OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hidroximanganopiroclor

L'hidroximanganopiroclor és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup del piroclor.

## Característiques

L'hidroximanganopiroclor és un òxid de fórmula química (Mn²⁺,Th,Na,Ca,REE)₂(Nb,Ti)₂O₆(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012, sent publicada per primera vegada el 2013. Cristal·litza en el sistema isomètric. És l'anàleg amb Mn$^{2+}$ dominant de l'hidroxicalciopiroclor.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 4226/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pedreres d'In den Dellen, situades a la localitat de Mendig, dins el districte de Mayen-Koblenz (Renània-Palatinat, Alemanya), on es troba en forma de cristalls octaèdrics de fins a 0,7 mm de diàmetre, que creixen a les parets de petites cavitats miarolítiques en sanidinita. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Hydroxymanganopyrochlore» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 novembre 2021].
# Sohnsia

Sohnsia és un gènere monotípic de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. La seva única espècie: Sohnsia filifolia és originari de Mèxic.
El gènere va ser descrit per Herbert Kenneth Airy Shaw i publicat a Kew Bulletin 18(2): 272. 1965.

## Sinonímia

* Calamochloa filifolia I.Fourn.
* Eufournia filifolia (I. Fourn.) Reeder

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. Arxivat de l'original el 2015-05-08. [Consulta: 4 març 2010].
* 1 2 «Sohnsia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 8 desembre 2014].
* ↑ «Sohnsia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 4 març 2010].

## Enllaços externs

* Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H. (2006 en endavant). Sohnsia. A: GrassBase - The Online World Grass Flora.
# Oligoryzomys arenalis

Oligoryzomys arenalis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la franja occidental del Perú, on viu a altituds d'entre 400 i 2.850 msnm. Els seus hàbitats naturals són les zones costaneres seques, els matollars, les valls interandines i les zones inundades. Està amenaçat per la competició amb múrids introduïts al seu medi, així com la destrucció d'hàbitat al sud de la seva distribució.

## Referències

* ↑ Zeballos, H.; Vivar, E. Oligoryzomys arenalis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 13 febrer 2017.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# John Neilson Robertson

John Neilson Robertson (anglès: John Robertson) (Uddingston, 20 de gener de 1953) és un exfutbolista escocès de la dècada de 1970 i entrenador.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'Nottingham Forest durant tota la seva carrera, excepte una breu estada al Derby County.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Escòcia amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1982 i a la Copa del Món de futbol de 1978.

## Referències

* ↑ Robertson, John. John Robertson: Supertramp - My Autobiography. Mainstream Publishing Company (EDINBURGH) LTD, 2011. ISBN 9781780572345.
* ↑ «Honours». Nottingham Forest FC. Arxivat de l'original el 22 September 2012. [Consulta: 9 març 2013].
* ↑ John Robertson international stats LondonHearts.com
* ↑ John Neilson Robertson a National-Football-Teams.com (anglès)
# Corobicí

El corobicí, també anomenat corobisi, corbesi, cueresa o rama de rio Zapote, fou una llengua ameríndia de la família txibtxa, relacionada amb el rama parlat a Nicaragua, i que s'havia parlat pels corobisís del golf de Nicoya, a les províncies de Puntarenas i Guanacaste (Costa Rica).

## Bibliografia

* Loukotka, Čestmír. 1968. Languages of the Andean Tribes. A: Čestmír Loukotka, Classification of the South American Indian Languages, 234-278. Los Angeles: Latin American Center. ISBN 9780879031077

## Referències

* ↑ Eugenia Ibarra Rojas. Fronteras etnicas en la conquista de Nicaragua y Nicoya: entre la solidaridad y el conflicto. Universidad de Costa Rica, p. 218.
# Hidroxiplumbopiroclor

L'hidroxiplumbopiroclor és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup del piroclor.

## Característiques

L'hidroxiplumbopiroclor és un òxid de fórmula química (Pb$_{1.5}$◻$_{0.5}$)Nb₂O₆(OH). Cristal·litza en el sistema isomètric.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m13239.

## Formació i jaciments

La primera troballa es va fer el 1992 al massís de Khaldzan Buragtag, a la serralada d'Altai (Hovd Aimag, Mongòlia), però no va ser fins que va ser aprovada l'any 2020 que es va determinar que la seva localitat tipus seria a l'Aràbia Saudita, amb les mostres recollides al complex granític peralcalí Jabal Sayid. També ha estat descrita al massís de Chuktukon, dins el districte de Boguchansky (krai de Krasnoiarsk, Rússia). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Hydroxyplumbopyrochlore» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 agost 2021].
# Civezza

Chiusavecchia (en ligur Çivessa) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2015 tenia 609 habitants.

