OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Xavier Bigatà i Ribé

Francesc Xavier Bigatà i Ribé (Sabadell, 31 d'octubre de 1939) és un advocat i polític català.

## Biografia

Llicenciat en Dret i Diplomat en Administració d'Empreses. Militant de CDC, el 1975 en fou membre del Comitè Executiu i del Consell Nacional. També ha estat conseller de la Caixa d'Estalvis de Sabadell, fundador de la Jove Cambra de Sabadell, membre de la Fundació Bosch i Cardellach i president de la junta administrativa del Centre de Medicina Preventiva Escolar de Sabadell. El 1979 fou escollit diputat i president de la Comissió d'Hisenda i Règim Interior de la Diputació de Barcelona (1979), com també representant a la Corporació Metropolitana de Barcelona i al Consorci de Túnels del Tibidabo. A les eleccions municipals espanyoles de 1979 fou elegit tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Sabadell, càrrec que va ocupar fins al 1983. Fou elegit diputat al Parlament de Catalunya a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980, 1984 i 1988.
Fou conseller de Política Territorial i Obres Públiques de la Generalitat de Catalunya de 1983 a 1988. Posteriorment ha estat president de la Companyia d'Aigües de Sabadell, promotor del Teatre del Sol.

## Referències

* ↑ «Elecciones al congreso de junio de 1977 (1) : El PACTE DEMOCRÀTIC PER CATALUNYA» (en castellà). Carteles transición, 25-09-2008. [Consulta: 30 octubre 2015].
* ↑ Diputats de la Primera Legislatura del Parlament de Catalunya, p. 45
* ↑ Diputats al Parlament per CiU a la Vanguardia el 2 de maig de 1984
* ↑ http://www.cassa.es/eng/PDF/proposta_acords_08.pdf Arxivat 2009-12-15 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.teatredelsol.org/amics/amicspro.htm Arxivat 2008-05-15 a Wayback Machine.
# Francisco José Tejera Castellanos

Francisco José Tejera Castellanos, conegut futbolísticament com a Quico o Aramendi, (Santa Cruz de Tenerife, 1911 - Santa Cruz de Tenerife, setembre de 1939) fou un futbolista espanyol de la dècada de 1930.

## Trajectòria

Començà a practicar el futbol a finals de la dècada de 1920 al club Sociedad de Fomento del Cabo. El setembre de 1930 fou fitxat pel Celta de Vigo, on fou anomenat Aramendi, però al cap d'un més retornà a les illes Canàries. Allí jugà pel Real Unión de Tenerife, que era el nou nom del club Fomento del Cabo. L'any 1933 fitxà pel FC Barcelona, ja conegut com a Quico Tejera, club amb el qual jugà un partit a primera divisió. Fou el 3 de desembre de 1933, davant la Reial Societat a Atotxa, amb victòria basca per 2 a 0. Posteriorment retornà a les Canàries.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Aramendi Una joven figura del fútbol isleño». fameceleste.com. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «La (salvadora) promoción ante el Santa Cruz». Diari El Dia, 03-03-2014. [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Francisco José Rodrigues da Costa

Francisco José Rodrigues da Costa, més conegut com a Costinha, (Lisboa, 1 de desembre de 1974) és un exfutbolista portuguès que ocupava la posició de migcampista defensiu. Actualment és entrenador.

## Trajectòria

Després de militar en diversos equips de divisions més modestes, el migcampista crida l'atenció de l'AS Monaco, de la Ligue 1 francesa. Al conjunt del principat es converteix en un important jugador a la campanya 99/00, en la qual disputa 28 partits i marca un gol.
El 2001, amb gairebé 27 anys, fa el seu debut a la màxima categoria portuguesa, al fitxar pel FC Porto. Amb l'esquadra dels del nord del país va ser un important jugador en l'obtenció dels dos títols de lliga consecutius. A més a més, un gol seu contra el Manchester United va obrir el camí per aconseguir la Champions League d'eixe any, en una final davant el seu exequip, el Mónaco.
Com altres companys del FC Porto, el migcampista va deixar el club per fitxar pel Dinamo de Moscou, on no va arribar a quallar. A la campanya 06/07 milita a l'Atlètic de Madrid, de la primera divisió espanyola; i l'any següent recala a l'equip italià de l'Atalanta BC.
A l'Atalanta tan sols apareix en un encontre de la competició 07/08, en part donat les lesions, i després, decisions tècniques, que consideraven que no estava disponible per a la competició, tot i gaudir del major salari del club (700.000 € anuals fins a juny del 2010). El club ha intentat, sense massa fortuna, rescindir el contracte amb el portugués.

