OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serafino Biagioni

Serafino Biagioni (Pistoia, 12 de març de 1920 - Orciano Pisano 13 de febrer de 1983) va ser un ciclista italià, professional entre 1945 i 1956. En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa al Tour de França de 1951, edició en què va vestir el mallot groc durant una etapa, i dues més al Giro d'Itàlia, el 1949 i 1951.

## Palmarès

* 1939
** 1r al Giro de l'Emília
* 1945
** 1r del Gran Premi de la Indústria i el Comerç de Prato
* 1949
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa al Giro del Lazio
* 1951
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1953
** 1r del Premi de Sàsser
* 1956
** 1r del Premi de Pisa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1946. 12è de la classificació general
* 1947. 18è de la classificació general
* 1948. 9è de la classificació general
* 1949. 8è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1950. Abandona
* 1951. 55è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1952. 30è de la classificació general
* 1953. 26è de la classificació general
* 1954. 44è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1948. 34è de la classificació general
* 1949. 17è de la classificació general
* 1950. Abandona (12a etapa)
* 1951. 15è de la classificació general i vencedor de 2 etapes. Porta el mallot groc 1 dia

## Referències

* ↑ «BIAGIONI Serafino». [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Serafino BIAGIONI» (en italià). [Consulta: 7 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a siteducyclisme.net
# Veïnat de Can Calderó

El Veïnat de Can Calderó és una entitat de població del municipi de Riudellots de la Selva, a la comarca catalana de la Selva. Es troba al sud-oest de Riudellots, a l’esquerra del torrent homònim i prop de l'Onyar.
En el cens de 2006 tenia 90 habitants.
En la població hi trobem les cases de Can Calderó Vell i Can Calderó Nou; Can Calderó Vell era la casa pairal dels Calderó que van ser uns dels grans propietaris de Riudellots al segle XVIII i que posteriorment van fer a pocs metres la gran casa senyorial avui coneguda com a Can Calderó Nou. La nova casa va ser feta al segle xix.

## Referències

* ↑ «Riudellots de la Selva - Guia de Municipis». Turisme Catalunya - Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Riudellots de la Selva». ésAdir. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA). [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Veïnat de Can Calderó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ «CAN CALDERÓ VELL». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «CAN CALDERÓ NOU». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 setembre 2022].
# Paviments Escofet

* No s'ha de confondre amb Casa Escofet.
Paviments Escofet és una botiga a la ronda de la Universitat, 20 de Barcelona, catalogada com a element d'interès paisatgístic (categoria E3).

## Història

El 1886, Jaume Escofet i Milà fundà l'empresa Escofet, Fortuny i Cia, dedicada a la fabricació de paviments hidràulics (rajoles de ciment emmotllat i premsat) al carrer del Gasòmetre, 10. El 1890, l'empresa va obrir una botiga d'exposició i venda a la ronda de Sant Pere, 8, amb una decoració que mostrava els seus productes, realitzada pel director artístic de l'empresa, Josep Pascó i Mensa. El 1895, la companyia canvià de nom a Escofet, Tejera i Cia, i el 1907, a E.F. Escofet i Cia S. en C.
El 1920, l'establiment i la decoració foren traslladats al seu emplaçament actual. El 1940, després de la mort d'Emili Ferré i Escofet, assassinat l'any 1937, l'empresa passà a dir-se Fill d'E.F. Escofet S.A.
El 2009, l'empresa Escofet deixà el local. Poc després s'hi instal·là un establiment dedicat a la venda de productes ecològics.

## Descripció

La decoració exterior és l'original, havent-se conservat completament, tot i que s'ha adaptat a les dimensions i formes arquitectòniques del nou local. Aquest recurs permet visualitzar la força expressiva que Pascó tragué als plafons de pedra artificial, emmarcats en fusta, coronats per un ràfec de dos nivells, fet també en fusta, on aprofita la part inferior com a element publicitari (en lletres de fusta retallades i sobreposades es llegeix el nom de l'empresa: «H. de E.F. ESCOFET S.A.»), mentre que, el superior, amb tota la seva càrrega decorativa, en certa manera també publicita les possibilitats decoratives.

