OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jònic

* Per a altres significats, vegeu «Jònic (desambiguació)».
L'estil jònic (del llatí Ionicus, al seu torn del grec Ἰωνικός 'de Jònia') és un dels tres ordres clàssics de l'arquitectura grega (els altres dos són el dòric i el corinti).
No es coneixen ni la data ni el lloc de la seva invenció, però hom en situa l'origen a les costes de la mar Egea d'Anatòlia i les illes Cíclades al voltant de l'any 650 aC, possiblement per ser usat en edificis funeraris.
La columna jònica té una altura d'entre 8½ i 9½ vegades el seu diàmetre, el fust reposa sobre una base, d'una altura equivalent a la meitat del seu diàmetre, que pot ser de dos tipus, àtica o jònica. La base àtica presenta dues motllures convexes, la inferior més grossa que la superior, anomenades tors, i una còncava anomenada escòcia que, de vegades, reposen sobre un pedestal quadrat anomenat plint; la base jònica és formada per un plint, dues escòcies entre astràgals, i un tor. El fust és cilíndric i presenta normalment vint-i-quatre canaladures sense aresta viva, de vegades amb èntasi. El capitell és compost per dues volutes característiques (uns elements decoratius en forma d'espiral que presenten un canaló que ressegueix l'espiral), coixinet (amb una decoració d'òvuls) i àbac ornamentat. Sobre el capitell se situa un àbac. L'arquitrau de l'entaulament, d'una altura de 3/4 del diàmetre del fust, presenta habitualment tres bandes llises que sobresurten esgraonadament. El fris, una mica més petit que l'arquitrau, presenta ornaments de motllures o figures esculpides en baix relleu. La cornisa es caracteritza per presentar una renglera de dentells, quadrats o rectangulars, a més d'òvuls i altres tipus de motllures.
Exemples de l'ordre jònic són:
* Temple d'Atena Nike o Nikè Àptera (421 aC) a l'Acròpolis d'Atenes de Cal·lícrates.
* Erectèon (421 aC-406 aC) de Mnèsicles o Fílocles.
* Altar de Zeus (~188 aC) a Pèrgam d'autor desconegut.

## Elements de l'ordre jònic

* [1] Timpà del frontó
* [2] Acroteri
* [3] Cimaci
* [4] Cornisa
* [7] Fris
* [13] Arquitrau, dividit en tres platabandes
* [14] Capitell
* [17] Columna
* [18] Canaladures
* [19] Estilòbata
* [20] voluta
* [21] Ovari amb òvuls
* [23] Base
* [24] Tor, amb una escòcia enmig

## Bibliografia

* Salvà i Lara, Jaume. Diccionari d'Història de l'Art. Palma: Llibres Pedrafort, 2018. ISBN 9781520281971.
# Jòu de Mamon

Jòu de Mamon (en francès Giou-de-Mamou) és un municipi del departament francès de Cantal a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

* ↑ proposat per la secció local de l'IEO
# Aphyosemion bualanum

Aphyosemion bualanum és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Nigèria, Camerun i República Centreafricana.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion bualanum» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Ahl, E. 1924. Zur Systematik der altweltlichen Zahnkarpfen der Unterfamilie Fundulinae. Zool. Anz. v. 60 (art. 4): 49-55.
# Kale-i Sefid

