OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moira Shearer

Moira King, Lady Kennedy (Dunfermline, 17 de gener de 1926 − Oxford, 31 de gener de 2006) va ser una famosa ballarina i actriu escocesa.

## Inicis

El seu nom complet era Moira Shearer King, i va néixer a Dunfermline, Escòcia. El 1931 la seva família es va mudar a Ndola, Rhodèsia del Nord, on va rebre les seves primeres classes de dansa a les ordres d'un antic alumne d'Enrico Cecchetti. El 1936 va tornar al Regne Unit i va estudiar ball amb Flora Fairbairn a Londres uns mesos abans de ser acceptada com a alumna del professor rus Nicholas Legat. Després de tres anys amb Legat, va entrar a formar part de la Royal Ballet School. No obstant això, després de l'inici de la Segona Guerra Mundial, la família va haver de tornar a residir a Escòcia. Shearer va debutar com a ballarina amb l'International Ballet de Mico Inglesby el 1941, abans de formar part del Teatre Sadler's Wells el 1942.

## Carrera cinematogràfica

Es va fer internacionalment coneguda pel seu primer paper cinematogràfic, el de Victòria Page, al film dirigit per Michael Powell i Emeric Pressburger, Les sabatilles vermelles l'any 1948. El personatge i la pel·lícula van tenir tant èxit que, tot i que va protagonitzar altres cintes i treballar com ballarina molts anys, ella és coneguda principalment per aquest títol.
Shearer es va retirar del ballet el 1953, encara que va seguir actuant, interpretant a Titania en El somni d'una nit d'estiu al Festival d'Edimburg de 1954. Va tornar a treballar amb Powell en el controvertit film El fotògraf del pànic el 1960, que va danyar la pròpia carrera de Powell. Entre altres activitats, el 1972 va ser escollida per la BBC per presentar el Festival de la Cançó d'Eurovisió que es va dur a terme al Usher Hall d'Edimburg. A més, Shearer va escriure per al diari The Daily Telegraph i va donar conferències sobre ballet al llarg de tot el món.
El 1987 la coreògrafa Gillian Lynne va persuadir a Shearer per tornar al ballet interpretant a la mare de L. S. Lowry a A Simple Man, obra produïda per la BBC.

## Vida personal

El 1950 Moira Shearer es va casar amb Sir Ludovic Kennedy a la Capella Reial del palau de Hampton Court, a Londres. Van tenir un fill, Alastair, i tres filles, Ailsa, Rachel i Fiona. Moira va morir per causes naturals a l'Hospital Radcliffe Infirmary d'Oxford, Anglaterra, als 80 anys. Va ser enterrada al Cementiri de Durisdeer, a Escòcia.

## Filmografia

* Les sabatilles vermelles (1948)
* The Tales of Hoffmann (1951)
* The Story of Three Loves (1953)
* The Man Who Loved Redheads (1955)
* Peeping Tom (1960)
* Black Tights (1961)
* A Simple Man (1987) (TV)

## Referències

* ↑ «Moira Shearer | enciclopèdia.cat». [Consulta: 17 novembre 2020].
* ↑ «Moira Shearer» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 17 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Moira Shearer a l'Screenonline del British Film Institute (anglès)
# Moira de Villiers

Moira de Villiers (Johannesburg, 16 de març de 1990) és una judoka neozelandesa, que competeix en la categoria de pes semi pesat (actualment -78 kg). Ha participat en 1 Olimpíada i en 5 Campionats del Món. A més ha guanyat guanyadora de nou medalles al Campionat d'Oceania de Judo entre els anys 2008 i 2016.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2012 | Londres | 1a ronda | -70 kg |
| 2024 | París | | |
| Campionat del Món ||||
| 2010 | Tòquio | 1a ronda | -70 kg |
| 2011 | París | 1a ronda | -70 kg |
| 2015 | Astanà | 2a ronda | -70 kg |
| 2022 | Taixkent | 1/8 final | -78 kg |
| 2023 | Doha | 1/8 final | -78 kg |
| Campionat d'Oceania ||||
| 2010 | Canberra | 1 | -70 kg |
| 2011 | Tahití | 1 | -70 kg |
| 2012 | Sydney | 1 | -70 kg |
| 2013 | Cairns | 1 | -70 kg |
| 2014 | Auckland | 1 | -70 kg |
| 2015 | Païta | 1 | -70 kg |
| 2016 | Canberra | 2 | -70 kg |
| 2022 | Lima | 3 | - 78 kg |
| 2023 | Calgary | 2 | -78 kg |
| 2024 | Rio de Janeiro | 5a posició | -78 kg |
A partir de l'any 2022 el Campionat d'Oceania es fusiona amb el Campionat Pamericà

