OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cameron Bairstow

Cameron David Bairstow (nascut el 7 de desembre de 1990 en Brisbane, Queensland) és un jugador de bàsquet australià que actualment pertany a la plantilla dels Brisbane Bullets de la lliga australiana. També va jugar bàsquet universitari per la Universitat de Nou Mèxic.

## Enllaços externs

* Biografia a Nou Mèxic (anglès)
* Perfil de la lliga d'Austràlia Arxivat 2014-11-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Britânia Sport Club

El Britânia Sport Club fou un club de futbol brasiler de la ciutat de Curitiba a l'estat de Paranà.

## Història

El Britânia Sport Club va ser fundat el 19 de novembre de 1914, per la fusió dels clubs Leão Foot-Ball Club i Tigre Foot-Ball Club. Va guanyar el Campionat paranaense els anys 1918, 1919, 1920, 1921, 1922, 1923, i 1928. Es fusionà amb Palestra Itália Futebol Clube i Clube Atlético Ferroviário el 1971, formant el Colorado Esporte Clube.

## Estadi

El Britânia jugava a l'Estadi Paula Soares Neto amb capacitat per a 4.000 espectadors. Fou inaugurat el 1943 enfront l'Avaí (amb derrota 1-4) i demolit el 1998.

## Palmarès

* Campionat paranaense:
** 1918, 1919, 1920, 1921, 1922, 1923, 1928

## Referències

* 1 2 3 Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 139. ISBN 85-88651-01-7.
* ↑ «Estat de Paranà State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ Rodrigues, Rodolfo. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. São Paulo: Panda Books, 2006, p. 99. ISBN 85-7695-011-1.

## Enllaços externs

* Templos de Futebol: Estádio Paula Soares
# Nataliyamalikita

La nataliyamalikita és un mineral de la classe dels halurs.

## Característiques

La nataliyamalikita és un halur de fórmula química TlI. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es creu que és probablement l'anàleg mineral amb iode de la lafossaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al volcà Avacha, situt a Kamtxatka (Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nataliyamalikite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Nikita Josephine Parris

Nikita Josephine Parris (Toxteth, 10 de març de 1994) és una futbolista professional anglesa que juga com a davantera al Manchester United FC de la Super League i a la selecció d'Anglaterra. Anteriorment va jugar a l'Olympique de Lió, Manchester City i Everton.
Del 2018 al 2020, Parris va mantindre el rècord com a màxima golejadora de tots els temps a la Superlliga femenina. Amb l'Olympique Lyonnais, Parris va guanyar la UEFA Women's Champions League 2019-20, la Copa de França 2020, el Trophée des Championnes 2019 i la Copa Internacional de Campions Femenina 2019. Amb el Manchester City, va guanyar el títol de lliga del 2016, la Super League femenina 2016 i 19, així com la FA Cup femenina 2016-17 i 2018-19.
Amb Anglaterra, Nikita Parris va ajudar a la selecció nacional a arribar a les semifinals de l'Eurocopa 2017 i a un quart lloc a la Copa Mundial Femenina de la FIFA 2019. Els seus sis gols durant la classificació per a la Copa del Món van servir per a assegurar la participació d'Anglaterra en primera posició d'entre les nacions de la UEFA. Va ajudar a Anglaterra a guanyar la seua primera SheBelieves Cup el 2019.
Parris va ser nomenada la Futbolista Femenina de l'Any de la FWA el 2019. Va ser inclosa a llista de The Guardian de les 100 millors futbolistes del món el 2018 i el 2019.

## Referències

* ↑ Parris, Nikita «Chasing Dreams». The Players' Tribune, 02-09-2020 [Consulta: 23 octubre 2020].
* ↑ «Nikita Parris: Arsenal Women sign England international from Lyon for club-record fee». Sky Sports, 02-07-2021. Arxivat de l'original el 2 juliol 2021. [Consulta: 3 juliol 2021].
* ↑ «Nikita Parris joins Lyon» (en anglès). Manchester City FC, 21-05-2019. Arxivat de l'original el 31 maig 2019. [Consulta: 31 maig 2019].
* ↑ «From relegation to the best club in the world: 'World class' Nikita Parris leading England's Women's World Cup charge». goal.com, 14-06-2019. Arxivat de l'original el 3 setembre 2021. [Consulta: 24 gener 2021].

