OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pekovita

La pekovita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada en honor del mineralogista rus Igor Viktorovitx Pekov, un expert en la mineralogia de roques alcalines.

## Característiques

La pekovita és un tectosilicat de fórmula química SrB₂Si₂O₈. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És l'anàleg mineral amb estronci de la danburita i la maleevita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pekovita pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofilita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, lingunita i kokchetavita.

## Formació i jaciments

La pekovita va ser descoberta a la glacera Dara-i-Pioz (Districtes de la Subordinació Republicana, Tadjikistan). Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Pekovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 desembre 2019].
# Batalla de Jalula

La batalla de Jalula fou un combat entre l'exèrcit àrab musulmà del califat Raixidun i l'exèrcit de l'Imperi Sassànida en el primer període d'expansió dels musulmans;

## Antecedents

L'emperador romà d'Orient, Heracli, i el xahanxà de Pèrsia, Yazdegerd III, estaven aliats, puix que Manyanh, neta de l'emperador romà, era casada amb el rei persa.
En 637, els àrabs van envair l'Iraq en dues columnes, la primera comandada per Sad ibn Abi-Waqqàs atacava el centre de l'Imperi Sassànida, i uns segona comandada per Utba ibn Ghazwan, que derrotà els perses a les batalles de Bàssora i Madhar. Després de la batalla d'al-Qadisiyya les restes de l'exèrcit sassànida es va concentrar a Babil sota el comandament de Fayruzan, que comptava amb els suport de Nakhirjan, Hurmuzan i Mihran ar Razi., però després de la derrota de Fayruzan contra l'avantguarda musulmana comandada per Zuhra ibn Hawiyya, però perseguits per l'exèrcit de Sad ibn Abi-Waqqàs, només Mihran ar Razi i Nakhirjan van arribar a Ctesifont, la capital dels emperadors sassànides, que fou assetjada, i al mes de l'inici del setge, l'emperador, deixant al càrrec de la defensa de la ciutat a Rostam Farrokhzad, va fugir a Hulwan amb la seva cort, i de manera que els àrabs van aconseguir travessar el riu i prendre Ctesifont, que canvià el nom a Mada'in.

## Desenvolupament tàctic

Khurrazad, germà del rei, i el general Mihran ar Razi, amb l'exèrcit es van aturar a Jalula, a mig camí d'Hulwan, on van fer front als musulmans per garantir la fugida de Yazdegerd III, mentre l'equipatge i els civils s'atrinxeraven a Khaniqin.

## Conseqüències

Després de la batalla, Hàixim ibn Utba va romandre a jalula, mentre una columna dirigida per Al-Qaqà ibn Amr atacava Khaniqin, on es van dirigir els supervivents de la batalla, i on va morir Mihran ar Razi. Quan va saber de la nova derrota del seu exèrcit, Yazdegerd III va abandonar Hulwan en direcció a Rayy. La batalla va marcar el final del primer període de la conquesta àrab-musulmana a l'Iraq i Pèrsia durant el regnat del califa Omar. Els anys següents es van dedicar a la conquesta del nord de l'Iraq. Yezdegerd III va intentar la reconquesta en 641 però fou derrotat definitivament en la batalla de Nihawand. al desembre del 641 quan els perses van quedar rodejats i agafats de revés en una vall estreta i van perdre dos terços dels seus homes. An-Numan ibn Muqàrrin va morir en acció, i segons les instruccions d'Úmar, Hudhayfa ibn al-Yàman va esdevenir el nou comandant en cap.

## Referències

* ↑ (anglès) Michael G. Morony, Iraq After the Muslim Conquest Arxivat 2014-10-17 a Wayback Machine., p.193
* ↑ Akram, A.I.. The Muslim Conquest of Persia (en anglès). Pakistan Army Education Press, 1976, p. capítol 6. ISBN 978-0-19-597713-4.
* ↑ Luttwak, Edward. The Grand Strategy of the Byzantine Empire (en anglès). Harvard University Press, 1999, p. 199. ISBN 9780674035195.
# Paulí Buchens Adrover