Kale-i Sefid (Kale-e Sefid, Kalat Sefid) és un antic castell al Fars (Iran); el nom voldria dir Fortalesa Blanca i era la principal fortalesa en el camí entre Khuzestan i Fars.
Encara que segurament fortificada d'antic no és esmentat fins al segle x. Pertanyia sota el califat a la província de Sabur i al segle x va poblar la comarca un grup nòmada anomenat els shuls que es van establir entre l'oest de Shiraz i la frontera dels Fars amb Khuzestan, sent conegut com a Shulistan. El castell de la zona va esdevenir el centre del territori.
La fortalesa estava rodejada de llegendes; estava en ruïnes al segle x, però fou arranjada per Abu Nasr (del districte de Tir Murdan) i va tenir un paper important en les lluites del període final buwàyhida i seljúcida. El 1139 s'hi va refugiar Buzabeh, governador de Fars, davant de Kara Sunkur atabeg del sultà seljúcida Masud; el salghúrida Abu Bakr, atabeg de Fars (1226-1260) hi va amagar els seus tresors i hi va estacionar una guarnició; el darrer atabeg salghúrida Saldjukshah hi va morir el 1264 en combat contra un general il-kànida.
Hulagu havia ordenat destruir totes les fortaleses dels llocs que conqueria, però va fer una excepció amb Kale-i Sefid; va servir de presó d'estat; el indjúida Masud Shah Djalal al-Din hi va tancar al seu germà Muhammad Shams al-Din el 1335. Quan el indjúida Abu Ishak Djamal al-Din va haver de fugir de Xiraz davant els muzaffàrides, es va refugiar en aquesta fortalesa. Els fills del muzaffàrida Mubariz Shah, Shah Sultan i Shah Shudja es van revoltar contra el seu pare, i el van empresonar en aquesta fortalesa on el van cegar (1358). Shah Shudja va tancar també aquí al seu popi fill Sultan Shibli, acusat de rebel·lió. El 1393 la fortalesa fou conquerida per Tamerlà en només tres dies (era considerada inexpugnable) i tots els muzaffàrides i foren tancats com a presoners i executats. Sota Abbas I el Gran fou ocupada per Hamza Bey.
La regió del Shulistan fou ocupada al segle xvii pels mamassanis lurs o bakhtiyaris. En temps del xa Fath Ali Shah (1797-1834) al final del seu regnat els mamassanis s'hi van revoltar dirigit per un cap de bandits de nom Wali Khan Bakash, però foren assetjats a Kale-i Sefid per un exèrcit vingut de l'Azerbaidjan, sent derrotats i sotmesos.

## Bibliografia

* Malcom, History of Persia, Londres 1829.
* Streck, M. "Ḳalʿe-i Sefīd". Encyclopaedia of Islam, segona edició., 2012. 1 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/kale-i-sefid-SIM_3823>
# Kaleidoskope (ràdio)

Kaleidoscope era un programa sobre art de BBC Radio 4 que es va emetre durant 25 anys des de 1973. Va acabar amb els principals canvis d'horari a l'abril de 1998, quan va ser substituït per Front Row.

## Història

Quan es va posar en marxa originàriament el 2 d'abril de 1973, com a part de la reorganització dels horaris de Radio 4 sota el controlador de la xarxa Tony Whitby, pretenia ser una revisió nocturna de les novetats en teatre, llibres, cinema, pintura, arquitectura i avançament científic, però el programa havia deixat la cobertura científica a principis de maig de 1974.

### En els horaris

Kaleidoscope comença a emetre entre les 22.30 i les 23.00 cada nit de la setmana (permetia incloure ressenyes en directe de les primeres nits). Els primers presentadors foren alternativament Kenneth Robinson i Brian J. Ford. El programa es va desenvolupar en diferents franges horàries, entre les quals hi havia la mitjanit del vespre, fins a les 22:00, i a mitja tarda (aquesta última va començar com a repetició de l'edició de la nit anterior). Al final de la seva emissió, el 3 d'abril de 1998, es va emetre entre les 16:05 i les 16:45 cada setmana a la tarda, amb una repetició revisada de 30 minuts a les 21:30.
Fins al 3 de maig de 1980 l'edició addicional del dissabte a les 17.00 (22.15 des del 29 de setembre de 1979), reemitia els punts destacats de la setmana i, després d'un descans de més de deu anys, el programa va tornar als dissabtes des del començament del 1991 (inicialment a les 20.45, després a les 19:20 del 14 de setembre), però amb la diferència que cada edició era ara un "especial" dedicat a un sol tema.

## Presentadors

Entre els presentadors hi havia:
* Paul Allen
* Michael Billington
* Quentin Cooper
* Ronald Harwood
* Waldemar Januszczak
* Tim Marlow
* Sheridan Morley
* Michael Oliver
* Nigel Rees
* Robert Dawson Scott
* Brian Sibley
* Paul Vaughan
* Lynne Walker
* Natalie Wheen

## Referències

* ↑ «BBC Genome Project». Kaleidoscope. [Consulta: 16 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Kaleidoscope Arxivat 2013-07-03 a Wayback Machine. al web de la BBC
* Kaleidoscope - Francis Bacon, última entrevista a l'artista, emesa el 17 d'agost de 1991
# Anna Figueras Crehueras

