OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dappula I

Dappula I fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 661 al 664. Era germà d'Aggabodhi III al que havia succeït com a governant a Ruhunu i a la mort (per malaltia) de Kassapa II, el va succeir a Anuradhapura. Els ancestres de Dappula havien estat caps notables de Ruhuna. Estava casat amb una germana del rei Silameghavama.
El rei difunt tenia diversos fills entre els quals el gran era Manaka. Però quan el rei es va posar malalt i va quedar a les portes de la mort tots els seus fills eren encara joves i llavors va cridar al seu nebot Mana, fill de Dappula I, un home reputat per ser bon administrador, que vivia a Ruhunu, i li va encarregar la regència del regne i la custodia dels seus fills. Quan Kassapa II va morir, Dappula fou proclamat rei.
El regent, Mana era de l'opinió que l'estat agitat del país era a causa de la intervenció del alts càrrecs indis i a les seves intrigues i inquietuds i els va privar de tot poder i càrrecs al país. Com a resultat els indis, que començaven a ser un element influent a la capital, es van revoltar aprofitant que Mana era a Ruhunu. Es van apoderar de la capital i la van mantenir fins que les dissensions entre ells van esclatar. Llavors Mana, amb l'ajut del seu pare Dappula, germà i successor d'Agabodhi III a Ruhunu, va poder recuperar el control i sotmetre als rebels. Després d'això Dappula va ser coronat rei d'Anuradhapura.
Després de la pujada al tron de Dappula I va arribar una breu època de tranquil·litat però aviat els indis (generalment tàmils) van començar a conspirar i van fer aliança amb Hattha Dhata un nebot de Dathopa Tissa I, que estava refugiat a l'Índia des que el seu oncle fou mort en batalla. El tàmils es van revoltar a la capital moment que va aprofitar el pretendent per presentar-se amb mercenaris indis i ocupar sense oposició la ciutat. Mana va fugir a l'est del país i Dappula va retornar a Ruhunu. Hattha Dhata es va proclamar rei agafant el nom Dathopa Tissa II.
Després de tres anys Mana va aconseguir aixecar un exèrcit a l'est del país que esperava que guanyaria a les forces de Hattha Dhata; va rebre reforços del seu pare i va prendre posicions a Tipucullasa, on fou atacat per Dathopa Tissa II, i després d'una batalla ferotge la victòria es va inclinar a favor de Dathopa Tissa II i els tàmils. Mana va morir en la lluita. Dappula no va tardar en morir afectat per la mort del seu fill (vers 667 o 668).

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Luci Manli Torquat

Luci Manli Torquat és el nom dels següents personatges:
* Luci Manli Torquat (llegat), llegat el 295 aC.
* Luci Manli Torquat (cònsol), cònsol el 65 aC
* Luci Manli Torquat (pretor), pretor el 49 aC
# Au cœur de la vie

Au cœur de la vie (en francès Al cor de la vida) és una pel·lícula francesa dirigida per Robert Enrico i estrenada el 1963. Està rodada en francès i en anglès.

## Sinopsi

Au cœur de la vie és un llargmetratge compost de tres curtmetratges extrets de narracions d'Ambrose Bierce ambientades durant la guerra civil americana a partir d'abril de 1861: L'Oiseau moqueur, La Bataille de Chickamauga i La Rivière du hibou.

## Repartiment

* Stéphane Fey - Oficial de la Unió (segment "Rivière du hibou, La") / Pvt Greyrock (segment "L'oiseau moqueur")
* François Frankiel - Pvt John Greyrock (segment "L'oiseau moqueur")
* Éric Frankiel - Pvt Willian Greyrock (segment "L'oiseau moqueur")
* Frédérique Ruchaud - Mare de Johny (segment "Chickamauga")
* Georgette Larson
* Edwine Moatti
* Pilou Boffety - Johny (segment "Chickamauga") (com Le Petit Pillou)
* Roger Jacquet - Peyton Farquhar (segment "Rivière du hibou, La")
* Anne Cornaly - Abby Farquhar (segment "Rivière du hibou, La")
* Micheline Catty

## Premis i nominacions

Va participar en la secció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1963, on va rebre el premi a la millor direcció. El 1962 va rebre la Palma d'Or al millor curtmetratge al 15è Festival Internacional de Cinema de Canes i el gran premi a les Jornades Internacionals del Curtmetratge de Tours per La Rivière du hibou.