Paulí Buchens i Adrover (Palma 1944-1999) va ser un polític mallorquí que fou batle de Palma.
Exercí la batllia de la capital de Mallorca entre el 1976 i el 1979 quan se celebraren les primeres eleccions municipals democràtiques. Va ser un dels representants del sector aperturista dins l'ajuntament de Palma en el tardofranquisme. Una de les realitzacions més importants sota el seu mandat va ser el Parc de Mar.
| Precedit per: Rafael de la Rosa | Batlle de Palma 1976 - 1979 | Succeït per: Ramon Aguiló Munar |
# Batanga

Una batanga o balancí és un flotador allargat que, subjectat de forma sòlida al buc principal d'algunes embarcacions i a una certa distància d'aquest, augmenta l'estabilitat. Hi ha embarcacions amb una sola batanga i d'altres amb dues, una a cada banda.

## Etimologia

"Batanga" és un terme castellà procedent de les Filipines. Probablement correspon a una paraula igual o semblant en tagal. En terminologia de les canoes polinèsies, la batanga equivaldria a l'"ama" ("outrigger" en anglès).

## Funcionament

En el cas d'una embarcació amb dues batangues, en aigües tranquil·les i amb el buc principal enfonsat normalment, els flotadors laterals queden a fregar l'aigua sense enfonsar-se sensiblement. Quan hi ha un desequilibri lateral la batanga d'un costat s'enfonsa i la de l'altre s'aixeca per damunt de l'aigua. La batanga enfonsada proporciona una força d'adreçament per flotació (que multiplicada per la distància equival a un parell de forces o moment) mentre que el pes de l'altra batanga actua també com una força (i moment) d'adreçament.
En les embarcacions amb una sola batanga hi ha dues possibilitats. Que la batanga actuï com a contrapès o que treballi com a flotador. El primer cas és el de les canoes polinèsies i similars. El segon cas, amb batangues-flotador més voluminoses, és més freqüent en dissenys moderns de iots.
Les batangues actuen igual amb embarcacions de rem o de vela. En el segon cas els esforços que han de contrarestar són més grans i cal dimensionar adequadament els suports i les unions amb el buc principal.

## Vegeu també

* Canoa polinèsia (vela)

## Referències

* ↑ Batanga actuant per flotació. Arxivat 2006-07-12 a Wayback Machine.(anglès)
# Dime (ciutat)

Dime (grec antic: Δύμη; gentilici Δύμιος, català dimi) era una ciutat d'Acaia, la més occidental de les dotze ciutats que van formar la Lliga Aquea. Era pròxima a la costa, segons Estrabó a uns 60 estadis del cap d'Araxos i a poca distància del riu Larissos, a 30 estadis, segons Pausànies, que separava el seu territori de l'Èlida. El país s'anomenava Dimea i era ric en ferro. El poeta Antímac de Claros li va donar l'epítet de Cauconis 'caucònida', perquè se suposava que aquest territori havia estat ocupat pels caucons.
Prop del promontori de l'Araxos hi havia la muralla de Dimea (Τεῖχος Δυμαῖον), que la llegenda deia que Hèracles la va fundar quan va fer la guerra als eleus, i se sap que va ser ocupada pels eleus dirigits per Eurípides d'Etòlia l'any 220 aC, però després Filip V de Macedònia la va recuperar i la va retornar a Dime l'any 219 aC. Aquesta fortalesa podria ser el castell de Kallogriá. Les altres dues ciutats del territori (entre la ciutat i la frontera de l'Èlida) eren Hecatombèon i Làngon, la qual va passar als eleus en una data indeterminada. Segons Estrabó, la ciutat es va formar amb la unió de 8 llogarets, dels quals només esmenta el nom de Tèutea (Τευθέα), però és possible que Palia (Πάλεια) i Estratos (Στρατός), noms donats alternativament a la ciutat, corresponguessin a algun dels vuits llogarets.
A la mort d'Alexandre el Gran va caure en mans de Cassandre, però les seves tropes van ser expel·lides per Aristodem de Milet, general d'Antígon el borni el 314 aC, segons que diu Diodor de Sicília. El 280 aC va ser la seu junt amb Patres de la Lliga Aquea que les dues ciutats havien tornat a constituir. Per la mateixa època la ciutat va incrementar la seva població quan s'hi instal·laren els habitants d'Òlenos, que havien abandonat la seva ciutat.
Prop d'Hecatombèon, Cleòmenes d'Esparta derrotà els aqueus dirigits per Arat de Sició, i després de la victòria va entrar a Làngon el 224 aC. A partir del 220 aC el territori de la ciutat fou devastat diverses vegades pels eleus, atesa la seva proximitat a Elis. En la guerra entre Macedònia i Roma, la Segona Guerra Macedònica, va ser l'única de les dotze ciutats aquees que va celebrar la partida del rei Filip V de Macedònia, i per això els romans la van barrejar al començament del segle ii aC. Després d'això no es va recuperar, es va anar despoblant i al segle i aC, en temps de Pompeu, era gairebé buida i hi havia un gran nombre pirates cilicis establerts a la zona, que no foren expel·lits fins a les Guerres civils romanes, i molts van reprendre els seus antics oficis.
Estrabó i Plini el Vell diuen que era una colònia romana, però l'únic que se sap del cert és que August la va posar sota dependència de Patres, ciutat que era certament colònia romana. No es coneix cap altre cas fora de Patres que tingues un govern autònom com el que permetia el rang colonial. Les restes de Dime s'han trobat a la vila moderna de Karavostási.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Smith, William (ed.). «Dyme». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 desembre 2020].
# David Childs