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 14 juliol 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 14 juliol 2024].
* ↑ Moira de Villiers en Judoinside.com (anglès)
# Muralla del Morell

La Muralla del Morell és una obra del Morell (Tarragonès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La Muralla de la vila de Morell està greument deteriorada i mutilada. De la primitiva muralla que devia envoltar el primitiu castell dels segles XV-XIV, poca cosa ens ha arribat a nosaltres, com per exemple, les restes del carrer Major amb la Plaça de la Font i les restes del carrer que porta el mateix nom. La muralla està feta amb grosses pedres unides amb morter, però molts trossos de la muralla s'han arrebossat per tal d'evitar la seva destrucció.

## Història

La muralla de la vila degué protegir-lo de les incursions sarraïnes, ja que cal recordar que aquests pobles de la línia del Francolí es trobaven molt amenaçats pels atacants del seus veïns. La murada tancava el nucli antic medieval i el primitiu castell, del que no s'han conservat restes, sinó el talús on està situat l'actual casa dels Montoliu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Muralla del Morell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Muralla del Morell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Morchopna

Morchopna fou un estat tributari protegit al prant de Gohelwar a l'agència de Kathiawar, Gujarat, presidència de Bombai, format per un sol poble amb una superfície de 228 km² i una població (1881) de 729 habitants. Els ingressos estimats el 1881 era de 70 lliurss i el tribut que pagava era de 16 lliures al Gaikwar de Baroda i de 18 al nawab de Junagarh.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Mànturovo

Mànturovo (en rus Мантурово) és una ciutat de l'óblast de Kostromà (Rússia). Es troba a la riba dreta del riu Unja (un afluent del Volga) a 234 km al nord-est de Kostromà.

## Història

La primera menció del poble de Mànturovo és del 1617. El 1908 Mànturovo estava unida a Viatka i a Perm per la línia de ferrocarril Sant Petersburg-Viatka. Fou aleshores que la ciutat va esdevenir un centre de la indústria d'explotació de boscos, i el 1958 va rebre l'estatus de ciutat.
# Villerserine

Villerserine és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 35 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Villerserine era de 35 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 4 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 25 habitatges, 18 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 21 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 18 habitatges principals, 14 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 6 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Villerserine el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 25 persones, 22 eren actives i 3 eren inactives. De les 22 persones actives 20 estaven ocupades (13 homes i 7 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 3 persones inactives 1 estava jubilada i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa de construcció.
L'any 2000 a Villerserine hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Villerserine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Villerserine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mànties

Mànties (en llatí Mantias, en grec Μαντείας o Μαντίας) fou un metge grec que va ser tutor o mestre d'Heràclides de Tàrent i un dels seguidors dels ensenyaments d'Heròfil de Calcedònia. Va viure amb tota probabilitat durant el segle III aC.
Galè diu que no era metge habitualment, i que va escriure entre d'altres un tractat de farmàcia. Els seus llibres, esmentats per Galè, s'han perdut, però s'han conservat alguns títols.