## Referències

* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1963 al web del Festival
* ↑ Estreno de las películas "El río del búho" y "El tren de la muerte", ABC, 12 de desembre de 1963

## Bibliografia

* Guy Allombert, La Saison cinématographique 69, n.230-231, septembre 1969, p. 23
# Tossal de la Formiga

El Tossal de la Formiga és una muntanya de 909 metres que es troba al municipi de Vimbodí i Poblet, a la comarca de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Francesc Bujosa Homar

Francesc Bujosa Homar (Esporles, 1947 - Palma, 10 de març de 2020) fou un metge mallorquí.
Es llicencià i doctorà en medicina a la Universitat de València. Va ser professor adjunt de la Universitat de València i catedràtic d'Història de la Ciència a la Universitat de Saragossa. Al 1991 s'incorporà com a catedràtic d'Història de la Ciència de la Universitat de les Illes Balears.
Va ser president de la Sociedad Española de Historia de la Medicina i acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de Medicina de les Illes Balears. Va publicar quinze llibres, així com més de dos centenars de capítols de llibre, articles de revista i veus d'enciclopèdia. Va ser col·laborador de la Gran Enciclopèdia de Mallorca i del Diari de Balears. Les seves publicacions estaven majoritàriament relacionades amb la història de la ciència.

## Referències

* ↑ «Francesc Bujosa Homar». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 277. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Mor Francesc Bujosa i Homar», 10-03-2020. [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «Ha mort Francesc Bujosa i Homar, catedràtic d'Història de la Ciència i col·laborador de dBalears», 10-03-2020. Arxivat de l'original el 2020-03-16. [Consulta: 15 març 2020].
# Esquirol (desambiguació)

«Esquirol» té aquests significats:
* Geografia: l'Esquirol, poble de la comarca natural del Collsacabra, Osona.
* Economia: esquirol (economia), terme utilitzat per referir-se, despectivament, a un treballador que no s'afegeix a una vaga.
* Música: Esquirols, grup de música popular durant els anys 1970 i 1980.
* Zoologia: esquirol, animal de nom científic Sciurus vulgaris.
Viccionari
# Parc Forestal de la Bastida

El parc de Forestal de la Bastida o simplement parc de la Bastida és una zona verda periurbana situada al municipi de Santa Coloma de Gramenet.

## Història

La zona coneguda com la Bastida és el sector més occidental de la Serra de Mosques d'Ase, un espai d'unes 10 hectàrees situat entre la Riera Alta, el recinte de Torribera, el terme de Badalona i el parc de la Serralada de Marina. El 1960 es va aprovar la urbanització de l'espai amb unes 325 cases unifamiliars, tanmateix aquest projecte no prosperà. Més endavant el 1976 l'ajuntament comprà i catalogà la zona com a sòl verd, tot i que tampoc s'enjardinà. L'espai a partir d'aleshores fou reforestat per veïns, associacions i instituts del municipi. L'any 2008 l'ajuntament de Santa Coloma, governat pel PSC, aprova un projecte d'urbanització d'unes 8 hectàrees i 537 habitatges. Aquest projecte fou criticat per l'oposició i durament rebutjat pels veïns, els quals organitzaren activiats de protesta com una acampada i plantades en la zona del parc. Finalment l'ajuntament va fer marxa enrere i reduí la zona urbana a 2 hectàrees i es va comprometre a crear el parc, que finalment va ser inaugurat l'any 2010. L'any 2018 entrà a la xarxa de parcs metropolitans.

## Descripció

El parc és un espai seminatural de transició de més de 8 hectàrees situat entre el barri de la riera Alta de Santa Coloma i el Parc de la serra de Marina, que tot just comença a la serra de Mosques d'Ase, a llevant del parc de la Bastida. El parc s'inaugurà l'any 2010 i és obra del paisatgista Juan José Martínez Sabater. Consta d'un passeig principal que comunica la zona urbana amb el camí forestal de Sant Jeroni de la Murtra, diversos senders que comuniquen el passeig amb les diverses zones d'esbarjo i jocs infantils.
Degut a la seva orografia, la zona verda està disposada en talussos i marges, els quals estan vegetats amb espècies autòctones forestals per tal d'afavorir el refugi de fauna. El parc compta amb diversos miradors i zones de pícnic amb vistes panoràmiques de la ciutat de Santa Coloma, la serralada de Marina, Torribera i la vall del Besòs.

