OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 1 + 1 + 1 + 1 + ⋯

En matemàtiques, 1 + 1 + 1 + 1 + ⋯, també escrit $\sum _{n=1}^{\infty }n^{0}$, $\sum _{n=1}^{\infty }1^{n}$, o senzillament $\sum _{n=1}^{\infty }1$, és una sèrie divergent, és a dir: la seva seqüència de sumes parcials no convergeix a un límit en els nombres reals. Es pot entendre la seqüència 1n com a sèrie geomètrica amb la proporció comuna 1. A diferència d'altres sèries geomètriques amb ratio racional (excepte −1), convergeix dins ni els números reals ni en el pp-adic números per algun p. En el context de la recta real estesa
    $\sum _{n=1}^{\infty }1=+\infty \,,$
ja que la seva seqüència de sumes parcials creix monòtonament sense estar fitada per dalt.
Sempre que la suma de n$^0$ aparegui en aplicacions físiques, es pot interpretar de vegades com la regularització de la funció zeta, com el valor per s = 0 de la funció zeta de Riemann:
    $\zeta (s)=\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {1}{n^{s}}}={\frac {1}{1-2^{1-s}}}\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {(-1)^{n+1}}{n^{s}}}\,.$
Tanmateix, les dues fórmules que s'han donat no són vàlides per zero, però la continuació analítica és
    $\zeta (s)=2^{s}\pi ^{s-1}\ \sin \left({\frac {\pi s}{2}}\right)\ \Gamma (1-s)\ \zeta (1-s)\!,$
Utilitzant aquesta s'obté (atès que Γ(1) = 1),
    $\zeta (0)={\frac {1}{\pi }}\lim _{s\rightarrow 0}\ \sin \left({\frac {\pi s}{2}}\right)\ \zeta (1-s)={\frac {1}{\pi }}\lim _{s\rightarrow 0}\ \left({\frac {\pi s}{2}}-{\frac {\pi ^{3}s^{3}}{48}}+...\right)\ \left(-{\frac {1}{s}}+...\right)=-{\frac {1}{2}}$
on la l'expansió en sèrie de potències de ζ(s) al voltant de s = 1 segueix ja que ζ(s) hi té un pol simple de residu. En aquest sentit 1 + 1 + 1 + 1 + ⋯ = ζ(0) = −1/2 .
Emilio Elizalde va comentar sobre aquesta sèrie:
| « | En un breu període de menys d'un any, dos físics distingits, A. Slavnov i F. Yndurain, van donar seminaris a Barcelona, sobre diferents temes. Va ser sorprenent que, en totes dues presentacions, en alguns moment el ponent s'adrecés al públic i digués les següents paraules: 'Com tothom sap, 1 + 1 + 1 + ⋯ = −1/2.' Potser volien dir: Si no saps això, no et servirà de res seguir escoltant. | » |

## Vegeu també

* Grandi sèrie
* 1 − 2 + 3 − 4 + · · ·
* Sèrie harmònica

## Referències

* ↑ Tao, Terence (April 10, 2010), The Euler-Maclaurin formula, Bernoulli numbers, the zeta function, and real-variable analytic continuation, <http://terrytao.wordpress.com/2010/04/10/the-euler-maclaurin-formula-bernoulli-numbers-the-zeta-function-and-real-variable-analytic-continuation/>. Consulta: January 30, 2014
* ↑ Elizalde, Emilio. «Proceedings of the II International Conference on Fundamental Interactions». A: , 2004.

## Enllaços externs

* Seqüència A000012 OEIS: La seqüència de nombres positius més simple: la seqüència de només 1s
# 1 contra todos

1 contra todos és una sèrie de televisió brasilera de gènere dramàtic. La primera temporada va ser dirigida i escrita per Breno Silveira, escrita per Gustavo Lipsztein al costat de Thomas Stavros (qui també va ser el creador de la sèrie) i protagonitzada per Júlio Andrade i Julia Ianina en papers principals. La primera temporada es va emetre en el canal Fox Action des del 20 de juny de 2016 al Brasil i la resta de Llatinoamèrica. La segona temporada es va emetre pel canal Fox Premium Sèries des de l'11 de setembre de 2017 al Brasil i la resta de Llatinoamèrica. La tercera temporada es va emetre per Fox Premium Sèries des del 23 d'abril de 2018 al Brasil i la resta de Llatinoamèrica. El 5 d'abril de 2018, Fox Networks Group Latin America va renovar la sèrie per a una quarta temporada, que es va emetre des del 27 de març de 2020 al Brasil i la resta de Llatinoamèrica.