## Geografia

El poble està situat a dalt d'una carena, a l'interior de la costa de la Ligúria. Es troba a uns 11 km de la capital, Imperia, tot i que ambdues comunes són limítrofes. Té una superfície de 3,88 km² i limita amb les comunes de Cipressa, Dolcedo, Imperia, Pietrabruna i San Lorenzo al Mare.

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 12 d’abril 2017].
# Coulrofòbia

La coulrofòbia és la fòbia o por irracional als pallassos. En discussions sobre causes de la coulrofòbia, els pacients estan d'acord que l'aspecte que més els atemoreix és el maquillat excessiu, sovint acompanyat del típic nas de color vermell i del color estrany del seu cabell que acompanyen la identitat del pallasso.
Els afectats sovint adquireixen aquesta por després d'haver tingut alguna mala experiència amb algun d'ells, o d'haver-ne vist algun retrat sinistre als mitjans audiovisuals, especialment amb l'estereotip del pallasso malèfic. Inspirat en "Pennywise" el dolent de la saga de llibres i pel·lícules It.
L'origen de la paraula es remunta als 1980s en anglès, com a neologisme derivat del grec kōlobatheron "xanques" + -phobia "mania".

## Referències

* ↑ «Macmillan Essential Dictionary Resource Site - Word of the Week - Coulrophobia». Arxivat de l'original el 2006-09-29. [Consulta: 13 agost 2006].
* ↑ «Oxford English Dictionary - Shortlisted Word of the Year 2016 - Coulrophobia». Arxivat de l'original el 2016-12-02. [Consulta: 3 desembre 2016].
# Partit del Treball d'Albània

El Partit del Treball d'Albània (albanès Partia e Punës e Shqipërisë, PPSh) fou un partit polític d'Albània, fundat el 1941 per Enver Hoxha.

## Història

Va ser creat com el Partit Comunista d'Albània (Partia Komuniste e Shqipërisë) i va ser rebatejat el 1948 per Enver Hoxha, Mehmet Shehu i Koçi Xoxe, de caràcter marxista-leninista-estalinista i, després de la mort de Stalin, maoista.
El partit va governar la República Popular d'Albània en un règim dictatorial de partit únic des del 1946 fins al 1991.
Després de les eleccions a l'Assemblea Constituent d'Albània, el 31 de març de 1991, el PPSh es va dissoldre i la majoria dels seus membres van passar al Partit Socialista d'Albània, actualment un dels dos principals partits polítics del país.

## Joventuts

Les seves joventuts eren la Unió de Joves Treballadors d'Albània.
# Lluís Bertran i Pijoan

Lluís Bertran i Pijoan (La Canonja, Tarragonès, 12 de juliol de 1891 – Barcelona, 16 de desembre de 1959) fou un escriptor, poeta i periodista català.

## Biografia

Va iniciar Humanitats a la Universitat Pontifícia de Tarragona i poc després es va traslladar a Roma per acabar-los, però no ho va fer. En tornar a Barcelona estudià Filosofia i lletres a la Universitat. Poc després, va ser redactor del diari La Veu de Catalunya del 1917 fins al 1937. A més a més, va col·laborar a revistes com En Patufet, Cuca Fera, Ofrena o La Paraula Cristiana. El 1923 va fundar, juntament amb Josep Aragay, la revista El Borinot.
Va ser funcionari de l'Ajuntament de Barcelona on estava encarregat de la Gaseta Municipal de Barcelona.
A partir del juny de 1941 fou redactor de Solidaridad Nacional fins a la seva jubilació.
No només va escriure llibres sinó que en va ser traductor de diverses obres com Medea de Sèneca; Lletres del meu molí, d'Alfons Daudet o El miracle de la muntanya, de N. S. Lieskov.

## Obra

* Júnior, 1917.
* Glossa biogràfica de Manuel Duran i Bas, Altés, 1923.
* En el límit d'or, Altés, 1924.
* Les estacions, Altés, 1928.
* El pas de sant Francesc, Altés, 1928.
* Premsa de Catalunya, Ajuntament de Barcelona, 1931.
* La literatura catalana a l'estranger, Comissariat de Propaganda de la Generalitat de Catalunya, 1937.