## Referències

* ↑ «Gramenet Turisme». Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet. [Consulta: 29 desembre 2019].
* 1 2 «Parc de la Bastida». Àrea Metropolitana de Barcelona. [Consulta: 29 desembre 2019].
* 1 2 «Pla urbanístic i parc de la Bastida (Santa Coloma de Gramenet)». Societat Catalana d'Ordenació del Territori. Arxivat de l'original el 29 de desembre 2019. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «Abre el parque forestal La Bastida». El País. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «El parc de la Bastida, el pulmó de Santa Coloma». Descobrir. [Consulta: 29 desembre 2019].
# The Whisperers

The Whisperers és una pel·lícula britànica dirigida per Bryan Forbes, estrenada el 1967.

## Argument

Una àvia, abandonada i solitària, que viu en una casa d'un barri proletari anglès, viu de l'assistència social. La seva única companyia són les veus que escolta, continus sosprirs que la turmenten.

## Repartiment

* Edith Evans: Mrs. Maggie Ross
* Eric Portman: Archie Ross
* Nanette Newman: La noia a dalt
* Avis Bunnage: Mrs. Noonan
* Gerald Sim: Mr. Conrad
* Ronald Fraser: Charlie Ross
* Leonard Rosllocr: Oficial del consell d'assistència
* Margaret Tyzack: Assistant social de l'hospital
* Robert Russell: Andy

## Premis i nominacions
### Premis

* Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Edith Evans
* BAFTA a la millor actriu per Edith Evans
* BAFTA a la millor fotografia per Gerry Turpin
* Premi Interfilm, Menció honorífica a Bryan Forbes, a la Berlinale 1967
* Os de Plata a la millor actriu, per Edith Evans

### Nominacions

* Oscar a la millor actriu per Edith Evans
* Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera
* Os d'Or per Bryan Forbes

## Bibliografia

* (anglès) Monthly Film Bulletin, Número 405
* (anglès) Sight & Sound, tardor 1967, article p. 205 + notule p. 214
* Cahiers du cinéma, Número 219, abril 1970

## Referències

* ↑ «The Whisperers». The New York Times.
# Luci Manli Acidí (qüestor)

Luci Manli Acidí (en llatí: Lucius Manlius Acidinus) era un membre de la gens Mànlia que va ser qüestor l'any 168 aC.
Segurament és un dels dos joves que Titus Livi esmenta amb el mateix nom de Manli Acidí, dels quals un seria fill de Luci Manli Acidí i l'altre de Luci Manli Acidí Fulvià. Aquest qüestor seria el fill de Fulvià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 13.
# Baró Samedi

Dins el vodú, el Baró Samedi és una de les advocacions del loa Baron (els loas són els esperits de la religió vodú). És el loa dels morts, amb les seves altres encarnacions com el Baron Cimetière i el Baron La Croix. És un dels guédés - els esperits de la mort en el vodú - o el seu pare espiritual. La seva muller és Maman Brigitte.
Se'l representa vestit amb un barret de copa blanc, i amb frac, ulleres de sol i amb cotons al nas.
És l'esperit de la mort i de la resurrecció. Es troba a l'entrada dels cementiris i en el camí dels morts cap a la Guinea. També representa els excesos sexuals. El seu caminar és una mena de dansa desmenjada, "la banda", que imita el coit.
El Baró Samedi apareix a dues pel·lícules de James Bond: Live and let die i Goldeneye.
# Touizgui

Touizgui (en àrab تويزكي, Tuwīzgī; en amazic ⵜⵡⵉⵣⴳⵉ) és una comuna rural de la província d'Assa-Zag, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.022 persones

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Gai Duïl·li (quinquevir)

Gai Duïl·li (en llatí: Gaius Duillius) va ser un magistrat romà. Era probablement germà del tribú de la plebs Marc Duïl·li. Formava part de la gens Duíl·lia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Va ser nomenat pels cònsols quinquevir mensarius l'any 352 aC per la liquidació de deutes, i ell i el seu col·lega van actuar amb tanta moderació i habilitat que es van guanyar el respecte de totes les parts.