## Sinopsi

1 contra todos mostra la història de Cadu, un defensor públic qui veu la seva vida canviar després de ser confós amb un traficant de drogues i acaba sent capturat. La sèrie està basada en una història real.

## Elenc i personatges

* Júlio Andrade com Cadu
* Julia Ianina com Malu.
* Adélio Lima com Professor.
* Stepan Nercessian com Simões Lobo.
* Roney Villela com a Santa Rosa.
* Antonio Saboia

## Temporades

| Temporada | Temporada | Episodis | Episodis | Dates d’emissió | Dates d’emissió |
| Temporada | Temporada | Episodis | Episodis | Primera emissió | Última emissió |
| | 1 | 8 | 8 | 20 de juny de 2016 | 8 d'agost de 2016 |
| | 2 | 8 | 8 | 11 de setembre de 2017 | 30 d'octubre de 2017 |
| | 3 | 8 | 8 | 23 d'abril de 2018 | 11 de juny de 2018 |
| | 4 | 8 | 8 | 27 de març de 2020 | 16 de maig de 2020 |

## Referències

* ↑ Redacción Central «“1 contra todos”, otra serie que se mete en el mundo de la cárcel». , 20-06-2016 [Consulta: 29 juliol 2016].
* ↑ MDZ Espectáculos «Fox+ estrena hoy su nueva serie "1 Contra Todos"». , 20-06-2016 [Consulta: 30 juliol 2016]. Arxivat 2016-07-14 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-07-14. [Consulta: 6 juliol 2022].
* ↑ telepadi «“Un contra todos”, é renovada para 4° temporada e pode ganar versão mexicana na FOX» (en portugués brasileño). , 05-04-2018 [Consulta: 9 octubre 2018]. Arxivat 2022-06-23 a Wayback Machine.
# 1 aC
## Esdeveniments

* Gaius Caesar net d'August és enviat a Armènia a combatre la influència dels parts en aquell regne.

## Necrològiques

* Herodes el Gran, d'acord amb algunes interpretacions de Flavi Josep. Tot i això, Flavi Josep també va mencionar un eclipsi just abans de la mort d'Herodes, que Kepler va datà el 4 aC.

## Referències

* ↑ Vagi, David L. Coinage and History of the Roman Empire, C. 82 B.C.--A.D. 480: History (en anglès). Taylor & Francis, 2003, p. 110. ISBN 1579583164.
# Casa de l'Hora

La Casa de l'Hora és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta quadrada amb coberta a dues vessants amb carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta i pis. Presenta un annex recent a la façana principal que s'hi accedeix pel portal d'entrada, situat al primer pis, a través d'una escala. Dos annexes més de la façana Nord i Oest. L'edifici és molt modest i no presenta cap eix de composició en les seves obertures. Totes les obertures tenen els emmarcaments de totxo. Gran part de l'aparell arquitectònic és de tàpia i totxo.
Aquesta masia pertany a Sant Martí Sescorts, està vinculada religiosament a Manlleu i civilment a al senyoria del Cabrerès. La seva demarcació forma part de la batllia del Cabrerès des del segle xv. La parròquia de Sant Martí Sescorts no es refon definitivament amb el municipi de l'Esquirol fins al 1824, quan el consell de Castella va denegar l'existència de les "Masies de Santa Maria de Corcó", que havia funcionat entre 1814 i el 1824, amb la capitalitat de Sant Martí Sescorts.