## Bibliografia

* Aluko, Eniola (2019), They Don't Teach This, Random House, ISBN 9781473564480
* Caudwell, Jayne (2013), Women's Football in the UK: Continuing with Gender Analyses, Taylor & Francis, ISBN 9781317966234
* Clarke, Gemma (2019), Soccerwomen: The Icons, Rebels, Stars, and Trailblazers Who Transformed the Beautiful Game, ISBN 9781568589206
* Dunn, Carrie (2019), Pride of the Lionesses: The Changing Face of Women's Football in England, Pitch Publishing (Brighton) Limited, ISBN 9781785315411
* Dunn, Carrie (2016), The Roar of the Lionesses: Women's Football in England, Pitch Publishing Limited, ISBN 9781785311512
* Grainey, Timothy (2012), Beyond Bend It Like Beckham: The Global Phenomenon of Women's Soccer, University of Nebraska Press, ISBN 0803240368
* Stay, Shane (2019), The Women's World Cup 2019 Book: Everything You Need to Know About the Soccer World Cup, Books on Demand, ISBN 1782551921
* Theivam, Keiran and Jeff Kassouf (2019), The Making of the Women's World Cup: Defining stories from a sport’s coming of age, Little, ISBN 1472143310
# Shonto

Shonto (navaho Shą́ą́ʼtóhí) és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 568 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shonto tenia 568 habitants, 149 habitatges, i 118 famílies La densitat de població era de 48 habitants/km².
Dels 149 habitatges en un 52,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,7% hi vivien parelles casades, en un 19,5% dones solteres, i en un 20,8% no eren unitats familiars. En el 18,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 43,3% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 3,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.500 $ i la renda mediana per família de 46.094 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.063 $ mentre que les dones 26.875 $. La renda per capita de la població era de 12.411 $. Aproximadament el 16,5% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.
Segons el cens dels Estats Units del 2010 el 96,30% són nadius americans, l'1,94% blancs i el 0,18% afroamericans. L'1,06% de la població són hispànics.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shonto». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shonto». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Soldat de Crist

Un soldat de Crist - en llatí Miles Christi (miles -militar, soldat - i Christi -de Crist-) o és una idea teològica que apareix al llarg de la història del cristianisme i que uneix, aparentment de forma contradictòria, el fet guerrer i el fet espiritual.
Una de les primeres referències a aquest concepte apareix al Nou Testament, en una epístola de Pau de Tars (concretament, en l'accepció singular del terme: Miles Christi). Al s.VI, Sant Benet també utilitza termes militars en la seva Regla de vida monàstica.
Fins a la fi de l'Imperi Romà, el concepte Milites Christi no representa més que una simple al·legoria religiosa, però amb el pas del temps, alguns soldats romans i també bàrbars assimilaran la fe cristiana, ajuntant així dos mons, el de Déu i el de la mílicia. A partir d'aquí, i sobretot ja en l'edat mitjana, amb l'auge de la cavalleria, es farà una lectura literal del terme Milites Christi. Els cavallers s'avesaran a jurar fidelitat al rei sobre la seva espasa i sobre la Bíblia i lluitaran i mataran en nom de Déu. Sorgiran els ordes militars, que tindran un paper molt actiu en les croades, afavorint la consolidació de la religió cristiana.
Entre el s. XI i XIII, sorgeix una relació Església-cavalleria que no sempre serà fàcil. La combinació del furor guerrer es contradiu sovint amb els valors religiosos de bondat i pau, però aviat es trobaran formes d'equilibrar la situació. D'una banda, els eclesiàstics redactaran codis ètics per a dotar d'un mínim comportament moral al soldat en guerra (vegeu el Llibre de l'orde de cavalleria de Llull, per exemple). D'altra banda, els cavallers lluitaran per la causa cristiana, ampliant així els cercles d'influència d'aquesta. A més, molts cops donaran penedits els seus guanys a l'Església, esperant així obtenir el perdó de Déu pels pecats comesos.
Sociològicament parlant, els Milites Christi formen part d'un dels pilars del model trinitari de la societat feudal: oratores (qui resa, clergat), bellatores (qui combat, noblesa –aquí encabiríem els Soldats de Crist-) i laboratores (qui treballa, el poble).
Amb el naixement de la burgesia comercial i l'empoderament de les monarquies al s. XV, la noblesa cavalleresca entra en declivi. El concepte Milites Christi, doncs, quedarà relegat de nou a l'àmbit purament teòric.