## Referències

* ↑ «Antiga Paviments Escofet». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 6 7 Catàleg del Patrimoni Arquitectònic, Històric-Artístic i Paisatgístic dels Establiments Emblemàtics de la Ciutat de Barcelona. Categoria E3: Elements d'interès paisatgístic, 26-02-2016, p. 64-66.
* ↑ Anuario industrial de Cataluña, 1916-1917, p. 71, 341.
* ↑ Arquitectura y construcción, 1920-1921, p. 316.
* ↑ «Woki Organic Market». Ruta dels emblemàtics. FICC (Fons d'Imatges del Comerç de Catalunya). [Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ «Paviments Escofet». Cercador Patrimoni Arquitèctonic. Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 15-10-2014.

## Enllaços externs

* «Paviments Escofet». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Historia de más de 130 años». Escofet.
# Alpedrete

Alpedrete és un municipi de la Comunitat de Madrid. Limita amb Collado Villalba, Collado Mediano, San Lorenzo de El Escorial, Moralzarzal, Galapagar i Guadarrama.

## Enllaços externs

* Alpedrete: História, cultura, naturaleza en la Sierra Guadarrama-Alto Manzanares
# Municipi de Strumiani

El municipi de Strumyani (búlgar: Община Струмяни) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Blagòevgrad, amb capital a la ciutat homònima. Es troba a l'oest de la província.
L'any 2011 tenia 5.720 habitants, el 76,13 búlgars i el 2,14% gitanos.

## Localitats

El municipi es compon de les següents localitats:
| Dobri laki Drakata Gorémé Gorna Krouchitsa Gorna Ribnitsa Igralichté Ilindéntsi | Kaménitsa Karpélévo Klépalo Kolibité Makhalata Mikrévo Nikoudin | Palat Razdol Sédéléts Stroumyani Tsaparévo Véluchéts Vrakoupovitsa |

## Referències

* ↑ «Mapa de Strumyani». Google Maps.
* 1 2 «Преброяване на населението» (en búlgar). National Statistical Institute - Republic Of Bulgaria, 01-02-2011. Arxivat de l'original el 13 de juny 2018. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ «Етнически състав на населените места в България според преброяването на населението през 2011 г.» (en anglès). pop-stat.mashke.org, 2015. [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 28 febrer 2018].
# Can Tito (Taradell)

Can Tito és una obra de Taradell (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situat al sector est del barri de la Vila, molt proper a la zona de boscos i la Riera de Tomba. Edifici entre mitgeres integrat per un conjunt de tres cases de secció rectangular. Consta de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a dos vessants amb el carener paral·lel a la façana principal. Presenta dos portals d'arc pla de pedra carejada; un d'ells inscrit amb l'any "1681" i l'altre, força desdibuixat, "MESTRE?1878". En un extrem, una tercera porta, de dimensions reduïdes i sense emmarcament, dona accés a l'altre volum.
La resta d'obertures, corresponen a finestres, també d'arc pla de pedra carejada i en una s'hi distingeix la inscripció "1616". La majoria, estan realitzades amb fusta i són abatibles a la francesa amb dos batents. A les golfes, en canvi, tres són ampitadores i les altres dues, d'un batent. El parament, a base de grans blocs de pedra carejada, és arrebossat i pintat amb un to beix, més clar a la part dels pisos i més fosc al sòcol. Corona l'edifici un ampli ràfec acabat amb una imbricació de rajols i teules ceràmiques.

## Història

Com en d'altres cases del nucli de Taradell, les inscripcions de caràcter religiós de les obertures van ser repicades durant la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 3 «Can Tito». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Institut français d'histoire sociale