## Referències

* ↑ «Escalafó del personal de l'Ajuntament de Barcelona». Escalafó del personal de l'Ajuntament de Barcelona, 31-12-1934.
* ↑ «Necrologicas». La Vanguardia, 17-12-1959, pàg. 28.
* ↑ «Lluís Bertran i Pijoan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fabre, Jaume.. Els que es van quedar : 1939--Barcelona, ciutat ocupada. 1. ed. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2003. ISBN 84-8415-538-2.
* ↑ «Catàleg d'obres de Lluís Bertran i Pijoan a la Biblioteca Nacional de Catalunya». BNC. Arxivat de l'original el 2020-03-29. [Consulta: 29 març 2020].
# Cova de l'Escoda

La cova de l'Escoda és una balma del municipi de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp) amb representacions de pintura rupestre protegides com a Patrimoni de la Humanitat en el conjunt de l'Art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica. Està situada en una cinglera del marge dret del barranc de Vilaplana, uns 250 metres aigües amunt de l'encreuament amb el barranc del Tais.
Les pintures varen ser descobertes per Lluís Brull i Cedó, que va col·laborar com a ajudant en la campanya de prospeccions realitzada el novembre de 1921 per l'Institut d'Estudis Catalans.
La balma de l'Escoda té una llargada d'uns 12 metres per uns 3 metres de fons en algun punt, i una altura que oscil·la entre els 4 i 5 metres aproximadament. Està orientada al sud - sud-est.
Les figures pintades es localitzen en una petita cavitat situada a l'extrem dret de la balma, l'únic lloc on es conserven plaques calcàries de l'antic suport i a una alçada considerable. La figura més representativa del conjunt, la cérvola que està situada en el nivell inferior, dista de terra uns 2,12 metres. En total es coneixen quatre representacions diferents. A més de la cérvola, una figura d'un quadrúpede, una possible representació humana amb braços fent nansa, i una representació que Pere Bosch Gimpera va identificar com a figura humana portant un arc, tot i que actualment resulta difícil confirmar la presència de l'arc, del qual quedaria un petit fragment en l'extrem superior. La cérvola té el coll força estilitzat i el cos es conserva incomplet en la part posterior. Totes les figures estan pintades amb pigment vermell. L'estil és esquemàtic i naturalista-estilitzat.
La balma de l'Escoda ha estat inclosa tradicionalment en el grup de jaciments d'art rupestre naturalista llevantí. S'observa la possibilitat que la figura 2 (representació humana amb braços fent nansa) pugui representar una figura humana esquemàtica, cosa que faria que en el mateix conjunt es donessin dues formes artístiques diferents. Aquest fet, de tota manera, no seria innovador, perquè ja es dona en altres jaciments com ara a les coves del Cogul, a la Pedra de les Orenetes i a la cova dels Vilars.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cova de l'Escoda». Inventari arqueològic i paleontològic (Arqueodada). Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Cova de l'Escoda (Vandellós, Baix Camp), gencat.cat.
# Hidrozincita

La hidrozincita, també anomenada flor de zinc, és un mineral de la classe dels carbonats compost en tres quartes parts de zinc. El nom deriva del grec hidros, que significa aigua, i de zinc, per la seva composició química. Va ser descrita per primera vegada per Gustav Adolph Kenngott, l'any 1853.

## Característiques

La hidrozincita és un hidroxicarbonat de zinc. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Poques vegades forma cristalls i el normal és trobar-la en masses terroses o crostes. És un mineral important en la indústria minera d'obtenció del zinc, però només si es troba en masses importants perquè sigui econòmicament rendible. Es pot confondre visualment amb la brianyoungita, un carbonat-sulfat de zinc molt similar. Es troba químicament relacionada amb la parádsasvárita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hidrozincita pertany a «05.BA: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb Cu, Co, Ni, Zn, Mg, Mn» juntament amb els següents minerals: atzurita, georgeïta, glaucosferita, kolwezita, malaquita, mcguinnessita, nul·laginita, pokrovskita, rosasita, zincrosasita, txukanovita, auricalcita, holdawayita, defernita, loseyita i sclarita.

## Formació i jaciments

La hidrozincita és un mineral de formació secundària que es troba en les zones d'oxidació dels dipòsits de minerals del zinc. Sobretot es troba a la part superior dels jaciments, associat a la smithsonita. És producte d'alteració generalment de la blenda, així com de l'hemimorfita i de l'smithsonita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: auricalcita, calcita, cerussita, hemimorfita, limonita i smithsonita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Eugenia (Bellmunt del Priorat, Priorat).

