OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apogonichthyoides opercularis

Apogonichthyoides opercularis és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7 cm de llargària màxima.
* La punta de la primera aleta dorsal és negrosa.
* Absència de bandes marronoses al cos.
* 9 espines i 10-11 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 9 radis tous a l'anal.
* 16 radis a l'aleta pectoral.
* 24 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls costaners i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: és un endemisme del nord d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans i de costums nocturns.

## Referències

* ↑ Smith, J. L. B., 1949. The sea fishes of southern Africa. Central News Agency, Ltd., Ciutat del Cap. The sea fishes of southern Africa.: 1-550, 102 pls.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Macleay, W., 1878. The fishes of Port Darwin. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 2 (pt 4): 344-367, Pls. 7-9.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 «Apogonichthyoides opercularis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Fraser, T.H. i G.R. Allen, 2010. Cardinalfish of the genus Apogonichthyoides (Smith, 1949) (Apogonidae) with a description of a new species from the West-Pacific region. Zootaxa 2348:40-56.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# La Bolangera

La Bolangera és una dansa, probablement d'origen francès, ballada per molts esbarts dansaires de diversos indrets dels Països Catalans. El nom prové, segurament, de la paraula "boulangère", nom també d'una dansa en ball rodó que es ballava a França. Fins i tot el sentit de la lletra del text que es cantava amb el ball va mantenir el to de descripció d'aquest personatge de no gaire bona fama, que res té a veure amb la poètica "bolanguera" que descriu Mossèn Alcover. Va assolir gran difusió pel fet que era emprada com a "cap de ball" per a començar les festes de les places i previ acord amb els músics, podien formar-se parelles a l'atzar que calia mantenir durant tota la festa.

## Referències

* ↑ «La Bolangera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jaume Vidal Alcover. Estudis de literatura catalana contemporània. Homenatge al profesor Jaume Vidal Alcover. Edicions Universitat Barcelona, 1993, p. 242–. ISBN 978-84-7875-997-2.
# Badia de Sitka

La badia de Sitka (en anglès Sitka Sound) és un cos d'aigua que es troba prop de la ciutat de Sitka, Alaska. Està limitada per l'illa de Baranof al sud i al nord-est, per l'illa Kruzof al nord-oest i l'oceà Pacífic al sud-oest. A primers del segle xix va ser un important centre comercial de pells.

## Etimologia

La badia de Sitka fou anomenada Ensenada de Susto per Juan de la Bodega el 15 d'agost de 1775. Posteriorment fou anomenat Norfolk Sound per James Cook. El 1801, Fleurieu va publicar un mapa en que l'anomenava Baie Tchinkîtâné en un intent d'emprar toopònims Tlingits.

## Referències

* ↑ Wagner, Henry. The Cartography of the Northwest Coast of America to the Year 1800. Berkeley: University of California Press, 1937, p. 416.
* ↑ Black, Lydia T.; Dauenhauer, Nora; Dauenhauer, Richard. Anóoshi Lingít Aaní Ká/Russians in Tlingit America: The Battles of Sitka, 1802 and 1804. University of Washington Press, 2008, p. XXVI. ISBN 978-0-295-98601-2.
# Associació per a la Revitalització dels Centres Antics

L'Associació per a la Revitalització dels Centres Antics, més coneguda com a ARCA Patrimoni, és una associació ciutadana de caràcter patrimonial, creada a Palma (Mallorca, Illes Balears) l'any 1987.

## Objectius

L'entitat treballa per divulgar, protegir i conservar el patrimoni de l'illa de Mallorca, de cara a donar-li visibilitat i conscienciar del seu valor a la ciutadania i als responsables polítics. Reivindica la seva conservació i preservació, així com la difusió dels seus valors historicoculturals. La seva tasca defensa elements patrimonials de qualsevol caràcter (paisatgístic, econòmic, industrial, artístic, arquitectònic o cultural), més enllà d'una visió simplement monumental, fomentant la iniciativa i la participació ciutadana.