L'Institut français d'histoire sociale (també conegut per les seves sigles IFHS) és una institució científica francesa creada el desembre de l'any 1948 per Georges Bourgin (director general dels Arxius de França) i Édouard Dolléans (a l'època professor a la facultat de dret de la Universitat de París i historiador del moviment obrer) amb la voluntat de reunir i unificar documentació i arxius privats existents sobre la temàtica dels moviments socials i els seus actors. L'IFHS és una associació reconeguda com d'utilitat pública des d'un decret de 1957. La seva seu es troba en un local dels Arxius nationals francesos, al número 60 de la rue des Francs-Bourgeois de la ciutat de París. El seu dirari oficial va veure la llum el 14 de gener de 1949.
L'IFHS és propietari de 622 fons que contenen llibres, folletons, periòdics, cartells, dibuixos i fotografies. El fons, que consta de més de 10.000 volums i uns 30.000 folletons, va ser constituït gràcies a donacions i llegats. Aquests documents s'ocupen del període històric que abasta des del començament del segle xix fins a les acaballes del segle xx. Entre les seves temàtiques s'hi poden trobar documents del fourierisme, la Comuna de París, la Revolució Russa, la Revolució social espanyola de 1936, així com la història de l'esquerra francesa i el sindicalisme. Les tendències pertanyents a l'anarquisme hi gaudeixen de representació en els fons de Lamberet, Delesalle, Dolléans, Dommanget, Grave i Kropotkin.
Degut a la manca de lloc suficient dins dels locals dels Arxius Nacionals de França, l'IFHS s'ha vist obligat a transferir les seves col·leccions de publicacions periòdiques als Arxius Contemporanis de Fontainebleau i de frenar l'adquisició de nous volums.
L'IFHS organitza de manera freqüent conferències i debats entorn a les noves tesis sobre la història social plantejades pels universitaris i assagistes. Actualment edita una revista anomenada Le Mouvement social. L'institut també és membre del Collectif des centres de documentation en histoire ouvrière i sociale (CODHOS).

## Referències

* ↑ Denise Fauvel-Rouif, L'Institut français d'histoire sociale ; ses archives manuscrites et imprimées, La Gazette des Archives, any 1986, número 133. p. 161-165

## Enllaços externs

* Comités des travaux historiques et scientifiques
* (francès) Pàgina oficial del CODHOS Arxivat 2008-03-17 a Wayback Machine.
* Descripció dels seus fons a la sala virtual dels Arxius nacionals
* Dades de la Biblioteca Nacional Francesa
# Yalova (cràter)

Yalova és un cràter sobre la superfície de (951) Gaspra, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques 29 ° de latitud nord i 10 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 0.4 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1994 i fa referència a Yalova, una ciutat a la Turquia amb balneari.

## Referències

* ↑ "Yalova (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Courbon, P.; Chabert, C.; Bosted, P.; Lindsley, K. Cave Books, Saint Louis. Atlas of the Great Caves of the World, 1989.
# Veïnat d'en Coma

El Veïnat d'en Coma és un veïnat de la comuna de Prats de Molló i la Presta, de la comarca nord-catalana del Vallespir.
Es troba a l'extrem de llevant del terme comunal, en el vessant nord-est de la vall de la Figuera, a prop del termenal amb el Tec. Hi mena des del fons de la vall del Tec la carretera D74, que puja fins als 1.000 metres d'altitud, on es troba el veïnat.
El formen les cases i masies del Riu, el Planàs, Can Pacreu, Can Verger, el Mas Joanic i Cal Teixó, masos dispersos, i Ca la Sileta, abans Can Guisset, Cal Guillat, abans Mas Alou de Sous, Can Agafallenres, abans la Pallera de Can Bosc, Can Collada, abans Can Bosc, Can Coma, Can Peret, Can Tapis, abans Can Guisset, la Pallera de Can Coma i la Pallera de Can Guisset.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «170 - Prats de Molló i la Presta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5.
* Pélissier, Jean-Pierre. Paroisses et communes de France : dictionnaire d'histoire administrative et démographique, vol. 66 : Pyrénées-Orientales. París: CNRS, 1986. ISBN 2-222-03821-9.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan; Delcor, Maties. «Prats de Molló». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prats de Molló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Veïnat d'en Coma en els ortofotomapes de l'IGN
# Primer ministre de Guyana

El primer ministre és el cap de govern de Guyana.
Abans de la independència ho carrego de cap de govern va rebre els títols, en anglès, de chief minister (el 1953), i premier (entre el 1961 i la independència, el 26 de maig de 1966. Els titulars dels càrrecs van ser: Cheddi Jagan (chief minister en 1953 i premier entre el 1961 i el 1964), i Forbes Burnham (premier entre 1964 i 1966).
Aquesta llista només compren los primers ministres des de 1966.
| Nom | Inici del govern | Fi del govern |
| Forbes Burnham | 26 de maig de 1966 | 6 d'octubre de 1980 |
| Ptolemy Reid | 6 d'octubre de 1980 | 16 d'agost de 1984 |
| Desmond Hoyte | 16 d'agost de 1984 | 6 d'agost de 1985 |
| Hamilton Green | 6 d'agost de 1985 | 9 d'octubre de 1992 |
| Sam Hinds | 9 d'octubre de 1992 | 17 de març de 1997 |
| Janet Jagan | 17 de març de 1997 | 22 de desembre de 1997 |
| Sam Hinds | 22 de desembre de 1997 | 9 d'agost de 1999 |
| Bharrat Jagdeo | 9 d'agost de 1999 | 11 d'agost de 1999 |
| Sam Hinds | 11 d'agost de 1999 | 20 de maig de 2015 |
| Moses Nagamootoo | 20 de maig de 2015 | actualitat |