## Referències

* ↑ «Hydrozincite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 febrer 2015].
* ↑ «Hidrozincita». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Josep Maria Mata-Perelló, Oriol Tomasa Guix, Xavier Rodríguez i Carles Rubio «Seguint els Xaragall amb el professor Mata-Perelló: mines de Bellmunt». Infominer, 3-2017, 70, 2017, pàg. 43-59 [Consulta: 28 novembre 2023].
# Combalhòus

Combalhòus (en francès Combaillaux) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Coulsonita

La coulsonita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de l'espinel·la. Inicialment va ser descrita a partir de material trobat a Bihar, Índia, l'any 1936, rebent el nom de vanadomagnetita. L'any següent va ser reanomenada amb el nom actual, en honor del Dr. Arthur Lennox Coulson, basant-se en els espècimens de Nevada.

## Característiques

La coulsonita és un òxid de fórmula química Fe$^{2+}$V₂$^{3+}$O₄. Cristal·litza en el sistema cúbic. Es troba en forma de cristalls subèdrics, de menys d'1 mil·límetre; i com exsolucions lamel·lars al llarg de {111} en magnetita. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la coulsonita pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, cuprospinel·la, filipstadita, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, jacobsita, manganocromita, magnesiocoulsonita, magnesiocromita, magnesioferrita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, ulvöspinel·la, vuorelainenita, zincocromita, hausmannita, hetaerolita, hidrohetaerolita, iwakiïta, maghemita, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

Es troba en filons de magnetita, amb minerals silicats, tallant andesita metamòrfica. Sol trobar-se associada a altres minerals com: magnetita, escapolita, apatita, titanita, clorita, hornblenda i moscovita. Va ser descoberta l'any 1962 a la mina de ferro de Buena Vista, al comtat de Churchill, Nevada (Estats Units). Als territoris de parla catalana ha estat descrita només a Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà).

## Referències

* ↑ «Coulsonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 abril 2016].
* ↑ «Coulsonite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 13 abril 2016].
* ↑ Canet, C.; Alfonso, P.; Melgarejo, J.-C.; Jorge, S. «V-RICH MINERALS IN CONTACT-METAMORPHOSED SILURIAN SEDEX DEPOSITS IN THE POBLET AREA, SOUTHWESTERN CATALONIA, SPAIN». The Canadian Mineralogist, 41, 3, 01-06-2003, pàg. 561–579. DOI: 10.2113/gscanmin.41.3.561 [Consulta: 14 gener 2024].
# Menachem Nachum Twersky

El rabí Menachem Nachum Twersky de Txernòbil (nascut en 1730, a Norynsk, Volinia, va morir en 1787 a Txernòbil, Confederació de Polònia i Lituània) Twersky va ser el fundador de la dinastia hassídica Txernòbil. Menachem, fou un deixeble del Baal Xem Tov, (el rabí Israel ben Eliezer) i del Maguid de Mezeritch. (Dov Ber Ben Avraham) Twersky va publicar una de les primeres obres del pensament hassídic. El yahrzeit del rabí Menachem Nachum Twersky, té lloc el dia 11 del mes de Heixvan.

## Biografia

Menachem va ser un nen orfe, fou educat pel seu oncle, qui va enviar-lo a una de les ieixives més aclamades de Lituània, perquè allí fos educat. Després de contraure matrimoni, Menachem es va guanyar la vida com a mestre de nois, mentre continuava estudiant intensivament la Torà.
Quan va aparèixer el hassidisme, el rabí Nachum va esdevenir un deixeble del rabí Baal Xem Tov, el fundador del judaisme hassídic. Després de la defunció del Baal Xem Tov, el rabí Nachum va acceptar al Maguid de Mezeritx com el seu mentor.
El llibre escrit per Twersky, anomenat Meor Einayim (llum pels ulls) va ser publicat després de la seva mort, i conté una col·lecció d'homilies sobre la porció setmanal de la Torà, així com seleccions del Talmud. El llibre va guanyar una àmplia acceptació, com una de les majors obres del pensament hassídic. El successor del rabí Menachem, fou el seu fill el rabí Mordechai Twersky. El rabí Yisroel Friedman de Ruzhin, va ser un nét del rabí Menachem.