David M. Childs (Princeton, Nova Jersey, EUA, 1 d'abril de 1941) és un important arquitecte nord-americà. És soci de l'estudi d'arquitectura Skidmore, Owings and Merrill. És l'arquitecte de World Trade Center 7.

## Obres completades

* L'estació de metro Metro Center en el Metro de Washington DC
* La seu de U.S. News & World Report a Washington DC
* One Worldwide Plaza a Nova York.
* La sey general d'avinguda de 450 Lexington a Nova York.
* Bertelsmann Building a Times Square a Nova York.
* New York Mercantile Exchangea Nova York.
* Aeroport Internacional John F. Kennedy; l'edifici d'arribades
* La seu general Bear Stearns (Avinguda 383 Madison) a Nova York.
* World Trade Center 7 a Nova York.
* Time Warner Center de Columbus Circle a Nova York.
* Ambaixada dels Estats Units al Canadà a Ottawa.

## En construcció

* One World Trade Center o Torre de la llibertat a Nova York.
* La nova borsa de Nova York.
* La nova Pennsylvania Station a Nova York.
# Bent Creek

Bent Creek és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2007 tenia 1.521 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bent Creek tenia 1.389 habitants, 552 habitatges i 418 famílies. La densitat de població era de 242,7 habitants per km².
Dels 552 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,8% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 24,1% no eren unitats familiars. En el 19,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.375 $ i la renda mediana per família de 57.768 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.136 $ mentre que les dones 27.964 $. La renda per capita de la població era de 22.138 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bent Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bent Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Begoña Villacís Sánchez

Begoña Villacís Sánchez (Madrid, 4 de novembre de 1977) és una advocada i política espanyola, regidora de Ciutadans a l'Ajuntament de Madrid entre 2015 i 2023.

## Formació

El 2000 va obtenir la llicenciatura en dret per la Universitat CEU San Pablo. Dos anys després va realitzar un màster en assessoria fiscal i dret tributari a la Universitat Pontifícia de Comillas.

## Carrera

Des de juny de 2003 ha estat responsable de les àrees de dret tributari, laboral i mercantil de Legalitas. Durant tres anys va viure a Virgínia (EUA).
Com a experta en dret, va col·laborar de forma habitual als programes de televisió Amigas y conocidas, El gato al agua, España Directo i La mañana de La 1. Va ser precisament en una tertúlia televisiva, on va conèixer al president del partit Ciutadans, Albert Rivera. Votant d'aquest partit, va començar a col·laborar-hi el setembre de 2014, assessorant-lo gratuïtament sobre impostos locals, i es va afiliar a principis de 2015. Dos mesos després, es va presentar per ser candidata de Ciutadans a l'alcaldia de Madrid, després de reunir 234 avals, i es va imposar en primàries a l'altre pre-candidat, Jaime Trabuchelli, amb el 60% dels suports (357 vots enfront de 230).

## Vida personal

Està separada i és mare de tres nenes.