## Referències

* ↑ 2 Tm 2, 3: “Suporta amb mi els sofriments com un bon soldat de Jesucrist”
* ↑ "Pròleg. (...) A tu, doncs, s'adreça ara la meva paraula, siguis qui siguis que, renunciant als teus propis volers, per militar per al Senyor, Crist, el rei veritable, prens les fortíssimes i esplèndides armes de l'obediència".
* ↑ Vegeu el concepte de Guerra santa.
* ↑ http://quisestlullus.narpan.net/75_cav.html Arxivat 2015-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ Georges Duby (1983). Los tres órdenes o lo imaginario del feudalismo. Barcelona: Argot.

## Bibliografia

* Jordi Cerdà (2011). "Qüestions preliminars". A: Diversos Autors (2011). Introducció a la literatura europea. Barcelona: UOC.
* Conversa on-line amb el G. Gabriel Soler, monjo de l'Abadia de Montserrat
# Soldat Hook

Soldat Hook (títol original en anglès: Trooper Hook) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Charles Marquis Warren, estrenada el 1957. Ha estat doblada al català

## Argument

Després que una banda d'indis Squaws matessin un grup de soldats, el Sergent Hook els captura a ells i el seu líder Nanches. Entre els presos hi ha el fill de Nanches i la mare blanca del noi capturada per ells nou anys abans. La tasca de Hook és escortar la mare i fill fins al marit de la dona. Viatjant amb la diligència s'assabenten que Nanches s'ha escapat i no triga gaire, ell i els seus guerrers, en reclamar el noi.

## Repartiment

* Joel McCrea: Sergent Clovis Hook
* Barbara Stanwyck: Cora Sutliff
* Earl Holliman: Jeff Bennett
* Edward Andrews: Charlie Travers
* John Dehner: Fred Sutliff
* Susan Kohner: Consuela
* Royal Dano: M. Trude
* Celia Lovsky: Señora Sandoval
* Stanley Adams: Heathcliff
* Terry Lawrence: Quito, el fill de Nanchez i Cora
* Rodolfo Acosta: Nanches, Cap P
* Richard Shannon: Ryan
* Sheb Wooley: Townsman
* Jeanne Bates: La filla de Weaver
* Patrick O'Moore: Coronel Adam Weaver

## Referències

* ↑ esadir.cat. Soldat hook. esadir.cat.
* ↑ «Trooper Hook». The New York Times.
# Spicara axillaris

Spicara axillaris és una espècie de peix de la família dels centracàntids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Pot assolir 38 cm de longitud total.
* Cos de color rosa amb el dors oliva o blavenc i el ventre platejat.
* 11 espines i 12-13 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 11-12 radis tous a l'anal.
* Presenta una taca negra a l'aixella de les aletes pectorals.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, pelàgico-nerític (entre 20 i 160 m de fondària) i de clima subtropical, el qual viu a Sud-àfrica (des de KwaZulu-Natal fins a Ciutat del Cap) i, de tant en tant, també a Moçambic.

## Observacions

És inofensiu per als humans i s'atansa a la costa quan fa mal temps.