## Referències

* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, VII 21.
# Esquireïta

La esquireïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom de la seva localitat tipus, al comtat de Fresno (Califòrnia, Estats Units).

## Característiques

La esquireïta és un silicat de fórmula química BaSi₆O$_{13}$·7H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la prospecció Esquire del dipòsit de Rush Creek, al districte homònim del comtat de Fresno, a Califòrnia, Estats Units. També ha estat descrita al dipòsit de bari i silicats de Trumbull Peak, al comtat de Mariposa, també a Califòrnia. Es tracta dels dos únics indrets on ha estat descrita aquesta espècie mineral en tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Esquireite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 agost 2018].
# Forma, color y ritmo

Forma, color y ritmo és un curt de cinema experimental que l'any 1956 va dirigir el cineasta amateur Josep Mestres. Va ser el segon film d'aquest director. La cinta és muda i està influenciada pel cineasta McLaren. Mestres va utilitzar elements espirals de filferro per a la composició de la pel·lícula. Forma, color y ritmo forma part de la llista dels bàsics de cinema català.

## Referències

* ↑ «Cine de animación experimental en España». Biblioteca virtual Miguel de Cervantes. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ «Bàsics del cinema català». Filmoteca de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2018. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Macvin du Jura

El macvin du Jura és una mistela de la regió vinícola situada al departament del Jura que s'obté mesclant most i marc, una beguda destil·lada (eau-de-vie) eleborada a partir de la brisa de raïm. Compta amb l'appellation d'origine contrôlée (AOC) d'ençà el 1991 i representa el 3 % de la producció de l'AOC del Jura.
El producte ha de reposar en botes almenys un any abans de la seva comercialització. La beguda que s'obté és de color blanc o negre segons les varietats de raïm utilitzades i es beu freda a una temperatura d'entre 6 i 8 °C.
El macvin és esmentat en textos del segle XIV amb el nom de maquevin o marc-vin. El primer podria referir-se a l'antic francès maquer («triturar»), mentre que marc-vin podria referir-se a l'associació de marc i most.
El macvin es pot produir a tots els municipis pertanyents a la regió vinícola del Jura amb la condició que l'eau-de-vie i el most han de provenir de la mateixa finca. El raïm procedeix de les cinc varietats viníferes del Jura. Per a elaborar macvin blanc s'utilitzen chardonnay i savagnin, i pinot negre, poulsard i trousseau per al macvin negre.
La densitat de plantació és d'almenys 5.000 ceps per hectàrea excepte en el cas de vinyes platades en terrasses agrícoles. Tanmateix, cada cep no pot tenir més de dos metres quadrats, la distància entre files no pot superar els dos metres i l'alçada del fullatge ha de ser almenys 0,6 vegades l'espai entre files.

## Referències

* 1 2 «Décret du 14 octobre 2009 relatif aux appellations d'origine contrôlées (...) "Macvin du Jura" […]». INAO. [Consulta: 16 juillet 2010]..
* ↑ Le Guide vins du Jura, Conseils régionaux Franche-Comté et Jura, 2012, p. 14.
* ↑ Dominique Auzias, Jean-Paul Labourdette, Franche-Comté, Jura, Petit Futé, 2006, p. 68.
# Baró de Breteuil

Louis Charles Auguste le Tonnelier, baró de Breteuil, baró de Preuilly (1730 - 1807) va ser un diplomàtic i noble francès. Fou el darrer primer Ministre de la Casa dels Borbons de França, nomenat pel rei Lluís XVI de França només poques hores abans de la Presa de la Bastilla.
Una correspondència secreta entre Lluís XVI i Maria Antonieta, descoberta recentment en un castell d'Àustria per l'historiador britànic Munro Price, ha il·lustrat aquest període històric, .i les conclusions es presenten en l'obra The Fall of the French Monarchy: Louis XVI, Marie-Antoinette and the baron de Breteuil (de vegades titulat The Road from Versailles).
El Pavelló de Breteuil, a Sèvres, França, seu de l'International Bureau of Weights and Measures, es diu així en honor del baró.