Anna Figueras Crehueras, més coneguda com a Annita Figueras (Sabadell, 29 de juny de 1903 - 26 de gener de 1985), va ser una fotògrafa aficionada catalana.
Era filla dels sabadellencs Joan Figueras i Soler i Engràcia Crehueras, matrimoni que va tenir quatre fills, entre els quals l'Anna, el pintor Joan Figueras Crehueras i Antònia (el primer amor de Joan Oliver). Ella va estudiar al col·legi de les Monges Franceses de Sant Josep. Es va casar amb Josep Maria Marcet i Coll, amb el qual va tenir sis fills: Plàcid, Maria Antònia, Maria, Engràcia, Joan i Josep Maria. Figueras ser la impulsora de la creació de l'alberg per a infants del Nen Jesús, per a la fundació del qual va buscar finançament popular. Amb el temps, el Nen Jesús es va convertir en la primera institució espanyola dedicada exclusivament a l’assistència sanitària d’infants.
Annita Figueras era una adolescent quan, a mitjan anys 1910, els pares li van regalar una càmera Vest Pocket de la marca Kodak. Aquells primers anys, Figueras mostrava escenes inquietants marcades per un humor negre corrosiu que, amb el pas del temps, es transformaria en el registre gràfic d’una vida esplendorosa, amb alguns viatges exòtics. El seu cas, de fotògrafa aficionada en aquells anys, és força paral·lel al de la també fotògrafa sabadellenca Maria Codina Duran.

## Referències

* ↑ Redacció. «Plàcid Garcia-Planas i Santiago Vila-Puig honoraran les seves àvia i mare, ambdues fotògrafes a principis del segle XX», 29-04-2022. [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ García-Planas, Plàcid «El primer amor de Pere Quart». Vallesos, 16, Hivern-primavera 2018/2019, pàg. 118-121.
* ↑ Simó i Bach, Ricard. 63 dones sabadellenques dignes de recordar, 1988, p. 79-82.
* ↑ «L’àvia gòtica per Plàcid Garcia-Planas • Mirador de les arts,», 27-02-2019. [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ Redacció. «Reivindicant Maria Codina i Anita Figueras, fotògrafes del jove segle XX», 28-04-2022. [Consulta: 4 maig 2022].
# Koposov I

El Koposov I és un cúmul globular de baixa lluminositat a la constel·lació de la Verge en l'halo de la Via Làctia. Va ser descobert, juntament amb grup globular Koposov II per S. Koposov et al. el 2007.
Koposov I i Koposov II van ser descrits pels seus descobridors com els "cúmuls globulars de lluminositat més baixa que orbiten la Via Làctia", juntament amb AM 4, Palomar 1 i Whiting 1.

## Referències

* 1 2 «Reinvestigating the clusters Koposov 1 and 2». Astronomical Journal, 2014, pàg. 19. DOI: 10.1088/0004-6256/148/1/19.
* ↑ Koposov, S.; de Jong, J.T.A.; Belokurov, V.; Rix, H.-W.; Zucker, D.B. The Astrophysical Journal, 669, 1, 2007, pàg. 337–342. arXiv: 0706.0019. Bibcode: 2007ApJ...669..337K. DOI: 10.1086/521422.
# Kopiovo

Kopiovo (en rus: Копьёво) és un poble (un possiólok) de la República de Khakàssia, a Rússia, que el 2018 tenia 4.036 habitants. És la seu administrativa del districte d'Ordjonikídzevski.

## Referències

* ↑ Почтовые индексы России. Регионы России → Республика Хакасия → Боградский район → село Абакано-Перевоз
# Kanna Kii

Kanna Kii (紀伊カンナ, Kii Kanna) és una mangaka japonesa de temàtica BL, coneguda per les seves obres de la sèrie Étranger.
Va debutar com a mangaka el 2013 a l'editorial Shodensha amb Umibe no Étranger («L'estranger de la platja»), que va començar a publicar-se a la revista On Blue, i el qual ha estat continuat amb Harukaze no Étranger («L'estranger del vent primaveral») des de 2014 a la mateixa revista. Val a dir que Umibe no Étranger va quedar en cinquena posició en una llista de recomanacions d'obres de gènere BL en una enquesta a 400 llibreries d'arreu del Japó. A més, el manga ha estat llicenciat fora del Japó i traduït a l'anglès i al castellà. D'altra banda, aquesta també ha estat adaptada a una pel·lícula d'animació, que va ser estrenada el 2020, de la qual va supervisar la creació i el disseny dels personatges. El mateix any també es va publicar un àlbum d'il·lustracions sobre la sèrie anomenat queue-Kanna Kii artbook-, recollint les portades dels volums i les revistes, a més d'altres obres.
A banda d'Étranger Series, Kii ha publicat altres obres. El 2016 va publicar un volum únic anomenat Yuki no Shita no Qualia («Qualia de sota la neu») amb l'editorial Taiyo Tosho. L'any 2018 va participar en una antologia Manga Niku, històries que giren al voltant de la carn, publicada per Tokuma Shoten. També amb la mateixa editorial, el 2019 va ser la il·lustradora del manga Natsu no Tantei wa Gakusei shika Shinai («Els detectius d'estiu sols són estudiants»), mentre que el guió va anar a càrrec de Takeshi Yamamoto.
Pel que fa a l'estil de les seves il·lustracions, ha estat elogiada per Kozue Aou de Kono Manga ga Sugoi! per l'ús de contrastos de colors, vinyetes llargues i primers plans dels personatges, i l'enfocament de càmera, que dona al lector una bona visió sobre els sentiments dels personatges.