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A., 1900. Descriptions of new fishes from the Cape of Good Hope. Mar. Invest. S. Africa Núm. 8: 10-12, Pls. 1-3.
* ↑ AQUATAB (txec)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Heemstra, P. C., 1986. Centracanthidae. Pàgs. 594-595. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors). Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ UICN (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Meyer, M. i M.J. Smale, 1991. Predation patterns of demersal teleosts from the Cape south and west coasts of South Africa.1. Pelagic predators. S. Afr. J. mar. Sci. 11:173-191.
# Streymnes

Streynmes [ˈstɹɛmneːs] és un poble situat a la costa est de l'illa de Streymoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Sunda i l'1 de gener del 2021 tenia 320 habitants.
Streymnes està situat al nord de Hvalvík, del que en queda separat pel riu Storá. La població total dels dos nuclis supera les 550 persones. L'església i l'escola primària es troben a Hvalvík, mentre que les instal·lacions esportives són a Streymnes. En el camp de futbol Við Margáir hi juga l'EB/Streymur, que representa als pobles de Streymnes i Eiði a la màxima categoria del futbol feroès.
Hvalvík-Streymnes és un nucli habitat que ha crescut ràpidament els darrers anys, debut principalment a la seva proximitat amb Tórshavn, capital de les Fèroe, i la inauguració del pont de Streymin el 1973.
El lloc surt a les fonts per primer cop el 1584. Gjánoyri, la primera estació balenera de les Iles Fèroe, la van instal·lar noruecs prop de Streymnes el 1893, i va estar funcionant fins al 1927.

## Referències

* 1 2 «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 4 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Við Margáir» (en anglès). Nordic Stadiums. [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ «Streymnes» (en feroès). Ajuntament de Sunda. [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ «Hvussu gomul er bygdin» (en feroès). heimabeiti. [Consulta: 3 octubre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Llista de túnels de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Sunda.
# Skokomish

Skokomish és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 616 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Skokomish tenia 616 habitants, 186 habitatges, i 153 famílies. La densitat de població era de 35,7 habitants per km².
Dels 186 habitatges en un 49,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43% hi vivien parelles casades, en un 21,5% dones solteres, i en un 17,7% no eren unitats familiars. En el 12,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,1% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 18,3% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.038 $ i la renda mediana per família de 26.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 25.125 $. La renda per capita de la població era de 9.548 $. Aproximadament el 26,6% de les famílies i el 29,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Skokomish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Skokomish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Solea stanalandi

Solea stanalandi és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes del Golf Pèrsic i de l'Aràbia Saudita.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Solea ovata

Solea ovata és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba des de les costes del Pakistan fins a les de Tailàndia, les Filipines, Indonèsia i Mar de la Xina Oriental.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Squalidus iijimae

Squalidus iijimae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Taiwan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Shao, K.-T. i P.L. Lim, 1991. Fishes of freshwater and estuary. Encyclopedia of field guide in Taiwan. Recreation Press, Co., Ltd., Taipei, Taiwan. vol. 31. 240 p. (en xinès).

## Bibliografia

* Chen, I.-S. i Y.-C. Chang, 2007. Taxonomic revision and mitochondrial sequence evolution of the cyprinid genus Squalidus (Teleostei: Cyprinidae) in Taiwan with description of a new species. Raffles Bull. Zool. Supplement 14:69-76.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Squalidus gracilis

Squalidus gracilis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nomenclàtor toponímic de la Catalunya del Nord