## Activitat

ARCA ha format part habitualment dels òrgans de participació ciutadana creats per l'administració els darrers anys. A l'Ajuntament de Palma forma part de la Comissió de Centre Històric i del Consell de Model de Ciutat. A nivell insular, forma part de la Ponència tècnica de Patrimoni del Consell de Mallorca.
L'entitat està dirigida per una junta directiva escollida cada dos anys que decideix l'estratègia i els temes patrimonials d'actualitat. No està vinculada a cap partit polític i no té guanys econòmics amb les seves accions. Les activitats solen ser organitzades pels seus socis i simpatitzants (conferències, xerrades i tertúlies al local social, excursions, campanyes, etc.) i es financien amb les quotes dels seus associats.
L'entitat atorga anualment els premis a la protecció i a la destrucció del patrimoni a aquelles persones físiques o jurídiques que han destacat positivament o negativament en sengles aspectes.

## Local social

Des del 1989 la seva seu va ser el casal gòtic de Can Weyler, en el centre històric. Degut al seu mal estat, que va obligar a clausurar-lo, l'entitat es va traslladar el 2011 a un local actual del carrer Can Oliva, situat devora La Rambla de la ciutat. Allà s'hi celebren bona part de les activitats planificades per l'associació.

## Reconeixements

* Medalla d'Or de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears (2008).

## Referències

* ↑ «Protegiran 180 edificis més en el catàleg municipal». ARA Balears, 04-08-2018.
* ↑ «El Consell de Model de Ciutat neix amb l'objectiu de definir el futur de Palma». ARA Balears.
* ↑ «ARCA premia el activismo "cívico" y eficaz de Salvem es Jonquet y castiga a Nemesio Suárez» (en castellà). Diario de Mallorca, 24-01-2009.
* ↑ «Cort rep el premi a la Destrucció del Patrimoni per la seva inacció davant les pintades vandàliques». ARA Balears, 12-02-2019.
* ↑ «El Consell deja que Can Weyler se degrade» (en castellà). Diario de Mallorca, 17-05-2012.
* ↑ «Arca, el Patronat Obrer, Rafel Nadal i Robert Graves, Medalles d'Or d'enguany». Diari de Balears, 23-02-2008. Arxivat de l'original el 2021-09-05. [Consulta: 21 juny 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina web d'ARCA
# La Sénia del Rellotge

La Sénia del Rellotge és una obra del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un edifici civil aïllat i situat en una zona no urbanitzada. Consta de planta baixa i pis amb el cos central més elevat. Aquest últim està cobert per una teulada amb el carener perpendicular a la façana, i els cossos laterals amb el carener paral·lel. L'interès de l'edifici recau fonamentalment en la façana que separa les dues plantes del conjunt per una franja de rajoles i una balconada central. Les obertures presenten llindes d'una sola peça, esglaonades i triangulars, molt freqüents en l'arquitectura d'inicis de segle xx. El més característic és el que dona nom a la casa: el rellotge situat a la part superior del cos central i profusament decorat, emmarcat per dos quadrats que formen una estrella i cinc figuretes nues esculpides representant actituds diverses.
Del mateix autor és un dels edificis més característics de Vilassar: Can Bassa, i la portada del cementiri. Les escultures que coronen l'edifici i tota l'ornamentació foren realitzades pel mateix arquitecte.

## Referències

* 1 2 3 «La Sénia del Rellotge». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# TKIP

TKIP (acrònim anglès de Protocol d'Integritat per Clau Temporal) és un protocol de comunicació utilitzat per a la protecció i l'autenticació de dades trameses en una xarxa Wi-Fi. Destinat a remplaçar el protocol WEP, que tenia diverses febleses, TKIP s'especifica dins la norma IEEE 802.11i.

## Detalls tècnics

* TKIP implementa 3 mesures de seguretat per a adreçar els problemes trobats al protocol WEP:
** Vector d'inicialització, que és un número de seqüència dels paquets.
** Codi d'integritat de missatges (MIC), que serveix per a assegurar que el missatge no ha estat modificat.
** Implementa MIC de 64 bits.