## Referències

* 1 2 «Casa de l'Hora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Manuel Crisafes

Manuel Ducas Crisafes (grec medieval: Μανουὴλ Δούκας Χρυσάφης, Manuïl Ducas Khrisafis, fl. 1440-1470) fou el principal músic romà d'Orient del segle xv. Crisafes, cantant, compositor i teòric de la música, fou descrit com «el nou Cucuzeles» pel seu admirador, el compositor cretenc Joan Plusiadí. És l'autor de com a mínim 300 obres, incloent-hi cicles modals gairebé complets d'ordinaris de la missa (al·leluiaris, querubicons i comunions), estíqueres melòdiques per a festes mòbils i fixes de tot l'any, composicions sense lletra i salms, tant simples com melòdics, per a les matines i les vespres.
No se sap gaire cosa sobre la seva vida a banda del fet que fou lampadari a la cort de Constantinoble i que rebé encàrrecs dels dos últims emperadors romans d'Orient, Joan VIII Paleòleg i Constantí XI Paleòleg. En sobreviuen dos autògrafs, un de juliol del 1458 al Monestir dels Ibers (Mont Atos) i un altre de juliol del 1463 a la col·lecció del Palau de Topkapı. Fou un dels pocs músics romans d'Orient que escrigueren sobre qüestions teòriques. El seu tractat Sobre la teoria de l'art del cant i certes opinions errònies que alguns tenen al respecte, que ha sobreviscut fins avui en dia, és una guia inestimable de la música romana d'Orient i l'evolució del cant romà d'Orient cap al final del període Paleòleg.

## Bibliografia

* Andonópulos, Spíridon. «The Life and Works of Manuel Chrysaphes and the Figure of Composer in Late Byzantium» (en anglès). Universitat de la City de Londres, 2015.
* The Treatise of Manuel Chrysaphes, the Lampadarios: [Περὶ τῶν ἐνθεωρουμένων τῇ ψαλτικῇ τέχνῃ καὶ ὧν φρουνοῦσι κακῶς τινες περὶ αὐτῶν] On the Theory of the Art of Chanting and on Certain Erroneous Views that some hold about it (Mount Athos, Iviron Monastery MS 1120, July 1458) (en anglès). 2. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 1985. ISBN 978-3-7001-0732-3.
* Kajdan, Aleksandr. Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991. ISBN 978-0-19-504652-6.
* Polemis, Demétrios I. The Doukai: A Contribution to Byzantine Prosopography (en anglès). Londres: Athlone Press, 1968, p. 116.
# Casa Fortunyo

La Casa Fortunyo és una obra amb elements gòtics i renaixentistes d'Arnes (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de carreu de dos cossos, un donant al carrer Generalitat, l'altre, de més alçada, fent cantonada a la Plaça de la Vila. Es posen de manifest portades de mig punt i apuntades, una de les quals, la que està de cara a l'ajuntament, es presenta tapada.
Cal ressaltar la presència d'un balcó de fusta amb lloses de pedra a sobre, el singular balcó de cantonera, així com la coberta rematada amb un aleró de fusta treballada de diferent factura als dos cossos. Es considera una casa medieval (actualment habitatge privat) en molt bon estat de conservació.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Fortunyo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Marc Estal·li

Marc Estal·li (en llatí Marcus Stallius) va ser un arquitecte romà, actiu el segle i aC.
Juntament amb el seu germà Gai Estal·li i un tercer arquitecte de nom Menalip, van reconstruir l'Odèon de Pèricles a Atenes que havia estat cremat per Aristió durant les guerres mitridàtiques l'any 86 aC. La nova construcció la va finançar Ariobarzanes II rei de Capadòcia i es va construir entre el 65 aC i el 52 aC. Els noms dels arquitectes consten a la base d'una estàtua erigida en honor del patró Ariobarzanes.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/906?rgn=full+text;view=image;q1=StalliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 898. ]
# Marc Emili Regil

Marc Emili Regil (en llatí: Marcus Aemilius Regillus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Emília, una antiga gens romana de probable origen sabí, i era de la família dels Regil.
Va ser escollit cònsol romà junt amb Tit Otacili Cras el 214 aC per la centuria praerrogativa, i sens dubte hauria pres possessió del càrrec, però Quint Fabi Màxim que presidia els comicis, va fer una intervenció davant del senat i va al·legar la necessitat de generals més experimentats per fer front a Hanníbal. Regil, a més, era Flamen Quirinalis i no podia sortir de la ciutat. Regil i Otacili van veure revocades les seves candidatures i va ser escollit el mateix Fabi Màxim amb Marc Claudi Marcel III. Emili Regil va morir l'any 205 aC quan era Flamen Martialis.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 642.
# 1274
## Esdeveniments
### Resta del món