## Selecció

Costinha ha estat internacional amb Portugal en 53 ocasions, tot marcant dos gols. Hi va participar en les Eurocopes de 2000 i de 2004, així com al Mundial del 2006.

## Títols

* Ligue 1 99/00
* Champions League 2004
* Copa Intercontinental 2004
* Copa de la UEFA 2003
* Lliga portuguesa 02/03 i 03/04
* Taça de Portugal 2003

## Referències

* ↑ «Man Utd 1-1 FC Porto». ESPN, 09-03-2004. [Consulta: 26 gener 2010].
* ↑ Porto pair move to Moscow; UEFA.com, 14 maig 2005
* ↑ Costinha aims high with Atlético; UEFA.com, 10 agost 2006
* ↑ Costinha off to Atalanta; UEFA.com, 24 agost 2007
* ↑ «Offresi Costinha disperatamente Atalanta stufa dell' amico di Mou» (en italian). La Gazzetta dello Sport, 10-01-2009 [Consulta: 6 gener 2010].
# Friedrichshafen

Friedrichshafen és una ciutat d'Alemanya que pertany a l'estat de Baden-Württemberg, districte de Bodensee. Està situada a la riba nord del llac Constança (Bodensee), al sud d'Alemanya, molt a prop de les fronteres amb Suïssa i Àustria.
# Frontal d'altar de Rigatell

El Frontal d'altar de Rigatell és un frontal d'altar que va entrar al Museu Nacional d'Art de Catalunya com una adquisició, el 1950.
Des del març de 2021, pot veure's exposat al Museu de Lleida, en dipòsit.
Procedeix del santuari de la Mare de Déu de Rigatell (Betesa, municipi d'Areny de Noguera, Baixa Ribagorça, Osca).

## Descripció

En línies generals presenta el mateix esquema compositiu que les altres peces d'aquest taller. En aquest cas, l'element més destacat, per les proporcions i pel delicat i detallat grafisme, és el tema de la Mare de Déu de la Llet, característic de moments més avançats, propers al gòtic. Les altres escenes pertanyen al cicle de la infantesa de Crist.

## Vegeu també

* Frontal d'altar de Cardet

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ MNAC/MAC 35701
* ↑ alexdebarreda. «EL FRONTAL DE RIGATELL, PROCEDENT DE BETESA, MUNICIPI AGREGAT A ARENY DE NOGUERA, ARRIBA AL MUSEU DE LLEIDA. | Noticies de la terreta». [Consulta: 10 febrer 2022].
* ↑ P, M. «Art per refer-se - 26 març 2021». [Consulta: 10 febrer 2022].
* ↑ Frontal d'altar de Rigatell

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: Mnac i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
* Galeria d'imatges del Frontal d'altar de Rigadell
# Friedrich Tamms

* Aquest article tracta sobre l'arquitecte. Vegeu-ne altres significats a «Tamms».
Friedrich Tamms (nascut a Schwerin (Mecklemburg-Pomerània Occidental) el 4 de novembre de 1904 i mort el 14 de juliol de 1980 a Düsseldorf) era un arquitecte alemany.
Va estudiar a l'escola superior tècnica de Múnic. Amb Albert Speer i Rudolf Wolters passà a la Universitat Tècnica de Berlín.
Va començar la seva carrera professional al servei públic per a la construcció de ponts a Berlín. De 1935 a 1939 va ser conseller a la direcció per a la construcció de les autopistes del Reich. Com a col·laborador de l'Organització Todt va dissenyar vuit Torres Flak. També va participar en la reconstrucció de les ciutats bombardejades Aquisgrà i Lübeck. L'agost de 1944, Hitler va inscriure'l a la Gottbegnadeten-Liste (literalment Llista dels beneïts per déus), la llista dels artistes més importants del nazisme, exempts de serveis militars.
Després de la Segona Guerra Mundial va treballar al servei d'urbanisme de la ciutat de Düsseldorf. De 1956 a 1957 va desenvolupar el pla general d'urbanització del pobles Benrath i Garath al sud de la ciutat.