## Referències

* 1 2 3 4 Martín, Daniel «Begoña Villacís, elegida candidata de Ciudadanos a la Alcaldía de Madrid». El Mundo, 28-02-2015.
* ↑ Viejo, Manuel. «Alcaldes con título de ‘ex’, un año después del tsunami electoral: “Ahora me dedico a vivir”» (en castellà), 26-05-2024. [Consulta: 26 maig 2024].
* 1 2 Ruiz Valdivia, Antonio «Begoña Villacís, candidata de Ciudadanos al Ayuntamiento de Madrid: "Me siento muy Naranjita"». Huffington Post, 08-03-2015.
* 1 2 3 4 5 6 Ruiz Valdivia, Antonio «17 cosas que no sabías de Begoña Villacís (Ciudadanos)». Huffington Post, 11-03-2015.
* 1 2 Mateo, J. J. «Ciudadanos presenta sus fichajes para la alcaldía y la Comunidad de Madrid». El País, 02-03-2015.
* ↑ Sanchis, Luz «Begoña Villacís (Ciudadanos): "Nosotros no somos políticos, somos gente"». Eldiario.es, 18-03-2015.
* ↑ «Begoña Villacís, candidata de Ciudadanos al Ayuntamiento de Madrid: "Me siento muy Naranjita"». Huffington Post, 08-03-2015 [Consulta: 29 març 2015].
* ↑ «Ciudadanos presenta sus fichajes para la alcaldía y la Comunidad de Madrid». El País, 02-03-2015 [Consulta: 29 març 2015].

## Enllaços externs

* Entrevista a Impasse Mag Arxivat 2015-05-21 a Wayback Machine.
* Entrevista a Jot Down
# Pentone

Pentone (en calabrès Pentùni) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 1887 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 2.072 | 2.038 | 1.887 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |
# Pentlandita

La pentlandita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom del naturalista irlandès J. B. Pentland (1797-1873), qui va descobrir-la a Ontario, Canadà. Pertany i dona nom al grup de la pentlandita.

## Característiques

La pentlandita és un sulfur simple anhidre de ferro i níquel i la proporció d'aquests elements és de 32% i 31%, respectivament, com tots els altres minerals del grup pentlandita. Forma una sèrie de solució sòlida amb la cobaltopentlandita, en la qual la substitució gradual del níquel i ferro per cobalt va donant els diferents minerals de la sèrie. És un mineral químicament molt semblant a la godlevskita i l'horomanita. A més dels elements de la seva fórmula, (Ni$_x$Fe$_y$)$_{Σ9}$S₈, sol portar com impureses: cobalt, plata i coure. S'utilitza com a mena de ferro i níquel, sent la mena més important d'aquest últim metall a nivell mundial.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pentlandita pertany a «02.B - Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Ni» juntament amb els següents minerals: horomanita, samaniïta, heazlewoodita, oregonita, vozhminita, arsenohauchecornita, bismutohauchecornita, hauchecornita, telurohauchecornita, tučekita, argentopentlandita, cobaltopentlandita, geffroyita, godlevskita, kharaelakhita, manganoshadlunita, shadlunita i sugakiïta.

## Formació i jaciments

Apareix en roques ígnies màfiques i ultramàfiques. Molt freqüentment se'n troba formant intercreixements dels seus cristalls amb els de pirrotina, de la qual se la distingeix fàcilment pel seu clar sistema cúbic i per no ser magnètica. També se n'ha trobat en jaciments de xenòlits d'húmers submarins, i poques vegades se n'ha trobat en meteorits. Sol trobar-se associada a altres minerals com: pirrotina, troilita, calcopirita, cubanita, mackinawita o magnetita.

## Varietats

La pentlandita argentífera és l'única varietat coneguda d'aquest mineral, i com el seu nom indica conté plata.