* El papa Gregori X decreta que d'aleshores ençà un nou papa haurà de ser elegit en conclave.
* Eduard I d'Anglaterra imposa importants restriccions als jueus, entre elles l'obligació de portar bandes de color groc i la prohibició de la usura. Setze anys després, els jueus seran expulsats d'Anglaterra.
* Els mongols de Khublai Khan intenten la invasió del Japó i són rebutjats. Tornaran a intentar-ho el 1281 per ser rebutjats de nou.
* Ramon Llull escriu la seva Ars Magna

## Necrològiques
### Països Catalans
### Resta del món

* 7 de març - monestir de Fossanova, Priverno (Campània, Itàlia): Sant Tomàs d'Aquino, filòsof cristià italià.
* 12 d'agost Oliver de Tèrme
* 2 de setembre - Japó: Príncep Munetaka, onzè shogun

## Referències

* ↑ Christianity: History, Belief, and Practice (en anglès). Britannica Educational Publishing, 2011-05-01, p. 356. ISBN 978-1-61530-542-1.
* ↑ Thompson, Bruce D. Echoes of Contempt: A History of Judeophobia and the Christian Church (en anglès). Wipf and Stock Publishers, 2018-10-17, p. 52. ISBN 978-1-5326-5509-8.
* ↑ Turnbull, Stephen. The Mongol Invasions of Japan 1274 and 1281 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2013-01-20, p. 48-50. ISBN 978-1-84908-250-1.
* ↑ Eco, Umberto «The Ars Magna by Ramon Llull». Contributions to Science, 12, 1, 2016, pàg. 47–50. ISSN: 1575-6343.
# 1279
## Esdeveniments

* 20 de gener - Perpinyà (el Rosselló): Jaume II de Mallorca signa el Tractat de Perpinyà pel qual es declara vassall de Pere el Gran
* Final de la dinastia Song a la Xina i establiment de la dinastia Yuan.

## Referències

* ↑ Rossabi, Morris. Khubilai Khan: His Life and Times. University of California Press, 1988, p. 94. ISBN 0-520-05913-1.
# Marius Copil

Marius Copil (Arad, 17 d'octubre de 1990) és un tennista professional romanès. EEn el seu palmarès destaca un títol de dobles en el circuit ATP, a banda de dues finals individuals. Forma part de l'equip romanès de Copa Davis.

## Palmarès: 1
### Individual: 2 (0−2)

* Llegenda
* Grand Slams (0−0)
* ATP Finals (0−0)
* ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP World Tour 500 (0−1)
* ATP World Tour 250 (0−1)
* Títols per superfície
* Dura (0−2)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (0−0)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Oponent en la final | Marcador |
| Finalista | 1. | 11 de febrer de 2018 | Sofia, Bulgària | Dura (i) | Mirza Bašić | 6−7(6), 7−6(4), 4−6 |
| Finalista | 2. | 28 d'octubre de 2018 | Basilea, Suïssa | Dura (i) | Roger Federer | 6−7(5), 4−6 |

### Dobles: 1 (1−0)

* Llegenda
* Grand Slams (0−0)
* ATP Finals (0−0)
* ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP World Tour 500 (0−0)
* ATP World Tour 250 (1−0)
* Títols per superfície
* Dura (0−0)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (1−0)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents en la final | Marcador |
| Guanyador | 1. | 26 d'abril de 2015 | Bucarest, Romania | Terra batuda | Adrian Ungur | Nicholas Monroe Artem Sitak | 3−6, 7−5, [17−15] |

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | Títols | V – D |
| Open d'Austràlia | A | A | Q1 | Q2 | 2R | Q2 | Q1 | 1R | 2R | 0 / 3 | 2–3 |
| Roland Garros | Q2 | A | Q1 | Q2 | Q3 | Q3 | 1R | 1R | 1R | 0 / 3 | 0–3 |
| Wimbledon | A | A | A | Q2 | Q2 | 1R | 1R | 1R | 1R | 0 / 4 | 0–4 |
| US Open | Q2 | Q3 | Q1 | Q1 | Q2 | Q1 | 1R | 1R | 2R | 0 / 3 | 1–3 |
| Rànquing a final d'any | 217 | 161 | 147 | 172 | 165 | 133 | 94 | 60 | | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin ||||||||||||