## Referències

* ↑ Jan Lubitz, Architekten-Portrait Friedich Tamms, maig 2011
# Friedrich Weber (entomòleg)

Friedrich Weber (1781–1823) va ser un entomòleg alemany. Va ser deixeble de Johan Christian Fabricius (1745–1808), i va escriure Nomenclator entomologicus el 1795 quan tenia 14 anys i Observationes entomologicae el 1801. Aquestes obres contenen les primeres descripcions de noves espècie d'insectes i també les primeres descripcions d'invertebrats com el llamàntol, gènere Homarus.

## Algunes obres

* 1795 : Nomenclator entomologicus secundum entomologian systematicam ill. Fabricii, adjectis speciebus recens detectis et varietatibus. Chiloni et Hamburgi: C.E. Bohn viii 171 pp.
* 1801. Observationes entomologicae, continentes novorum quae condidit generum characteres, et nuper detectarum specierum descriptiones. Impensis Bibliopolii Academici Novi, Kiliae, 12 + 116 pp. [xerox: 112-116]
* with M. H. Mohr 1804. Naturhistorische Reise durch einen Theil Schwedens. Göttingen.

## Referències

* 1 2 S. L. Tuxen «The entomologist J. C. Fabricius». Annual Review of Entomology, 12, 1967, pàg. 1–15. DOI: 10.1146/annurev.en.12.010167.000245.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Friderico Weber. Nomenclator entomologicus secundum entomologiam systematicam ill. Fabricii : adjectis speciebus recens detectis et varietatibus. Kiel & Hamburg: Carolum Ernestum Bohn, 1795.
# Front d'Esquerra Radical

Front d'Esquerra Radical (grec Μέτωπο Ριζοσπαστικής Αριστεράς, Metopo Rizospastikis Aristeras, MERA) és una coalició electoral grega d'extrema esquerra fundada el 1999 i formada per Corrent Nova Esquerra (NAR), el maoista Moviment Comunista Revolucionari de Grècia (EKKE), el trotskista Partit Revolucionari dels Treballadors (EEK), Joventut Comunista d'Alliberament (NKA), Organització Comunista Independent de Serres (AKOS) i activistes independents d'esquerra. El 2004 es va unir al Front Ecologistes Alternatius.

## Resultats electorals

Resultats des de 1999 :
| Any | Eleccions | Vots | % | Escons |
| 1999 | Parlament europeu | 10,930 | 0,17% | - |
| 2000 | Parlament | 8,132 | 0,12% | - |
| 2004 | Parlament | 11,261 | 0,15% | - |
| 2004 | Parlament europeu | 13,387 | 0,22% | - |
| 2007 | Parlament | 11,859 | 0,17% | - |

## Enllaços externs

* (grec) Web del Front d'Esquerra Radical Arxivat 2020-08-18 a Wayback Machine.
* (grec) Corrent Nova Esquerra Arxivat 2008-02-07 a Wayback Machine.
* (grec) Web del Moviment Comunista Revolucionari
* (grec) Web del Partit Revolicionari dels Treballadors
* (grec) Web de les Joventuts Comunistes d'Alliberament
# Front d'Alliberament del Sàhara

El Front d'Alliberament del Sàhara o més correctament el "Front d'Alliberament de Saguiet El Hamra i Rio de Oro", és un moviment nacionalista del Sàhara sorgit el 1968 com a continuació del moviment Al-Muslim fundat el 1967. Poc després de la fundació, el 1969, va ésser absorbit per l'Organització de Vanguardia per l'alliberament de Saguia el Hamra i Río de Oro a la que s'esmentava simplement com "el Partit" i el líder de la qual fou Mohamed Sidi Ibrahim Basir (alias Basiri) que va desaparèixer el 1970 després de ser detingut pels espanyols.