## Referències

* ↑ «Pentlandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ «Pentlandite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ «Argentian Pentlandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2014].
# Benedicta Enriqueta de Wittelsbach

Benedicta Enriqueta de Wittelsbach (en alemany Benedicta Henriette von der Pfalz) va néixer a París el 14 de març de 1652 i va morir a Asnières-sur-Seine el 12 d'agost de 1730. Va ser la tercera filla del comte Palatí de Simmern Eduard de Wittelsbach (1625-1663) i d'Anna Gonzaga (1616-1684).
Benedicta Enriqueta va ser duquessa consort de Brunsvic-Lüneburg, o de Hannover, arran del seu casament amb el duc Joan Frederic, i sovint se la coneix com a Benedicta de Hannover. Després de la mort del seu marit, el 1679, va retornar a França, a la seva residència d'Asnières, prop de París.

## Matrimoni i fills

El 30 de novembre de 1668 es va casar amb Joan Frederic de Brunsvic-Lüneburg (1625-1679), fill del duc Jordi de Brunsvic-Lüneburg (1582-1641) i d'Anna Elionor de Hessen-Darmstadt (1601-1659). El matrimoni va tenir quatre filles:
* Anna Sofia (1670-1672)
* Carlota Felicitat (1671-1710), casada amb el duc de Mòdena Reinaldo III d'Este (1655-1737)
* Enriqueta Maria (1672-1757)
* Amàlia Guillema (1673-1742), casada amb l'emperador Josep I del Sacre Imperi Romanogermànic (1678-1711).

## Bibliografia

* Linda Maria Koldau: Frauen-Musik-Kultur: ein Handbuch zum deutschen Sprachgebiet der Frühen Neuzeit, Böhlau, Köln / Weimar 2005, S. 202 ff.
* Bougaud, Emile. St. Chantal and the Foundation of the Visitation. Vol. 2. New York: Benziger Brothers, 1895. Google Books. Web.

## Enllaços externs

* Fab Pedigree
# Dolores (Colorado)

Dolores és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 857 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dolores tenia 857 habitants, 372 habitatges, i 231 famílies. La densitat de població era de 472,7 habitants per km².
Dels 372 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,3% hi vivien parelles casades, en un 17,2% dones solteres, i en un 37,9% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.417 $ i la renda mediana per família de 32.188 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.404 $ mentre que les dones 19.286 $. La renda per capita de la població era de 14.912 $. Entorn del 16,6% de les famílies i el 17,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dolores». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dolores». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Benibéder

Benibéder era una antiga alqueria, hui desapareguda, que estava situada al terme municipal de Xaló, a la comarca de la Marina Alta, al País Valencià.

## Etimologia

El topònim d'aquesta alqueria significa els descendents de Béder. Béder és la forma valencianitzada de l'antropònim àrab Badr (o Bedr), que era un nom prou freqüent a Al-Andalus. Aquest Béder seria molt probablement un avantpassat comú de les famílies musulmanes que vivien a l'antiga alqueria.

## Referències històriques
### Benibéder en herència

L'alqueria de Benibéder és esmentada en diversos documents del segle xv, tots ells relacionats amb el poeta Ausiàs March, ja que Benibéder era una de les possessions que integraven el dot de na Isabel, la seua muller, que pertanyia al llinatge gandienc dels Martorell. L'escriptor Joanot Martorell era el seu germà i, per tant, cunyat del poeta de Beniarjó. Al dos anys de casar-s'hi i sense haver tingut descendència, na Isabel traspassà i en March heretà Benibéder per expressa voluntat testamentària de la seua esposa.

### La venda de Benibéder

L'any 1444 en March vengué l'alqueria de Benibéder a n'Agnés de Portugal, l'esposa d'en Gonçal d'Íxer, Comanador de Muntalbà. Es creu que el poeta prengué la decisió de vendre Benibéder i les altres alqueries de la Vall de Xaló degut als constants enfrontaments amb els seus excunyats Joanot i Galceran Martorell. El preu total de l'adquisició fou de 22.000 sous, i la compradora pagà 5.500 sous en el moment de la venda i la resta foren carregats en un censal a favor d'en March.

## Localització incerta

Actualment, no es coneix la localització exacta dins del terme de Xaló del lloc on s'assentava Benibéder, però sí que se sap que al segle xv estava habitat per musulmans que es regien per costums i usos propis denominats Çuna e Xara, i que n'Ausiàs March jurà respectar-los quan prengué possessió de l'herència de la seua esposa. A més de Benibéder, na Isabel li transmeté els llocs del Ràfol de Xaló, Cuta, Traella i el Ràfol de Famut.