## Notes

* ↑ "The Baron de Breteuil and the Pavillon de Breteuil" Arxivat 2008-08-21 a Wayback Machine. discusses his advanced social and humanitarian views and efforts.

## Fonts

* Munro Price, "The ministry of the hundred hours : a reappraisal", French History, 4.3 (1990), pp 317–339
* Munro Price, The Baron de Breteuil : A First Minister in Emigration, The French Émigrés in Europe, 1789-1814, (London:Institut Français) 1999
# Tyrannochthonius intermedius

Tyrannochthonius intermedius és una espècie d'aràcnid de l'ordre Pseudoscorpionida de la família Chthoniidae.

## Distribució geogràfica

Es troba de forma endèmica a Mèxic.

## Referències

* ↑ Texas A&M University. (anglès)
# Galatasaray SK (basquetbol)

El Galatasaray és la secció de basquetbol del club Galatasaray SK de la ciutat d'Istanbul, Turquia. La temporada 2020-2021 participa en la Lliga turca de bàsquet i en la Basketball Champions League.

## Història

Ahmet Robenson, un professor d'educació física del Liceu Galatasaray (Galatasaray Lisesi) decidí introduir un nou esport als estudiants del centre el 1911. Així fou com el basquetbol entrà a Turquia. Robenson fou més tard president del Galatasaray SK. Aquest club fou, per tant, el pioner del basquetbol turc i el basquetbol esdevingué una de les seves seccions més importants.
L'abril de 2016 la secció masculina va guanyar la ULEB EuroCup.

## Palmarès
### Categoria masculina

* ULEB EuroCup
** Campions (1): 2015-16
* Lliga turca
** Campions (5): 1968–69, 1984–85, 1985–86, 1989–90, 2012–13
** Finalistes (3): 1986–87, 2010–11, 2013–14
* Copa turca
** Campions (3): 1969–70, 1971–72, 1994–95
** Finalistes (2): 1968–69, 2012–13
* Copa presidencial turca
** Campions (1): 1985

### Categoria femenina

* Eurolliga femenina
** Campiones (1): 2013-14
* FIBA EuroCup
** Campiones (2): 2008–09, 2017–18
* Supercopa d'Europa
** Finalistes (2): 2009, 2018
* Lliga turca
** Campiones (13): 1987–88, 1989–90, 1990–91, 1991–92, 1992–93, 1993–94, 1994–95, 1995–96, 1996–97, 1997–1998, 1999–2000, 2013–14, 2014–15
** Finalistes (4): 2007–08, 2009–10, 2010–11, 2012–13
* Copa turca
** Campiones (11): 1992–93, 1993–94, 1994–95, 1995–96, 1996–97, 1997–98, 2009–10, 2010–11, 2011–12, 2012–13, 2013-14
** Finalistes (5): 1998–99, 1999–2000, 2000–01, 2008–09, 2015–16
* Copa presidencial turca
** Campiones (8): 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2008, 2011
** Finalistes (5): 2010, 2012, 2013, 2014, 2015

## Jugadors destacats

| Özhan Canaydın Orhun Ene Tamer Oyguç Kerem Tunçeri Levent Topsakal Ömer Büyükaycan Teoman Öztürk Arda Vekiloğlu Serhat Çetin Serdar Apaydın Taylor Rochestie | Randy Livingston Mithat Demirel Haris Mujezinović Gerald Fitch Maurice Baker Tim Breaux Dell Demps Ron Johnson Thomas Kelley Malik Dixon | Paul Dawkins Frankie King Lee Matthews Marlon Maxey Jaquay Walls Richard Petruška Terrell Lyday David Henderson Ben Handlogten Denham Brown |

## Referències

* ↑ Hürriyet - Soner YALÇIN-Fercani zenci diye mi milli takıma alınmadı
* ↑ Galatasaray Sports Club Kulübü Official Web Site - HISTORY
* ↑ «Eurocup Finals Game 2: Galatasaray takes the crown!». Eurocup.
* ↑ Galatasaray Spor Kulübü Resmi Sitesi - BASKETBOL
* ↑ Galatasaray Spor Kulübü Resmi Sitesi - BASKETBOL

## Enllaços externs

* Web oficial del Galatasaray Café Crown (anglès)
* Web de notícies no oficial
* Fòrum de discussió
# FOSDEM

FOSDEM (de l'anglès Free and Open source Software Developers' European Meeting) és un esdeveniment anual de dos dies que reuneix la comunitat de programari lliure. Se celebra des de 2001.