## Referències

* ↑ Juan José Antequera Luengo. Maniobras de un príncipe ansioso. Claves para interpretar el genocidio saharaui. Sevilla: Faceditaciones, 2010, p.26.
# Fuentelapeña

Fuentelapeña és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1108 | 1079 | 989 | 938 |

## Personatges il·lustres

* Claudio Moyano y Samaniego (1809 - 1890), polític.
* Juan Soldevila y Romero (1843 - 1923), eclesiàstic i polític.
# Fuentelarreina

Fuentelarreina és un barri de Madrid integrat en el districte de Fuencarral-El Pardo. Té una superfície de 138,26 hectàrees i una població de 3.231 habitants (2009). Limita al nord amb Mirasierra, al sud amb Ciudad Universitaria (Moncloa-Aravaca), a l'oest amb El Pardo i a l'est amb Peñagrande. Està delimitat al nord i oest pel Camino de Monte Carmelo, a l'est pel carrer de Gabriela Mistral, al sud per l'Avenida de la Ilustración i a l'oest per la carretera i la tàpia d'El Pardo. El barri està ben comunicat per la Línia 7 del metro de Madrid. Geogràficament el barri es pot dividir en tres parts
* Lacoma: Limita l'est amb l'Avenida Ventisquero de la Condesa, al nord amb el carrer del Valle de Pinares Llanos, a l'oest amb el carrer Ramón Gómez de la Serna i al sud amb l'Avenida del Cardenal Herrera Oria
* Arroyo del Fresno: Zona més moderna del barri. Limita a l'oest amb l'Autovia M-40, al nord i est amb l'Avenida del Ventisquero de la Condesa i a l'oest amb el Carrer Valle de Pinares Llanos.
* Zona al Este de Lacoma

## Enllaços externs

* Estadística del districte Fuencarral-El Pardo
* Ortofoto de Fuencarral-El Pardo i mapes del districte i els seus barris, amb les seccions censals Arxivat 2011-11-12 a Wayback Machine.
* Barrio de Fuentelarreina Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine. a la Madripedia
# Francesc Pallarès

Francesc Pallarès (Barcelona, ? - 19 de maig de 1462) va ser un polític català, membre del Consell de Cent de Barcelona i del partit de la Busca.
Funcionari municipal, l'any 1449 ocupà el lloc d'administrador de les places del Blat i del Vi de Barcelona. El 1461 és nomenat conseller segon de la ciutat. Acusat de reialista i de conspirar a favor de Joan II junt amb Pere Destorrent, Bernat Turró, Martí Solzina i Joan de Mitjavila, membres del partit buscaire, va ser jutjat per una comissió formada, entre d'altres, per Francesc Colom, ardiaca de la seu de Barcelona.
Va ser condemnat a mort i executat a la presó el 19 de maig de 1462.

## Referències

* ↑ «Francesc Pallarès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Francesc Orts i Llorca

Francesc Orts i Llorca (Tampico, Tamaulipas 1905 - Madrid, 21 d'abril de 1993) fou un metge i professor d'anatomia.

## Biografia

Els seus pares eren mariners valencians, que el 1908 es traslladaren a viure a Benidorm (Marina Baixa). El 1928 es llicencià en medicina a la Universitat de València i amplià estudis a París, Viena i Múnic.
EL 1935 va obtenir la càtedra d'anatomia de la Universitat de Cadis, i durant la guerra civil espanyola fou professor a la Universitat de València. Del 1954 al 1975 fou professor a la Universitat de Madrid i treballà també com a cirurgià de Sanitat Militar. També va representar el CSIC a Berna.
Fou un dels impulsors de l'orientació embriològica de l'anatomia a Espanya, àmbit on ha estat una autoritat mundial, i treballà en l'estudi dels vasos limfàtics de l'ull, l'aparell urinari i el desenvolupament del cor. El 1982 fou investit doctor honoris causa per la Universitat de Barcelona i el 1987 va rebre la Creu de Sant Jordi. El 1975 ingressà a la Reial Acadèmia Nacional de Medicina.