## Referències

* ↑ Pineda, Rafael Antonio. «Kanna Kii's Umibe no Étranger Boys-Love Manga Gets Anime Film Next Summer» (en anglès). Anime News Network, 24-10-2019. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ Pineda, Rafael Antonio «Japan's Bookstore Employees Rank Top Boys-Love Manga of 2014». Anime News Network, 06-03-2015 [Consulta: 23 octubre 2019].
* ↑ «Umibe no Étranger (manga)» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «Kanna Kii» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «queue -Kanna Kii artbook-» (en japonès). Shodensha. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «紀伊カンナ「雪の下のクオリア」人嫌いの先輩×性に奔放な後輩描くBL» (en japonès). Comic Natalie, 28-04-2016. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ Loveridge, Lynzee. «Manga Anthology Gets to the 'Meat' of It, Literally» (en anglès). Anime News Network, 20-08-2018. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «紀伊カンナが青春ミステリー小説「夏の探偵は学生しかしない」装画を担当» (en japonès). Comic Natalie, 05-07-2019. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ Aou, Kozue «【日刊マンガガイド】『海辺のエトランゼ』 紀伊カンナ» (en japonès). Kono Manga ga Sugoi!, 08-08-2014 [Consulta: 30 octubre 2019].
# Anna Maria Badia i Martí

Anna Maria Badia i Martí és una jurista i professora universitària catalana, catedràtica de Dret internacional públic a la Universitat de Barcelona (UB), centre on imparteix des del 1986. És membre del grup de recerca consolidat Àrea Dret Internacional Públic i Relacions Internacionals, des de la seva creació el 1995; i actualment del grup de recerca Dret internacional i dret de la Unió Europea. És directora del màster en Estudis Internacionals des del 2006. I, el 2020, va ser membre del grup de treball que vetlla pels drets fonamentals durant la pandèmia de COVID-19, òrgan creat per a assessorar la Generalitat de Catalunya.
Exerceix la docència en les següents matèries: Organitzacions internacionals (grau de Dret i Ciències polítiques), Ordenament jurídic internacional (màster oficial en Internacionalització: Aspectes econòmics, empresarials i jurídic–polítics), i Arranjament pacífic de controvèrsies internacionals (màster en Dret).
Com a investigadora, s'ha centrat en la recerca –entre altres– sobre les noves tecnologies i el dret internacional; sobre l'autodeterminació dels pobles colonials (Sàhara Occidental, Palestina, Timor Oriental…), sobre el tràfic de persones (dones i nens), sobre organitzacions internacionals, i sobre observació electoral.
Alhora, a més de nombrosos articles i contribucions en obres col·lectives, és autora de diverses obres, entre les quals:
* El arreglo pacífico de controversias en la Organización de las Naciones Unidas (Librería Bosch, 1994).
* La función de desarrollo progresivo del derecho internacional por la Asamblea General de las Naciones Unidas respecto al arreglo pacífico de controversias internacionales (Universitat de Barcelona, 1990).
* La participación de la ONU en procesos electorales (Mc Graw Hill, 1997).
* Agua, recurso natural limitado. Entre el desarrollo sostenible y la seguridad internacional (Marcial Pons, 2018).

## Referències

* ↑ «Grup de treball». Gencat – Dep. de Justícia. Arxivat de l'original el 2020-08-13. [Consulta: 11 desembre 2020].
* 1 2 «Anna Maria Badia i Martí». Universitat de Barcelona. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Buscar documentos: Anna Maria Badia i Martí». Dialnet. [Consulta: 11 desembre 2020].
# Kelly (cràter)

Kelly és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 11,2 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim gaèlic, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Kelly». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Kelly Bag

La Kelly Bag, en català bossa de Kelly (abans conegut com el Sac à Depeches) és una bossa de cuir dissenyat per l'empresa parisenca especialitzara en alta costura Hermès. La bossa fou redissenyada diverses vegades abans que fos popularitzat per l'actriu nord-americana i més endavant princesa Grace Kelly. La bossa va esdevenir tota una icona del sector de la moda, marcant un estatus social a les seves propietàries.