## Referències

* ↑ «What the TKIP protocol is all about - TechRepublic». TechRepublic. [Consulta: 19 desembre 2016].
* ↑ «Seguretat TKIP» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2016].
* ↑ «MIC (Message Integrity Check)». www.tech-faq.com. [Consulta: 19 desembre 2016].
# Museu South End

El Museu South End és un museu situat a Port Elizabeth (Sud-àfrica) sobre com va ser l'impacte de l'Apartheid, el règim que afavoria la segregació racial i que va durar del 1948 al 1990.
Mitjançant les activitats que programa el museu i la seva exposició permanent, el visitant pot descobrir com era la vida al barri del South End, a Port Elizabeth, abans que el 1948 el Partit Nacional guanyés les eleccions i què va passar un cop es van implantar els ideals de l'apartheid. El barri va viure una transformació de 180 graus, va passar de ser un espai multicultural on vivien gent de diferents races i nacionalitats a convertir-se en un barri només habitat per ciutadans blancs. La comunitat negra va ser obligada a abandonar les seves cases i desplaçar-se a àrees dels afores de la ciutat. Amb aquests desplaçaments es posava fi a tot un estil de vida que aquest espai s'encarrega de recordar. El Museu de South End també ret homenatge a les persones que van lluitar per acabar amb les injustícies de l'apartheid.
L'any 1948 el Partit Nacional va guanyar les eleccions a Sud-àfrica, i amb aquesta victòria va començar la política de l'apartheid. Aquest nou sistema, que va formar part de la realitat sud-africana fins a l'any 1990, afavoria la segregació racial. Durant aquest període va entrar en vigor una nova legislació que promulgava una sèrie de lleis totalment injustes per a la comunitat negra del país. En les quasi cinc dècades d'apartheid, els ciutadans negres van veure com eren desposseïts de la ciutadania, obligats a abandonar les seves cases i, en definitiva, marginats pel seu propi govern. Davant tantes injustícies es va organitzar un moviment de resistència per lluitar contra l'apartheid que va provocar una forta repressió per part del govern. Però la lluita de tants homes i dones va obtenir els seus fruits quan el president Frederik Willem de Klerk començà les negociacions per posar fi al sistema. Finalment el 1994 se celebraren eleccions multiracials per sufragi universal i Nelson Mandela fou elegit president.

## Referències

* 1 2 3 «Museu South End». espaisdememoria.cat. Memorial Democràtic de Catalunya. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Liobagrus styani

Liobagrus styani és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y., 1991. Amblycipitidae. p. 318-319. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Atac Meet-in-the-middle

L'atac per trobada a mig camí o meet-in-the-middle és un atac similar a l'atac d'aniversari, que utilitza un compromís entre temps i espai.
Mentre que l'atac d'aniversari tracta de trobar dos valors del domini d'una funció que tenen com a imatge el mateix resultat, aquest atac tracta de trobar un valor en el rang del domini de composició de dues funcions, de tal manera que la imatge de la primera funció és igual que la imatge inversa de la segona funció - d'aquí el nom de l'atac-.
Va ser desenvolupat el 1977 per Whitfield Diffie i Martin Hellman, en un intent d'expandir un bloc xifrat. En la recerca d'una millor seguretat del xifrat d'un bloc, es podria intentar la idea d'utilitzar simplement dues claus criptogràfiques per a xifrar dues vegades les dades. A priori, es podria pensar que això hauria elevar al quadrat la seguretat de l'esquema de doble xifrat.
Certament, una recerca exhaustiva de totes les claus possibles requeriria $2^{2n}$ intents, si cada clau fora de n bits, comparat amb els $2^{n}$ intents requerits per a una clau única.
No obstant això, Diffie i Hellman van trobar un compromís entre temps i memòria que podria trencar el xifrat en només el doble de temps.L'atac es basa en el xifrat per un extrem i el desxifrat per l'altre, buscant una trobada a mig camí.
Suposem que l'atacant coneix el text P i el seu xifrat C, és a dir: $C=E_{K_{2}}(E_{K_{1}}(P))$, on K $_1$ i K $_2$ són les dues claus.
L'atacant, aleshores, pot calcular E $_K$ ( P ) per a totes les claus possibles K i guardar els resultats en memòria. Després, pot calcular D $_K$ ( C ) per a cada clau K i comparar-la amb la taula en memòria. Si arriba a una coincidència, és plausible que l'atacant hagi descobert dues claus, i pot comprovar-ho un segon parell de text original i text xifrat.
Si la longitud de clau és n , aquest atac només necessita $2^{n+1}$ xifrats (i un espai de l'ordre de $O(2^{n})$ claus), comparat amb l'atac de força bruta, el qual necessita un espai de $O(1)$ claus a costa d'executar $2^{2n}$ xifrats.