El Nomenclàtor toponímic de la Catalunya del Nord és un document editat l'any 2007 per la Universitat de Perpinyà i l'Institut d'Estudis Catalans (IEC) que fixa normativament la toponímia de la Catalunya del Nord. També canvia l'adscripció comarcal tradicional d'alguns pobles cerdans, concretament els situats al voltant del coll de la Perxa, que passen a ser conflentins. Una altra novetat és l'elevació dels Aspres a la categoria de comarca, on prèviament havia rebut l'estatus de sub-comarca del Rosselló. El document ha comptat amb la contribució de l'Institut Francocatalà Transfronterer (IFCT) de la Universitat de Perpinyà a partir d'un acord amb l'IEC que data de 1999 és bilingüe, en català i francès.
El 2015 aquest nomenclàtor quedà obsolet en publicar-se el nou Atles toponímic de Catalunya Nord, en dos volums, confegit pel geògraf Joan Becat, membre de l'Institut d'Estudis Catalans, treball que ha estat validat per la Universitat de Perpinyà, el mateix Institut d'Estudis Catalans i l’Institut Géographique National i incorporat als mapes oficials de tota la Catalunya Nord. Joan Becat va comptar per a aquest treball amb nombrosos col·laboradors, inclosos els membres dels consistoris de tots els pobles capcirencs, cerdans, conflentins, rossellonesos i vallespirencs. Aquesta obra és actualment la referència en toponímia nord-catalana, substituint el nomenclàtor del 2007.
Cal destacar que en aquest Atles només es van tenir en compte els pobles de parla catalana; per tant, en queden exclosos els de la Fenolleda, llevat del cas concret de Caladroer, antic terme catalanoparlant de la comuna occitana de Bellestar (Fenolleda).

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor toponímic de la Catalunya del Nord». esadir.cat. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ Nomenclàtor toponímic de la Catalunya del Nord. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 6. ISBN 978-84-7283-920-5.

## Vegeu també

* Comarques de la Catalunya del Nord

## Enllaços externs

* Nomenclàtor toponímic de la Catalunya del Nord ISBN 978-84-7283-920-5
# Opel Mokka

L'Opel Mokka és un automòbil tot terreny del segment B produït pel fabricant alemany Opel des de finals de 2012. També es ven sota les marques Buick (amb el nom «Encore») i Vauxhall. És un cinc portes i cinc places que compte amb motor davanter transversal i es ven en versions de tracció davantera i tracció a les quatre rodes. La seva plataforma mecànica és la Gamma II, que comparteix amb l'Opel Adam.
L'Opel/Vauxhall Mokka és muntat a la fàbrica de GM Korea a Bupeyong, a Incheon (Corea del Sud). El 2014 va començar el seu muntatge a la fàbrica Opel de Figueruelas a prop de Saragossa, a Espanya.
El bessó Buick Encore es comercialitza a la Xina i Nord Amèrica. És muntat a Corea pel mercat nord-americà i a Shanghai pel mercat xinès.
El Mokka es va presentar al Saló de l'Automòbil de Ginebra de 2012.

## Referències

* ↑ «Opel/Vauxhall produirà el Mokka a la planta de Saragossa el 2014». media.gm.com, 10-07-2013. Arxivat de l'original el 2013-07-18. [Consulta: 30 agost 2013].

## Enllaços externs

* [ Opel Mokka - Lloc web oficial]
# Oratori de la Mare de Déu del Pilar

Oratori de la Mare de Déu del Pilar és un edifici religiós del municipi de Cornudella de Montsant (Priorat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita esglesiola o oratori dedicat a la mare de Déu del Pilar. És de paredat, amb planta trapezoïdal. Els murs interiors, enguixats, acaben en un fris continuo que suporta una volta de mig punt amb llunetes. Interiorment hi ha un petit cor suportat per una arcada rebaixada, i el presbiteri és situat a un nivell més alt que la resta del temple. Els elements decoratius no tenen cap interès especial. La façana, arrebossada amb un dibuix esgrafiat, presenta una porta amb llindar recte i de pedra. A la part superior hi ha un escut amb un pilar i la data de 1767. Sobre la porta s'hi obre un ull de bou i penjada a un costat, una petita campaneta.

## Història

La construcció sembla que té un origen privat. Estèticament es correspon amb les esglésies prioratines del segle xviii. El 1875 fou convertida en església parroquial al passar aquella a utilitzar-se com a fortalesa, per ordre de les autoritats locals. Habitualment hom hi celebra culte per la Mare de Déu del Pilar i també de Rams.

## Referències

* 1 2 «Oratori de la Mare de Déu del Pilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].