## Història

En el FOSDEM del 2 al 4 de febrer del 2024 realitzat a Brussel·les s'anuncià que Kubuntu passaria a emprar l'instal·lador Calamares. Per altra banda, fou presentat un ordinador personal de mà per a jocs. L'Orange Pi Neo desenvolupat pel grup xinès Shenzhen Xunlong, amb Ryzen 7 i Manjaro com a distribució per defecte.

## Notes

* ↑ «FOSDEM 2007 over». Arxivat de l'original el 2015-02-01. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Fosdem 2002: Fosdem organiser interview». [Consulta: 16 març 2011].
* ↑ Larabel, Michael. «Orange Pi Neo Coming As A Ryzen 7 + Linux Powered Handheld Device». Phoronix, 05-02-2024. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ Montes, Jose. «Orange Pi Neo, con Ryzen 7 y el Linux Manjaro OS». MuyComputer, 05-02-2024. [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ Pablinux. «Orange Pi Neo, consola portátil con Manjaro y AMD Ryzen 7». LinuxAdictos, 05-02-2024. [Consulta: 5 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del FOSDEM (anglès)
# Mas Clarà (Tarragona)

El Mas Clarà és una masia de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Mas rehabilitat com a habitatge unifamiliar, emplaçat en un lloc aïllat però proper a urbanitzacions en expansió. El mas està envoltat per una tàpia que clou un pati davant l'edifici principal. L'accés al pati es realitza a través d'un arc rebaixat de pedra amb la corresponent porta de fusta. En el muntant esquerre, es pot llegir "Mas Clarà" en dues rajoles esmaltades. El cos principal, es compon de dues plantes i un altell centrat en la composició de la façana, a conseqüència de la rehabilitació del mas. Al primer pis destaca una porxada de quatre arcs oberts amb barana ceràmica, en el costat esquerre. A continuació, dues finestres de les mateixes dimensions. A l'altell central una finestra coronella. A la façana lateral esquerre, un arc de la galeria i una finestra. Totes les obertures són en arc. Adossat al cos central, existeix una mena de corral. A nivell de materials constructius, s'ha utilitzat la pedra en els paraments i maons en els encerclaments de les obertures i en les cantoneres. Abans d'arribar al mas pròpiament, es conserven restes d'antigues edificacions.

## Referències

* ↑ «Mas Clarà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Teatre Antonín Dvořák

El teatre Antonín Dvořák (en txec Divadlo Antonína Dvořáka) és un teatre d'òpera a Ostrava, República Txeca, que es va inaugurar el 1907. Des de 1919 ha estat una de les dues sales permanents del Teatre Nacional de Moràvia-Silèsia.

## Noms del teatre

* Stadttheater Mährisch Ostrau / Teatre municipal de Moràvia Ostrava (Městské divadlo v Moravské Ostravě, 1907-1945)
* Teatre regional d'Ostrava (Divadlo v Ostravě, 1945-1948)
* Teatre Zdeněk Nejedlý (Divadlo Zdeňka Nejedlého), que formava part del teatre estatal d'Ostrava (Státního divadla v Ostravě, 1948-1990)
* Teatre Antonín Dvořák (Divadlo Antonína Dvořáka, des del 1990), que forma part del Teatre Nacional de Moràvia-Silèsia (Národního divadla moravskoslezského) (antic Teatre Estatal d'Státního divadla v Ostravě, Státního divadla v Ostravě) des de 1995)

## Referències

* ↑ Martin, Strakoš. «Història del teatre» (en anglès). theatre-architecture.eu. [Consulta: 27 gener 2020].

## Enllaços externs

* Teatre Antonín Dvořák - Lloc web oficial
* TACE : entrada a la base de dades TACE