## Vegeu també

* Atac d'aniversari
* Atac Man-in-the-middle - un atac amb un nom similar però en un context diferent.
* Triple DES

## Bibliografia

* W. Diffie and M. E. Hellman «Exhaustive Cryptanalysis of the NBS Data Encryption Standard». Computer, 10, 01-06-1977, pàg. 74-84.
# Oligoryzomys flavescens

Oligoryzomys flavescens és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'est del Paraguai, el sud-est del Brasil, l'Uruguai i el nord i centre-sud de l'Argentina. Es tracta d'un animal nocturn que s'alimenta principalment de material vegetal, però de tant en tant també es menja invertebrats. Ocupa diferents hàbitats propers a masses d'aigua. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Weksler, M. et al. Oligoryzomys flavescens. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 14 febrer 2017.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Paleotèntids

Els paleotèntids (Palaeothentidae) són una família de marsupials fòssils trobats per Florentino Ameghino en formacions del Miocè de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Madden et al., 2010, «Middle Tertiary marsupials from central Patagonia (early Oligocene of Gran Barranca): understanding South America's Grande Coupure» (F. J. Goin, M. A. Abello i L. Chornogubsky).

## Bibliografia

* Madden, R. H.; Carlini, A. A.; Vucetich, M. G.; Kay, R. F. The Paleontology of Gran Barranca: Evolution and Environmental Change Through the Middle Cenozoic of Patagonia (en anglès). Cambridge University Press, 2010. ISBN 978-0-521-87241-6.
# Palau d'esports de Wukesong

El Palau d'esports de Wukesong (xinès: 北京奧林匹克籃球館) és un pavelló esportiu a Pequín (La Xina) on se celebraran les competicions de bàsquet dels Jocs Olímpics de 2008. El pavelló té una superfície de 63.000 m² i compta amb una capacitat de 18.000 espectadors. Va ser construït per l'estudi d'arquitectes Beijing Wukesong Cultural & Sports CO . Ltd.
Està ubicada en l'àrea del Centre Cultural i Esportiu de Wukesong, districte d'Haidian, a l'occidental de la capital xinesa, a prop de l'Estadi de Beisbol de Wukesong i a uns 14 km al sud-oest del Parc Olímpic.

## Enllaços externs

* Wukesong Arena Arxivat 2011-02-09 a Wayback Machine.
# Orogènesi laramidiana

L'Orogènesi laramidiana, en anglès: Laramide orogeny va ser un període de formació de muntanyes a Amèrica del Nord occidental. Es va iniciar al Cretaci tardà, de 10 a 80 milions d'anys i es va acabar fa entre 35 a 55 milions d'anys. La durada exacta està debatuda. L'expressió més oriental d'aquesta orogènesi van ser les Black Hills de Dakota del Sud. Aquest fenomen rep el nom per les Laramie Mountains de Wyoming. l'orogènesi Laramide de vegades es confon amb l'orogènesi Sevier, amb la qual s'ensolapa parcialment en el temps i en l'espai.

## Conseqüències ecològiques

Segons el paleontòleg Thomas M. Lehman: l'orogènia Laramide va provocar l'esdeveniment més greu que va afectar els dinosaures d'Amèrica del Nord al final del Cretàcic abans de la seva extinció Aquest esdeveniment va substituir els centrosaurins i lambeosaurins pels dinosures més primitius del sud, mentre que els biomes del nord van esdevenir dominas pels Triceratops amb reducció dels hadrosaures.