## Referències

* ↑ Mantias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 921
# KochiKame

Kochira Katsushika-ku Kameari Kōen Mae Hashutsujo (こちら葛飾区亀有公園前派出所, lit. "Aquesta és la comissaria de policia davant del Parc Kameari al barri de Katsushika"), sovint abreujat com a KochiKame (こち亀) és una sèrie de manga de comèdia creada i il·lustrada per Osamu Akimoto. Està ambientada en l'actualitat, en una petita comissaria de policia al centre de Tòquio, i explica les desventures de l'agent Kankichi Ryotsu.
Es va publicar a la revista Weekly Shōnen Jump durant 40 anys, del setembre del 1976 al setembre del 2016. Els 1.960 capítols es van aplegar en 200 volums tankōbon, cosa que la va convertir en la sèrie de manga amb més volums el setembre de 2016 fins al juliol de 2021. El 2014 s'havien venut més de 157 milions de còpies dels volums tankōbon, en una de les sèries de manga amb més vendes. El 18 de juliol de 2021, es va anunciar que el manga rebria un volum 201, que es va publicar el 4 d'octubre de 2021. Un One-shot de 46 pàgines es va publicar a Weekly Shōnen Jump el 10 de juliol de 2023.
S'ha adaptat en una sèrie de televisió d'anime produïda per l'estudi Gallop i emesa a Fuji TV. Del manga també n'han derivat tres pel·lícules d'animació, dos films amb imatge real, adaptacions teatrals i una sèrie de televisió amb imatge real.
L'anime s'estrenà doblat al català al K3, dins del 3xl.net, el 7 de febrer del 2005.

## Argument

La trama recurrent de KochiKame presenta gags en què en Kankichi Ryotsu té una idea per a fer diners tot inventant un aparell nou o afegint-se a una moda, seguida d'un gran èxit, de l'ajuda d'en Keiichi Nakagawa quan la situació empitjora, i finalment arriba el moment en què tot se'n va en orris.

## Notes

* ↑ Golgo 13, encara en curs, la va superar en nombre de volums. La franquícia Dokaben també té més volums, però aquests estan repartits entre múltiples sèries diferents.

## Referències

* ↑ Hodgkins, Crystalyn. «Kochikame Earns Guinness World Record For Most Volumes Published For Single Manga Series», 11-09-2016. Arxivat de l'original el 12 setembre 2016. [Consulta: 11 setembre 2016].
* ↑ «「ゴルゴ13」がギネス世界記録に認定、ちばてつやや高橋留美子らもお祝い» (en japanese). Natasha, Inc., 18-07-2021. Arxivat de l'original el 27 octubre 2021. [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès). Sankei, 20-06-2016. Arxivat de l'original el 23 abril 2021. [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ Hodgkins, Crystalyn. «Kochikame Manga Gets 201st Volume in October», 18-07-2021. Arxivat de l'original el 18 juliol 2021. [Consulta: 18 juliol 2021].
* ↑ Pineda, Rafael. «Kochikame Manga Gets New 1-Shot on July 10», 27-06-2023. [Consulta: 28 juny 2023].
* ↑ «Weekly Shonen Jump Ranking #32 (July 10, 2023)» (en anglès). [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Noves sèries a l'espai juvenil «3xl.net»». El Punt, 07-02-2005, p. 53.
* ↑ McCarthy, Jonathan Clements, Helen. The anime encyclopedia : a guide to Japanese animation since 1917. Rev. & expanded. Berkeley, Calif.: Stone Bridge Press, 2007, p. 867. ISBN 1933330104.
# Santa Cecília de Grevalosa

Santa Cecília de Grevalosa és una església del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

De l'edifici originari romànic en resta ben poca cosa: fragments de paret i el portal, emparedat, de mig punt i adovellat. Es creu que la primitiva construcció devia ser una senzilla capella d'una sola nau amb absis.
L'entrada principal es troba a ponent, on s'obre una porta d'estructura rectangular allindanada, que porta la data de 1621. Sobre aquesta hi ha un petit ull de bou. Culmina la façana un senzill campanar d'espadanya. L'església és d'una sola nau, de planta rectangular amb transsepte, coberta amb volta de totxo i uns arcs de reforç d'aquesta, que es recolzen sobre mènsules. Una motllura de guix recorre tota la part alta de la nau. A la capçalera hi ha un retaule de Sta. Cecília, Sant Isidre i Sant Marc.
L'aparell és obrat amb carreus regulars, ben tallats i col·locats a trencajunt.