## Referències

* ↑ Disciples of the Baal Shem Tov and the Magid of Mezeritch
* ↑ . Oxford University Press. ISBN 978-0-19-517522-6.
* 1 2 Green, Arthur. Menahem Nahum of Chernobyl: Upright Practices, The Light of the Eyes.
* ↑ Torah Umesorah Chinuch
* ↑ Encyclopaedia Judaica, Twersky, ḥasidic dynasty in the Ukraine.
# Partit del Renaixement Eslovac

El Partit del Renaixement Eslovac (en eslovac Strana slovenskej obrody, SSO) va ser un partit cristià d'esquerres d'Eslovàquia fundat al 1948 per dissidents del Partit Democràtic que estaven disposats a cooperar amb els comunistes.
El nou SSO va formar part del Front Nacional, aconseguint representació en el parlament, càrrecs en el govern i en altres òrgans durant l'època comunista. Posteriorment, el partit va anar perdent la seva base militant, de 217.000 afiliats al gener de 1948 a un miler en pocs mesos, però va aconseguir mantenir la seva activitat durant les següents dècades, arribant a reviscolar en el context de la Primavera de Praga, tot i que van ser suprimides les corrents internes més reformistes.
Després de la Revolució de vellut, els seus membres van intentar trencar amb el passat dissolent el partit i creant el nou Partit Democràtic, els quals acabarien més endavant fusionant-se en el SDKÚ-DS.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 1948 | Dins del Front Nacional | Dins del Front Nacional | 15 / 100 | Nou |
| 1954 | Dins del Front Nacional | Dins del Front Nacional | 8 / 103 | 7 |
| 1960 | Dins del Front Nacional | Dins del Front Nacional | 6 / 87 | 2 |
| 1964 | Dins del Front Nacional | Dins del Front Nacional | 5 / 92 | 1 |
| 1971 | Dins del Front Nacional | Dins del Front Nacional | Sense dades individualitzades | Sense dades individualitzades |
| 1976 | Dins del Front Nacional | Dins del Front Nacional | Sense dades individualitzades | Sense dades individualitzades |
| 1981 | Dins del Front Nacional | Dins del Front Nacional | Sense dades individualitzades | Sense dades individualitzades |
| 1986 | Dins del Front Nacional | Dins del Front Nacional | 7 / 150 | ? |

## Referències

* ↑ Lipták, L̕ubomír. Partits polítics a Eslovàquia 1860-1989 (en eslovac). Archa.
# Lluís Blanco i Peyrona

Lluís Blanco i Peyrona (Barcelona, 30 de març de 1898 - Barcelona, 30 d'agost de 1939) o Luis Blanco fou un futbolista català de les dècades de 1910 i 1920, i posteriorment entrenador.

## Trajectòria

Jugava de centrecampista. Va jugar al RCD Espanyol durant la segona meitat de la dècada de 1910 i començament de 1920. El 1922 fitxà pel FC Barcelona, on jugà tres temporades. Finalitzà la seva carrera al FC Badalona. També va disputar un partit amb la selecció de Catalunya el 9 de febrer de 1921, en un enfrontament davant França Sud-oest. Catalunya guanyà per 3-1, on Blanco marcà el tercer gol.
Un cop retirat fou entrenador del FC Badalona, del Centre d'Esports Sabadell, breument, i de la selecció catalana. També fou president de la secció d'esports del CADCI.
Va morir l'any 1939 a una presó franquista de Barcelona d'un tret al cap, on havia estat acusat de rebel·lió.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1914-15, 1917-18, 1923-24, 1924-25
* Copa espanyola:
** 1924-25

## Referències

* ↑ Segons si la publicació és en català (La Rambla de Catalunya, El Xut) o en castellà (El Mundo Deportivo, La Vanguardia) trobem el nom escrit com a Lluís o Luis.
* ↑ «Perfil a periquito.cat». periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Cosas del futbol veraniego». Mundo Deportivo, 03-08-1925. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «El partido». Mundo Deportivo, 10-02-1921. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «En San Adrián». Mundo Deportivo, 08-07-1929. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «A Badalona». La Rambla de Catalunya, 14-07-1930. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Luis Blanco entrenador del Sabadell». Mundo Deportivo, 04-09-1930. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Los acuerdos tomados por la Federación Catalana». Mundo Deportivo, 15-11-1930. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ «Hoy, la segunda conferencia a cargo de Luis Blanco». Mundo Deportivo, 13-10-1937. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Hoy, el complemento y cierre a cargo de G. Brunet». Mundo Deportivo, 20-10-1937. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «El trágico final del blanquiazul y azulgrana Luis Blanco». Diari Sport, 04-11-2017. [Consulta: 9 abril 2019].