## Obres

* Anatomía humana (1944)
* La fisiología del desarrollo y su importancia en biología (1956)
* Tratamiento del infarto cerebral (1979)
* Cirugía del hiperparatiroidismo (1979) amb Juan Manuel San Román Terán

## Referències

* ↑ «Francesc Orts i Llorca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Francisco Orts Llorca al web de la RANM.

## Enllaços externs

* Aréchaga, J.; Jiménez-Collado, J.; Ruano-Gil, D. (2009) A stare at the Spanish Embryology and Teratology during the XX century through the works of Francisco Orts-Llorca (1905-1993). International Journal of Developmental Biology, 53: 1165-1177
# Gallio (Vicenza)

Gallio (cimbri Ghèl ) és un municipi italià, dins de la província de Vicenza. Fou un dels municipis de la Federació de les Set Comunes, on hi vivien membres de la minoria alemanya dels cimbris, tot i que s'ha perdut la seva llengua. L'any 2007 tenia 2.331 habitants. Limita amb els municipis d'Asiago, Enego i Foza.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Antonella Stella | Llista cívica |
Viccionari
# Galeria Nacional d'Eslovènia

La Galeria Nacional d'Eslovènia (en eslovè: Narodna galerija) és un museu d'art que es troba a la capital Ljubljana. Va ser fundada l'any 1918, després de la dissolució de l'Imperi Austrohongarès i l'establiment de l'Estat dels Eslovens, Croats i Serbis. Inicialment, es va allotjar al Palau Kresija de Ljubljana, però es va traslladar a la ubicació actual el 1925.

## Història

L'edifici actual va ser construït l'any 1896, durant l'administració de l'alcalde Ivan Hribar, l'ambició del qual era transformar Ljubljana en una capital representativa de totes l'Slovenske dežele («territoris històrics del poble eslovè»). Va ser dissenyat per l'arquitecte txec František Škabrout i es va utilitzar per primera vegada com a centre cultural eslovè (Narodni dom), és a dir, com a seu central de diverses associacions culturals d'importància nacional. L'edifici es troba a prop del Park Tivoli i va ser completament renovat entre els anys 2013 i 2016.
A principis de la dècada del 1990, l'arquitecte eslovè Edvard Ravnikar va construir una ampliació de l'edifici principal. L'any 2001 es va construir una gran galeria de vidre transparent, dissenyada pels arquitectes Jurij Sadar i Boštjan Vuga, per a connectar les dues ales de l'edifici.
La galeria acull una col·lecció permanent d'art des de l'Edat Mitjana fins a principis del segle xx. L'original de la font barroca de Robba també es pot veure a la galeria central de vidre de l'edifici, on es va traslladar després d'una àmplia restauració el 2008.

## Referències

* ↑ «National Gallery of Slovenia». www.ng-slo.si. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ «The National Gallery of Slovenia» (en anglès). slovenia.si. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ «Impressionism from Dawn till Dusk» (en anglès). Wall Street International, 06-07-2019. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ «National Gallery of Slovenia 1910 postcard» (en maltès). www.europeana.eu. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ «The renovated National Gallery of Slovenia» (en eslovè). RTVSLO.si. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ «National Gallery of Slovenia». www.ng-slo.si. [Consulta: 4 març 2021].
# General Motors Building

El General Motors Building és un gratacel construït als anys 1960 a la cantonada de la Cinquena Avinguda i del carrer 59, no lluny de Central Park, a Manhattan. Ha estat concebut per Edward Durell Stone & Associates i Emery Roth & Sons.

## Enllaços externs

* (anglès) El General Motors Building a Skyscraperpage
* (anglès) El General Motors Building a Emporis
# Giovanni Fago

Giovanni Fago, també conegut amb el pseudònim de Sidney Lean (Roma, 25 d'abril de 1933), és un director de cinema italià.