## Història

L'església es trobava dins l'antic terme del castell de Grevalosa. El lloc de Grevalosa és documentat des del 955. L'església apareix documentada pels volts de 1154, data en què consta com a parròquia de Gravalosa. El 1295 es documenta l'església de Sta. Cecília de Gravalosa i el seu cementiri. Es creu, però, que és anterior, perquè en una època incerta, segurament anterior al 1140 aquesta església fou donada al monestir de la Portella. La funció de parròquia la perdé al segle xix, quan fou unida a la parròquia de Castellfollit del Boix. Actualment la capella resta sense culte i queda força allunyada del poble de Castellfollit. Per visitar-la cal demanar les clau al mossèn de l'església parroquial de Sant Andreu de Maians.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Cecília de Grevalosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
* ↑ «Església de Santa Cecília de Grevalosa – Castellfollit del Boix / Bages». Catalunya Medieval. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Vieille-Église

Vieille-Église és un municipi francès, situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2004 tenia 1.139 habitants.
Es troba al nord del departament del Pas de Calais, al cantó d'Audruicq, que al seu torn forma part del districte de Saint-Omer.

## Vegeu també

* Llista de municipis del Pas de Calais

## Enllaços externs

* Vieille-Église - Lloc web oficial
# Guareña

Guareña és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Personatges il·lustres

* Luis Chamizo Trigueros, escriptor i poeta.
* Antonio Hernández Mancha, advocat i polític.
* Antonia López González, metgessa i investigadora de malalties tropicals.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1787 | 1829 | 1857 | 1962 | 1986 | 1996 |
| 2.524 | 3.946 | 5.234 | 10.323 | 7.787 | 7.395 |

## Vegeu també

* El Turuñuelo, jaciment arqueològic tartessi

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Xerraire del pare David

El xerraire del pare David (Pterorhinus davidi) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de matolls i arbusts a les muntanyes de l'oest, nord i nord-est de la Xina nc, ne China wc China

## Referències

* ↑ «Xerraire del pare David». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/01/2022(català)
# Màntids

Els màntids (Mantidae) són una gran família de l'ordre Mantodea, comunament conegudes com a mantis, nom que prové de la disposició de les seves potes davanteres, que recorden la posició de "rés" (la paraula mantis en grec significa profeta).
La majoria de les espècies són tropicals i subtropicals. Moltes espècies habiten Amèrica del Nord, tres d'elles són molt comunes: la mantis europea (Mantis religiosa), la mantis xinesa (Tenodera aridifolia sinensis), i la mantis de Carolina (Stagmomantis carolina). D'aquestes, solament l'última és nativa del continent (les espècies europees i xineses es van introduir cap als 1900 com depredadores de jardins per a control les poblacions plagues).
S'ha comprovat l'existència de depredació en dragó comú ,en passeriformes atrapades en xarxa i reineta meridional.

## Referències

* ↑ «Mantodea: PICTURES». animaldiversity.org. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ «praying mantises». Encyclopedia of Life Sciences.National Museum of Natural History - Smithosian. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ Zieliński, D.; Schwarz, C. J.; Ehrmann, R. «Evaluation of the expansion of Mantis religiosa (L.) in Poland based on a questionnaire survey». Animal Biodiversity and Conservation, 41, 2, 2018, pàg. 275–280. ISSN: 2014-928X.
* ↑ Scholer, Micah N.; Onrubia, Alejandro «Depredación de Tarentola mauritanica por Mantis religiosa en el sur de la Península Ibérica». Boletín de la Asociación Herpetológica Española, 23, 1, 2012, pàg. 24–25. ISSN: 1130-6939.
* ↑ Illa, Marc; Jutglà, Roger «Praying mantis eating the feathers of a passerine caught in a mist-net». Revista catalana d'ornitologia = Catalan journal of ornithology, 33, 2017, pàg. 50–52. ISSN: 1697-4697.
* ↑ Sáez Gómez, Pedro «Depredación de Mantis religiosa sobre ranita meridional (Hyla meridionalis) en la reserva biológica de Doñana (Huelva)». Boletín de la Asociación Herpetológica Española, 18, 2007, pàg. 91–92. ISSN: 1130-6939.