## Vegeu també

* President de Guyana
# Maria Palau Sotomayor

Maria Palau Sotomayor, també coneguda com a Maria de la Concepció (Perpinyà, 1629 - Vic, 19 d'abril de 1703), fou una cronista i priora de les Carmelites Descalces de Perpinyà.

## Biografia

Maria era filla de misser Lluís Palau i de Maria Sotomayor, de Perpinyà. El seu pare, jurista, possiblement fou l'autor d'un opuscle publicat a Perpinyà el 1627 Discurso fundado en derecho sobre la pretención que tienen los condados de Rossellón y Cerdaña de desunirse y separarse del principado de Cataluña y su Diputación..., en què es feia una apologia de la segregació d'aquests comtats respecte del Principat de Catalunya.
En plena Guerra dels Segadors, Maria va ingressar en el convent de Santa Teresa de les carmelites descalces de Vic el 17 de novembre de 1644, quan comptava quinze anys. Un any després, el 10 de desembre de 1645, realitzava la seva professió solemne.
Segurament, com a filla d'un doctor en drets, havia rebut una bona educació, fet que la convertiria en amanuense i cronista de la comunitat. I als seus vint anys, l'any 1650, redactà la biografia d'una eminent religiosa del seu convent, Maria de les Llagues (Maria Osona i Mongraula, 1591-1650), cofundadora i primera religiosa professa en el nou convent, la família de la qual fou decisiva econòmicament en la dotació de la nova casa, erigida el 1637. Cal destacar la participació de Maria com a cronista en el llibre comunitari que recollia la fundació i la història del convent, i és força possible que redactés també les notes necrològiques o elogis de difuntes de les religioses de la seva comunitat.
Religiosa de gran personalitat i força ascendència a la comunitat, fou priora des de 1697 fins al 7 de febrer de 1701, quan la succeí M. Maria Alberta de Sant Domènec, una altra religiosa molt destacada en la història d'aquest convent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Maria Palau Sotomayor». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Museu del Pagès

El Museu del Pagès és una obra del municipi de Castelldans (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un antic molí que encara conserva tota la maquinària i els estris relacionats amb la producció olivarera. Avui és el museu de l'oli, també anomenat del pagès perquè conté gran nombre d'eines del camp.
És un edifici de planta rectangular, cobert a dues aigües amb teula àrab. Està fet a base de petites pedres irregulars i d'altres de majors als llocs destacats (marcs de finestres, cantonades...). S'estructura en dos pisos: a la planta baixa s'hi exposen les eines relacionades amb el conreu de l'olivera i la producció d'oli; i a la primera hi ha una mostra de l'ofici de la pagesia.

## Història

Segons la gent del poble aquest immoble hauria estat seu del centre republicà abans de la guerra civil (1936- 1939).