## Enllaços externs

* Marius Copil a l'ATP (anglès)
* Marius Copil a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Marius Copil a la Copa Davis (anglès)
# Castell de Benifallim

El castell de Benifallim (Alcoià, País Valencià) és una construcció d'origen medieval. Va ser construït pels cristians al segle xiii, després de conquesta de Jaume I, i es troba al cim d'un turó rocallós i escarpat, sobre el nucli urbà. Destaca per la seua posició estratègica, albirant-se el castell de Cocentaina i les torres de Penella i Sena.
El conjunt ha patit diverses reformes i reconstruccions al llarg de la seua història. L'edifici central és una torre, de planta quadrada, amb unes dimensions de 8,30 x 7 metres, amb tàpies d'1,10 metres de gruixut. Compta amb espitlleres i una porta d'arc de mig punt, de reduïdes dimensions.
A més a més, hi ha una muralla que volta una plataforma quadrada d'uns vint metres de costat, amb parets de maçoneria amb espitlleres. La paret de la muralla fa 0,80 m de gruixut. Pels voltants hi ha altres restes de diverses construccions de tàpies i maçoneria. Amb tot, la fortificació ocupa 400 m² de superfície.
El recinte està força deteriorat. A la torre, un forat fa perillar l'estabilitat del tram de mur, mentre que les estructures horitzontals ja estan en ruïnes o desaparegudes. A principis del segle XXI s'han dut a terme diverses actuacions d'acondicionament, com l'encegat del buit de la torre, la reconstrucció del contrafort del mur de ponent o la reconstrucció parcial del llenç de tanca o murada inferior.

## Referències

* Aquest article pren com a referència el text del Bé d'Interés Cultural incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.
* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1624.
# Margilan

Margilan (Uzbek: Marg‘ilon / Марғилон; rus: Маргилан; àrab Marghinan, uzbek antic Marghelan) és una ciutat de l'Uzbekistan a la província de Fergana, a la riba d'un riu de nom Margelan Say. El 1999 tenia 143.600 habitants.
La llegenda europea diu que fou fundada per Alexandre el Gran quan en una parada va menjar pollastre (en persa murgh مرغ) i pa (en persa nan نان) i d'això va venir el seu nom.

## Història

Al començament de l'època musulmana era una ciutat de modesta importància que junt amb Andijan era una de les principals ciutat del districte de Naysa Inferior a Fergana. Tenia mesquita i mercat i sota els samànides s'hi va encunyar moneda. Sota els karakhànides pertanyia a la branca oriental que també hi va emetre moneda sota Mahmud Toghril Kara Khan (1059-1075) i el seu fill Umar Toghril Tigin (1075). Després van venir els kara khitay.
Fou possessió del mongols i va quedar a l'ulus de Txagatai. A un mapa xinès del segle xiv figura sota el nom de Ma-rh-i-nang. S'esmenta sota els timúrides i els uzbeks. Baber la descriu a la Baber-nama i diu que destacava per la seva fruita, especialment una varietat de magranes. Els habitants al segle xvi eren sarts o sigui tadjiks sedentaris; els turcs uzbeks van substituir als sarts i van originar la forma Marghilan o Marghelan que va esdevenir Margelan en rus.
Al segle xviii fou part del kanat de Kokand i abans de l'ocupació russa era un centre de la indústria tèxtil sobretot seda i cotó. El viatger americà Schuyler la descriu el 1873 i diu que no estava fortificada i que tenia uns 30.000 habitants. Quan el general Skóbelev va avançar per la regió fou ocupada sense resistència (8/20 de setembre de 1875). Una ciutat anomenada Nova Margelan es va fundar el 1877 com a capital de l'oblast de Fergana a la província de Turquestan, a uns 10 o 12 km al sud de la vella ciutat; el 1907 fou batejada com Skobelev, nom que va subsistir fins al 1924 quan va ser anomenada Fergana. Del gener del 1918 a finals de 1922 fou centre de resistència basmatxi. El 1975 la vella Margelan tenia 48.000 habitants però des de 1950 la nova ciutat ja havia superat els 50.000.