## Vegeu també

* Rivetina

## Enllaços externs

* Key to Mantidae Genera (Earthlife.net)
* Tree of Life - Mantidae (Tolweb.org)
* Natures's Best Masked Flower Image (Maskedflowerimages.com)
* North American mantids (Herper.com)
* MantisOnline.eu: All about praying mantids (Mantisonline.eu)
# Kochsandorita

La kochsandorita és un mineral de la classe dels carbonats, que pertany al grup de la dresserita. Rep el seu nom de Sándor Koch, exprofessor de mineralogia, petrografia i geoquímica de la Universitat de Szeged, Hongria.

## Característiques

La kochsandorita és un carbonat de fórmula química CaAl₂(CO₃)₂(OH)₄·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Acostuma a trobar-se en agregats esfèrics de cristalls aciculars de fins a 0,5 mm de llarg, en carbó massiu. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kochsandorita pertany a «05.D - Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans i de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: alumohidrocalcita, nasledovita, paraalumohidrocalcita, dresserita, dundasita, montroyalita, estronciodresserita, petterdita, hidrodresserita, schuilingita-(Nd), sergeevita i szymanskiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de carbó de Mány, a la conca del riu Bicske-Zsámbéki, a la regió de Fejér, Hongria, on sol trobar-se associada a altres minerals com: quars, pirita, caolinita, il·lita, guix, gibbsita, felsőbanyaïta, dolomita, calcita, böhmita, alumohidrocalcita i, naturalment, carbó. També a Hongria, ha estat descrita a les mines de carbó de Tatabánya, als monts Gerecse, a la regió de Komárom-Esztergom. Són els dos únic indrets on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kochsándorite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 maig 2017].
# Torre de l'Àngel (Matadepera)

La Torre de l'Àngel és una obra modernista de Matadepera (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Torre de l'Àngel és un edifici de caràcter modernista on es combinen la imaginació modernista i la tradició de l'arquitectura rural catalana. L'aspecte massís de les cases pairals, amb murs de pedra barrejada amb morter, es conjuguen amb les línies modernistes, arcs parabòlics utilitzats en portes i finestres i en la galeria lateral i el perfil de la casa, on s'insinua la forma de dues piràmides trucades unides per la cúspide. La distribució de l'habitatge és de planta, pis i golfes.

## Referències

* ↑ «Torre de l'Àngel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2018].
# Gérald Porical

Gérald Porical (Pesillà de la Ribera, Rosselló, 30 de març de 1950) és un antic jugador de rugbi a 15 de la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà en la que va jugar en la posició de darrere. Va jugar a la final del campionat de França de 1977, però el seu equip va perdre contra l'AS Béziers.
Era fill de Paul Porical, campió de França amb l'USA Perpignan en 1938. El seu fill Jérôme Porical també és jugador de rugbi amb l'equip de l'USAP i ha guanyat el campionat de França en 2009 davant l'ASM Clermont Auvergne.

## Curs en clubs

* fins al 1969 : club de Pesillà de la Ribera
* 1969-1982 : USA Perpignan
* 1982-1989 : club de Pesillà de la Ribera

## Palmarès

* Finalista del campionat de França de 1977.

## Notes i referències

* ↑ «Fitxa de jugador a www.finalesrugby.com». Arxivat de l'original el 2013-11-05. [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ La nissaga Porical, al bloc de la Penya els Bastoners
* ↑ «La saga Porical, a rugby365.fr». Arxivat de l'original el 2018-11-15. [Consulta: 6 desembre 2018].