lès-Étréchy
* Étréchy
* Janville-sur-Juine
* Lardy
* Mauchamps
* Saint-Sulpice-de-Favières
* Saint-Yon
* Souzy-la-Briche
* Torfou
* Villeconin
* Villeneuve-sur-Auvers

## Referències

* ↑ CC Entre Juine et Renarde

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Font de Caps (Siall)

La Font de Caps és una font del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, en territori del poble de Siall, de l'antic municipi d'Isona.
Està situada a 1.415 m d'altitud, en els contraforts de ponent de l'Estadella, quasi a l'extrem nord-est del municipi. És a la capçalera del barranc de Rater. Té molt a prop les fonts Font dels Barrons i dels Bullidors, totes dues al sud-oest.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Lachapelle-sous-Rougemont

Lachapelle-sous-Rougemont és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 1999 tenia 460 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 496 | 441 | 409 | 403 | 404 | 460 |
# Cavall Altai

El cavall Altai (en rus: Altaïskaya) és una raça de cavalls desenvolupada en el massís muntanyós de l'Altai, situat a la zona central de l'Àsia. Es tracta d'una raça de cavalls molt antiga relacionada i emparentada amb els cavalls mongols i huçuls.
L'Altai és un cavall petit i rabassut. Té una alçària d'entre 1,30 i 1,40 m i un pes de 350-400 kg. El coll és curt i el cap amb un perfil bastant recte. Gropa i esquena ben desenvolupades. Els ossos de les canyelles són curts. Els pelatges més freqüents són el negre, el castany i el roig. També hi ha cavalls Altai de pelatge lleopard. Es tracta d'un cavallet (tècnicament i per l'alçada, un poni) molt fort i resistent, molt frugal i que pot sobreviure a temperatures molt baixes. Està especialment adaptat a les zones muntanyoses.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'Oklahoma State University.(anglès)
# Comunitat de comunes Gâtinais-Val de Loing

La Comunitat de comunes Gâtinais-Val de Loing (oficialment: Communauté de communes Gâtinais-Val de Loing) és una Comunitat de comunes del departament de Sena i Marne, a la regió de l'Illa de França.
Creada al 2009, està formada 20 municipis i la seu es troba a Souppes-sur-Loing.

## Municipis

* Arville
* Aufferville
* Beaumont-du-Gâtinais
* Bougligny
* Bransles
* Chaintreaux
* Château-Landon
* Chenou
* Égreville
* Gironville
* Ichy
* Lorrez-le-Bocage-Préaux
* La Madeleine-sur-Loing
* Maisoncelles-en-Gâtinais
* Mondreville
* Obsonville
* Poligny
* Souppes-sur-Loing
* Vaux-sur-Lunain
* Villebéon

## Referències

* ↑ CC Gâtinais Val de Loing

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# El Pou (Sagàs)

El Pou és una masia del municipi de Sagàs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia fou construïda al s. XVII i ampliada al s. XVIII. Formava part dels dominis jurisdiccionals de la baronia baixa de la Portella, i l'any 1718 fou capbrevada pel procurador del Duc d'Híxar, aleshores baró de la Portella.És una masia d'estructura clàssica amb coberta a dos vessants i el carener perpendicular a la façana de llevant. Aquesta façana fou ampliada al segle xviii amb un cos adossat d'estructura clàssica que l'amplià considerablement en aquest sector. Les obertures allindanades es distribueixen al llarg de tots els murs i concretament al primer nivell. Juntament amb les construccions annexes (corrals, pallisses, etc.) forma una era enllosada.

## Referències

* 1 2 «Mas el Pou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Dasyatis carnea

Dasyatis carnea és una espècie de peix de la família dels dasiàtids i de l'ordre dels myliobatiformes.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri. (italià)
* ↑ BioLib (anglès)
# Mas Palou (Roses)

Mas Palou és una masia en un planell enlairat, al costat nord de la riera de la Trencada al municipi de Roses (Alt Empordà). Sembla que el mas antigament s'hauria anomenat mas Callol, el qual és citat l'any 1634 en referència a un censal que es pagava al monestir de Banyoles, que hauria estat creat l'any 1582. Les notícies posteriors arrenquen del 1871, quan n'era propietari Pere Palou. L'interior de l'edifici ha estat reformat i adaptat, l'any 1983, al nou ús de casa de colònies estivals per a escolars. L'any 2008 es va restaurar i rehabilitar per utilitzar-lo com a hotel (casa rural).
Edifici catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, de planta rectangular, format per diversos cossos adossats, amb la distribució interior força alterada degut a les reformes dels últims temps. L'edifici principal, a l'oest, és de planta rectangular, de planta baixa i pis, amb la coberta de teula de dos vessants sobre els murs més llargs. La façana principal té dues portes que han estat reformades i tres finestres al pis, alguna de les quals amb els arcs rebaixats de maons disposats a sardinell. A la planta baixa hi havia les quadres, els estables, els magatzems..., mentre que al pis superior hi havia l'habitatge dels masovers.
Cap a la banda nord, un portal obert al mur dona pas a una altra construcció més petita, també de dues plantes, unida a la casa principal per un cos o cobert que era destinat a quadres. En aquest edifici hi havia les corts, els corrals, el paller i el graner. Tots els murs de la construcció són arrebossats i encalcinats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Mas Palou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Servion

Servion és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, situat al districte de Lavaux-Oron.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].