## Economia

A la factoria de seda Yodgorlik hi treballen més de 2000 obrers de manera tradicional produint només 250.000 m2 quadrats a l'any de seda, però de la millor qualitat. La Factoria de Seda Margilan, a la vora, amb 15.000 treballadors i amb maquinària moderna, produeix 22 milions de m2 per any.

## Llocs interessants

* Madrassa Said Akhmad Khodja, segle XIX
* Mesquita Toron, segle XIX
* Estàtua monumental d'època soviètica en honor de la ballarina uzbek Nurkhon assassinada als setze anys (avui eliminada per ser comunista).

## Referències

* ↑ Foto del monument a Nurkhon - Boy Looks up at Statue of Nurkhon
* Babur-nama, traduït a l'angles, Ed. Wheeler M. Thackston (New York) 2002
* Colin Thubron, The Lost Heart of Asia. Vintage Books. 1994
# Marginocèfals

Els marginocèfals (Marginocephalia) son un subordre de dinosaures ornitisquis que inclou els cap-gruixuts paquicefalosàurids, i els banyuts ceratops. Tots eren herbívors, caminaven sobre dues o quatre potes i es caracteritzaven per presentar una cresta o volant ossamentós a la part posterior del crani.
El clade va evolucionar al període Juràssic, i va esdevenir comú al Cretaci superior.

## Taxonomia

CLADE HETERODONTOSAURIFORMES
* Família Heterodontosauridae
* SUBORDRE MARGINOCEPHALIA
** Infraordre Pachycephalosauria
** Infraordre Ceratopsia
*** Yinlong
*** Chaoyangsaurus
*** Família Psittacosauridae
*** Neoceratopsia
**** Liaoceratops
**** Archaeoceratops
**** Família Leptoceratopsidae
**** Coronosauria
***** Família Protoceratopsidae
***** Família Ceratopsidae
Ornithischia :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
# Marginàlia

La marginàlia és el conjunt de signes, comentaris o elements decoratius col·locats al marge d'un manuscrit o d'un llibre. Una forma especial de marginàlia són les drôleries. La paraula pové del plurale tantum llatí marginalia, coses del marge. Sovint, el paper de la marginàlia en manuscrits pintats és complementari a les representacions principals.
Per extensió s'utilitza per a les notes que un lector escriu al marge d'un llibre imprés o per a remarques i observacions segundàries d'un discurs. També als llibres impresos es van utilitzar marginàlies, més sovint només de text per explicar o fer una referència. En la tipografia moderna, generalment només s'utilitzen les notes a peu, tot i que pot quedar una eina tipogràfica per evidenciar una idea, una citació.
* Marginàlia al manuscrit Martirologi d'Usuard
* Marginàlia al saltiri de Lluís IX de França
* Marginàlies impreses i manuscrites a un exemplar de la Cosmografia (1545) de Sebastian Münster

## Referències

* ↑ Arnall Juan, María Josefa. El llibre manuscrit. Volum 4 de Diccionaris d'especialitat. Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 2002, p. 165. ISBN 9788483383162.
* ↑ Alcoy, Rosa. «La integració narrativa de la figuració marginal». A: L'Art medieval en joc. Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 2016, p. 83-85 (Emac contextos n°4). ISBN 9788447539833.
* ↑ O’Connell, Mark «The Marginal Obsession with Marginalia». The Newyorker, 26-01-2012.

## Bibliografia

* Alcoy i Pedrós, Rosa «Rostres profans i marginalia a Catalunya. Qüestions d'enfocament» (pdf). D'art, Núm.: 15, 1989.
* Escayola i Rifà, Gemma. «La miniatura a l'entorn del 1300: marginàlia». A: Rosa Alcoy i Pere Beseran (eds). Art i devoció a l'Edat Mitjana. Barcelona: Publicacions de la Universitat de Barcelona, abril del 2008, p. 81-92 (Art i devoció a l'Edat Mitjana). ISBN 9788447534630.
* Jackson, H. J. Marginalia: Readers writing in Book (en anglès). New Haven: Yale University Press, 2001. ISBN 0-300-08816-7.
* Junoy i Muns, Josep Maria. Marginalia diversa, 1928.