## Referències

* 1 2 3 «Museu del Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Can Tirai

Can Tirai és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de tres plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. Està ubicat al costat dret del carrer Abat Vilafreser.
La façana principal, que dona al carrer Abat Vilafreser, està estructurada internament en una sola crugia. La planta baixa consta d'un portal d'accés rectangular equipat amb llinda monolítica de grans dimensions i muntants de pedra ben treballats i escairats. El segon brancal del portal començant per dalt, està molt rebaixat i erosionat i es deuria al fet que es va convertir en una pedra d'esmolar ganivets. El fet de desenvolupar aquesta tasca durant una període relativament llarg, va provocar que la morfologia física de la pedra resultés greument afectada i alterada.
En el primer pis trobem una obertura rectangular equipada amb llinda monolítica, muntants de pedra i ampit treballat. Sota l'ampit trobem la solució arquetípica que consisteix en disposar dues o tres pedres com a mesura de reforç en la sustentació de la pesant finestra.
En el segon pis tenim una obertura rectangular irrellevant, ja que no ha rebut cap tractament destacat.
Tanca l'edifici en la part superior un ràfec format per quatre fileres: la primera de rajola plana, la segona de teula, la tercera de rajola plana i la quarta de teula.
Pel que fa al tema dels materials, prima per sobre de tot un, com és la pedra. Aquesta la trobem present físicament en dues modalitats: per una banda, les pedres fragmentades i els còdols de riu manipulats a cops de martell presents en tot l'espai físic de la façana. Mentre que per l'altra, la pedra sorrenca concentrada en les llindes, muntants i ampit del portal i de la finestra del primer pis.

## Història

L'immoble que podem contemplar avui dia, és fruit d'una restauració integral que va tenir lloc a finals del segle passat aproximadament. Gràcies a la restauració, l'edifici ofereix un magnífic aspecte i ha patit canvis en la seva estructura.
La façana original, estava composta per pedres fragmentades i còdols de riu manipulats a cops de martell i lligades amb morter de calç. Actualment, la façana continua mostrant la pedra vista, però aquesta ha estat restaurada.
La finestra del segon pis actual, és de factura moderna, ja que l'original va ser tapiada en favor de la nova obertura.
Antigament, els actuals immobles número 8 i 10 del carrer Abat Vilafreser, constituïen un sol immoble. En un moment històric determinat el solar es va partir donant com a resultat dos habitatges independents; Can Tirai i Can Junquera.
El carrer Abat Vilafreser, on trobem inscrit Can Tirai, pertany a un dels barris més importants d'Amer com és El Pedreguet. Es tracta d'un barri emblemàtic que té en el carrer Girona un dels seus màxims exponents, com així ho acredita el fet de ser una de les principals artèries del nucli des de l'edat mitjana, com també ser l'eix vertebrador del barri.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Can Tirai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Yam

«Yam» té aquests significats:
* Yam o Yaammu Nubwoserre, faraó de la dinastia XIV
* Yam (tribu), tribu del Iemen
* Yam (déu), déu cananeu fill de El
# Holmos (Frígia)

* Per a altres significats, vegeu «Holmos».
Holmos (en llatí Holmi, en grec antic Ὅλμοι) era una ciutat de Frígia a la via entre Apamea i Iconi a l'entrada del pas del Taure.
Aquesta ciutat la menciona Estrabó És probablement la mateixa ciutat que després es convertí en la fortalesa de Miriocèfalon, per la que va passar l'emperador Manuel I Comnè el 1172 abans de la batalla d'Iconi.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1230. ISBN 9788441224223.
* ↑ Estrabó. Geografia, XIV, 663
* ↑ Smith, William (ed.). «Holmi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 maig 2021].
Viccionari
# Ali İsmet Öztürk

Ali İsmet Öztürk (Istanbul, 23 de maig de 1964) és un pilot turc d'acrobàcia aèria professional. Empra un avió designat especialment per l'acrobàcia que s'anomena "Mor Menekşe" (turc per violeta porpra). La seva filla, Semin Öztürk Şener també es pilot d'acrobàcia aèria.

## Referències

* ↑ http://www.talpa.org/wp-content/uploads/2012/09/SAYI-10.pdf
* ↑ https://archive.today/20130411082613/http://aksam.medyator.com/2009/11/05/haber/yasam/2547/_hava_li_duello_.html
* ↑ https://www.hurriyet.com.tr/kelebek/hayat/akrobasi-pilotu-semin-ozturk-40008171

## Vegeu també

* Edibe Subaşı

## Enllaços externs

* Entrevista amb Ali İsmet Öztürk (turc)
# Protociència

Una protociència és un domini científic que es troba a la seva etapa de formulació i de l'especulació, i que per tant podria ser que en el futur algunes de les seves proposicions estableixin les bases d'una nova ciència o bé que siguin refutades. Per exemple, algunes parts de l'antiga alquímia ara es consideren científiques (a la química) i l'astronomia actual (ciència física) prové de part dels antics estudis d'astrologia, que no és una ciència.

## Vegeu també

* Protofeminisme
* Teoria científica obsoleta