## Biografia

Giovanni Fago va començar a treballar en el món del cinema a finals dels anys cinquanta com a ajudant de direcció d'importants directors com Mario Monicelli, Camillo Mastrocinque, Lucio Fulci, Vittorio De Sica, Renato Castellani i Joseph L. Mankiewicz (a La comtessa descalça).
El 1968 va fer el seu debut com a director a Per 100.000 dollari t'ammazzo sota el pseudònim de Sidney Lean. Seguiran pel·lícules de diversos gèneres com Uno di più all'inferno (1968), O' Cangaceiro (1970), Il maestro di violino (1976), Sulla spiaggia e di là dal molo (2000) e Pontormo (2003). Entre els anys setanta i vuitanta es va dedicar principalment a la direcció televisiva de produccions com Morte a passo di valzer (1979), Il prete di Caltagirone (1980), Don Luigi Sturzo (1981), La freccia nel fianco (1983) i Due assi per un turbo (1987).
També va treballar com a guionista i actor a l'inici de la seva carrera, a les pel·lícules All'onorevole piacciono le donne (1972) i Un caso d'incoscienza (1984).

## Filmografia
### Director
#### Cinema

* Per 100.000 dollari t'ammazzo (1968)
* Uno di più all'inferno (1968)
* O' Cangaceiro (1970)
* Fatevi vivi, la polizia non interverrà (1974)
* Il maestro di violino (1976)
* Mai con le donne (1985)
* Sulla spiaggia e di là dal molo (2000)
* Pontormo (2003)

#### Televisió

* Morte a passo di valzer (1979)
* Il prete di Caltagirone (1980)
* Don Luigi Sturzo (1981)
* La freccia nel fianco (1983)
* Due assi per un turbo (1987)

### Guionista

* One Way, dirigida per Jorge Darnell (1973)

## Llibres

* Giovanni Fago con la collaborazione di Paolo Albiero. Il cinèfago. Vita, incontri, avventure lungo sessant’anni di grande cinema e... altro. prefazione di Anton Giulio Mancino. Varazze: PM edizioni, 2022. ISBN 978-88-31222-20-4.

## Notes

* ↑ Giovanni Fago a Mymovies
* ↑ Gianni Canova. Enciclopedia del cinema. Garzanti, 2005.
* ↑ Marco Giusti. Dizionario del western all'italiana. Mondadori, 2007. ISBN 88-04-57277-9.
# Garra apogon

Garra apogon és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
# Garra barreimiae

Garra barreimiae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Subespècies

* Garra barreimiae barreimiae (Fowler & Steinitz, 1956)
* Garra barreimiae shawkahensis (Banister & Clarke, 1977)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
# Gorodisxe (Sverdlovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Gorodisxe».
Gorodisxe (en rus: Городище) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 28 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Gorodisxi (Uliànovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Gorodisxi».
Gorodisxi (en rus: Городищи) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 65 habitants. Pertany al districte d'Inza.

## Referències

* ↑ «Энциклопедия Ульяновской области: Забалуйка».
# Gorodisxe (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Gorodisxe».
Gorodisxe - Городище (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 3.420 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Giuseppe Festa

Giuseppe Festa (Trani, Bari, 1771 - Nàpols, 7 d'abril de 1839) fou un violinista i director d'orquestra italià.
Durant deu anys va estudiar el violí sota la direcció del seu pare, Vincenzo, que també era violinista i dirigia l'orquestra del Teatro del Fondo de Nàpols. Més tard va estudiar contrapunt amb F. Fenaroli i seguir estudiant violí amb F. Mercieri, F. Giardini i A. Lolli. En 1793 va debutar com a director de l'orquestra del Teatro San Carlo, que va fer pujar al cim de les orquestres europees, culminant amb l'estrena de les òperes de Rossini.
De 1825 a 1831 va dirigir la banda d'Acquaviva delle Fonti, municipi de l'àrea metropolitana de Bari.

## Referències

* ↑ Tamassia, Carlo. «Festa, Giuseppe Maria» (en italià). Treccani - Dizionario biografico degli italiani. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ «I Maestri della Banda di Acquaviva» (en italià). Cassarmonica.it. [Consulta: 26 agost 2021].