## Notes

* ↑ Willis 2000
* ↑ Lehman 2001, p. 310
* ↑ Lehman 2001, p. 324

## Referències

* English, Joseph M.; Johnston, Stephen T. «The Laramide Orogeny: What Were the Driving Forces?». International Geology Review, 46, 2004, pàg. 833–838. DOI: 10.2747/0020-6814.46.9.833.
* Lehman, T. M.. «Late Cretaceous dinosaur provinciality». A: Mesozoic Vertebrate Life. Indiana University Press, 2001, p. 310–328.
* Liu, L.; Gurnis, M.; Seton, M.; Saleeby, J.; Müller, R.D.; Jackson, J.M. «The role of oceanic plateau subduction in the Laramide orogeny». Nature Geoscience, 3, 5, 2010, pàg. 353–357. Bibcode: 2010NatGe...3..353L. DOI: 10.1038/ngeo829.
* Livaccari, Richard F.; Burke, Kevin; Sengor, AMC «Was the Laramide orogeny related to subduction of an oceanic plateau?». Nature, 289, 5795, 1981, pàg. 276–278. Bibcode: 1981Natur.289..276L. DOI: 10.1038/289276a0.
* Saleeby, Jason «Segmentation of the Laramide Slab -- Evidence from the southern Sierra Nevada region». Geological Society of America Bulletin, 115, 2003, pàg. 655–668. DOI: 10.1130/0016-7606(2003)115<0655:sotlsf>2.0.co;2.
* Schellart, W.P.; Stegman, D.R.; Farrington, R.J.; Freeman, J.; Moresi, L. «Cenozoic Tectonics of Western North America Controlled by Evolving Width of Farallon Slab». Science, 329, 5989, 16-07-2010, pàg. 316–319. Bibcode: 2010Sci...329..316S. DOI: 10.1126/science.1190366. PMID: 20647465.
* Willis, Grant C. «I thought that was the Laramide orogeny!». Utah's Sevier Thrust System. Utah Geological Survey, 2000.
* Dumitru, T.A.; Gans, P.B.; Foster, D.A.; Miller, E.L. «Refrigeration of the western Cordilleran lithosphere during Laramide shallow-angle subduction». Geology, 19, 11, 1991, pàg. 1145–1148. Bibcode: 1991Geo....19.1145D. DOI: 10.1130/0091-7613(1991)019<1145:ROTWCL>2.3.CO;2.

## Enllaços externs

* Maps, animation, detailed information (UCLA)
* U. Wisconsin article Arxivat 2005-01-14 at Archive.is
# Crespell de soca

Els crespells de soca són bolets de soca anuals en forma de roseta que agrupen a nombrosos barrets excèntrics que neixen d'una base comuna.
Els barrets poden tenir forma de ventall, embut o ombrel·la. La textura és de carnosa a coriàcia i sempre disposen d'una esponja al revers. Els crespells de soca descomponen soques, troncs o rels, gairebé sempre de planifolis, arbres als quals sovint parasiten. Solen créixer fins a una mida gegantina.

## Exemples més corrents

A Catalunya, les espècies més corrents de crespells de soca són:
* Bondarzewia mesenterica (Schaeff.) Kreisel (1984), crespell d'avet
* Phaeolus schweinitzii (Fr.) Pat. 1900, crespell de carn bruna
* Grifola frondosa (Dicks.) Gray 1821, crespell de castanyer
* Meripilus giganteus (Pers.) P. Karst. 1882, crespell de faig
* Polyporus umbellatus (Pers.) Fr. 1821, crespell d'ombrel·la
* Abortiporus biennis (Bull.) Singer 1944, crespell enrojolat
* Laetiporus sulphureus (Bull.) Murrill 1920, crespell groc

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric: La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, plana 94-95. Editorial Efadós, volum I, El Papiol, 2021, ISBN 978-84-18243-12-7
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Palenville

Palenville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.120 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Palenville tenia 1.120 habitants, 433 habitatges, i 287 famílies. La densitat de població era de 130,3 habitants per km².
Dels 433 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 33,5% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.833 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.353 $ mentre que les dones 23.542 $. La renda per capita de la població era de 18.848 $. Cap de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Palenville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Palenville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.