## Referències

* ↑ Cult. Iconos de una generación (paper) (en castellà). Madrid: Edimat libros, 2008, p. 56-57. ISBN 978-84-9794-079-5 [Consulta: 28 octubre 2014].
* ↑ «The story of the Kelly bag». Arxivat de l'original el 7 de gener 2014. [Consulta: 18 juliol 2013].
# Kirsten Brandt

Kirsten Brandt (Friedberg, Hessen, 1963) és una filòloga i traductora alemanya.

## Biografia

Tot i formar-se primer com a llibretera, posteriorment estudià filologia portuguesa, anglesa i alemanya a Frankfurt, Hamburg, Lisboa i Praga. El 1996 Brandt va traslladar-se a Barcelona, on treballà a la Ute Körner Literary Agent com a agent literària. Les seves principals funcions eren les de responsable del departament de drets d'autor a Quaderns Crema /Acantilado i de traducció. L'any 2002 va tornar a Alemanya, on es dedica a la traducció literària del català, espanyol i portuguès.
Després d'unes primeres traduccions per a la revista Tranvía a Berlín, va començar la traducció de diversos llibres, entre els quals destaca els de l'obra de Miguel Esteves Cardoso i Francisco José Viegas del portuguès; Dulce Chacón, Rosa Montero i Roberto Bolaño de l'espanyol; i Carme Riera, Josep Pla, Jaume Cabré i Eugeni Xammar del català.
La seva traducció de la novel·la Cielos de barro (Fandango im Schnee, Lübbe 2004) va ser guardonada amb el premi de l'ambaixada espanyola de Berlín per a traductors novells.
El 31 de maig del 2014, Kirsten Brandt va ser una de les protagonistes del capítol Europa segle XX del programa Afers Exteriors, dirigit per Miquel Calçada.

## Traduccions

Algunes de les traduccions que ha realitzat del català a l'alemany són:
* Les veus del Pamano de Jaume Cabré
* L'ou de la serp d'Eugeni Xammar
* El carrer estret de Josep Pla
* L'estiu de l'anglès de Carme Riera
* La ciutat invisible d'Emili Rosales

## Referències

* ↑ http://www.traces.uab.cat/tracesbd/visat/2007/visat_a2007m10n4p34%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 http://www.visat.cat/espai-traductors/cat/traductor/120/999/catala/kirsten-brandt.html
* ↑ http://blogs.tv3.cat/afersexteriors.php?itemid=53283 Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.324.cat/noticia/221231//Entrevista-a-Kirsten-Brandt-traductora-de-Les-veus-del-Pamano-a-lalemany
# Armée de terre (equip ciclista)

L'equip Armée de terre va ser un equip ciclista francès, creat el 2011 i des del 2015 amb categoria continental. Va desaparèixer el 2017.

## Principals resultats

* Tour del País de Savoia: Yoann Barbas (2013)
* Bordeus-Saintes: Yann Guyot (2013), Alexis Bodiot (2014)
* París-Mantes-en-Yvelines: David Menut (2014), Fabien Canal (2017)
* Gran Premi dels Marbrers: Yann Guyot (2014)
* Gran Premi Cristal Energie: Yann Guyot (2014)
* París-Troyes: Yannis Yssaad (2017)
* Tour de Finisterre: Julien Loubet (2017)
* Tro Bro Leon: Damien Gaudin (2017)
* París-Arràs Tour: Jordan Levasseur (2017)
* Gran Premi de la vila de Nogent-sur-Oise: Jordan Levasseur (2017)

### A les grans voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2015 :
2016 :
2017 :

## Classificacions UCI

Des del 2015, l'equip participa en els Circuits continentals de ciclisme, principalment en proves de l'UCI Europa Tour.
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2015 | 54è | Romain Combaud (186è) |
| 2016 | 26è | Julien Duval (78è) |
| 2017 | 9è | Benjamin Thomas (40è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2016-04-07 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2017-06-11 a Wayback Machine.
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Kulkeïta

La kulkeïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom pel Dr. Holger Kulke, geòleg alemany que va proporcionar l'exemplar original.

## Característiques

La kulkeïta és un silicat de fórmula química Mg₈Al(AlSi₇O$_{20}$)(OH)$_{10}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kulkeïta pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont El Mourdur, entre el municipi de Derrag i el districte de Ksar el Boukhari, a la província de Médéa (Algèria). També ha estat descrita en alguns indrets de França (dins la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps) i Rússia (a les províncies de Txeliàbinsk i Irkutsk).

## Referències

* ↑ «Kulkeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 juliol 2019].