OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plectorhinchus flavomaculatus

Plectorhinchus flavomaculatus és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 60 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Transkei (Sud-àfrica), Papua Nova Guinea, el sud del Japó i Austràlia (Austràlia Occidental i Nova Gal·les del Sud).

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1830. Histoire naturelle des poissons. Tome cinquième. Livre cinquième. Des Sciénoïdes. Historie naturelle des poissons. Tome Sixième. v. 5: i-xxviii + 1-499 + 4 pp., Pls. 100-140.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544. (text)
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Juan David Nasio

Juan David Nasio (Rosario, Santa Fe, 1942) és una psiquiatra, psicoanalista i escriptor argentí.
Va estudiar medicina a la Universitat de Buenos Aires (UBA) i es va especialitzar en psiquiatria a l'Hospital Evita de Lanús. Ja el 1969 es va traslladar a França, on va entrar en contacte amb Jacques Lacan i va assistir als seus seminaris, va revisar la traducció a l'espanyol dels seus escrits. Tres anys després d'haver arribat va ser designat docent de la Universitat París VII, la Sorbona, on va ser durant trenta anys docent. Va escriure trenta-tres llibres que van ser traduïts a tretze idiomes. El 2016 va rebre el títol de doctor honoris causa per part de la Universitat Nacional de Rosario (UNR). A partir de 1978 va dirigir un seminari en el marc de l'Escola Freudiana de París i, després de la seva dissolució, va fundar ja en els anys vuitanta els Seminaris Psicoanalítics de París. Prolífic autor, va escriure més de trenta llibres traduïts a tretze idiomes, entre els quals es troben "El dolor de la histèria", "Com treballa un psicoanalista?", "Com actuar amb un adolescent difícil?" i l'últim editat en l'Argentina "Art i psicoanàlisi". Entre els múltiples premis rebuts durant la seva carrera professional es troben la Legió d'Honor el 1999, i l'Ordre del Mèrit del govern de França en 2004. El 2001 Rosario el va declarar ciutadà il·lustre.

## Referències

* ↑ Hiedra, Sonia «UAEM otorga Doctorado Honoris Causa a Juan David Nasio». Así Sucede, 24-11-2015 [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Otorgan la Legión de Honor d'un argentino. El psiquiatra Juan David Nasio, que reside en París, fue galardonado por los méritos eminentes prestados a Francia». La Nación, 24-10-1999 [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Juan David Nasio: "En todo tiempo y lugar, los sufrimientos están ligados al amor". El rosarino referente del psicoanálisis a nivel mundial no duda en la vigencia de su vínculo con la ciudad en la que nació». La Capital, 14-08-2016 [Consulta: 28 octubre 2020].
# Orestes (prefecte)

Orestes (en llatí Orestes, en grec antic Όρέστης) va ser prefecte de la diòcesi d'Egipte durant el desè consolat de Flavi Honori (segle v) i durant el període en què Ciril d'Alexandria era el Patriarca d'Alexandria.
Durant el seu mandat Alexandria era un lloc propens als avalots religiosos: Els novacians havien estat expulsats de la ciutat pel mateix Ciril; hi havia hagut una ofensa dels jueus contra els cristians els quals respongueren demolint les sinagogues i expulsant-los de la ciutat. Aquests fets desagradaren a Orestes que s'adonava de l'autoritat i poder del bisbe era potent. Un dia, quan Orestes anava en un carruatge obert, es va veure envoltat a l'instant per mig miler de monjos, que havien sortit dels seus monestirs de Nítria per la renyina del seu bisbe. El perseguiren ferotgement, el feriren amb pedres, i sens dubte l'haurien matat, si el poble no hagués refrenat la seva fúria fins que els seus guàrdies el pogueren defensar. Ammoni, un d'aquests monjos, va ser després capturat per ordre d'Orestes, i fou torturat al poltre i mort amb aquest instrument. Ciril el canonitzà immediatament.
També en aquell temps hi havia a Alexandria una filòsofa pagana, anomenada Hipàcia, de gran fama, de manera que gent d'arreu anava a veure-la per a demanar-li consell. Orestes la veia sovint, cosa que va fer que els cristians imaginessin, que ella era la que va inspirar al governador la seva aversió cap al seu bisbe. Aquesta sospita va obrar tan fortament sobre alguns fanàtics, que un dia una turma encapçalada per un lector anomenat Pere, assaltaren a Hipàcia quan tornava a casa, l'arrossegaren violentament pels carrers, i la mataren, n'esquarteraren el cadàver i el llançaren a les flames. Segons Damasci l'instigador fou el mateix bisbe Ciril, tot i que alguns autors desacrediten aquest punt, ja que Damasci era pagà. Aquest assassinat polític eliminà una partidària important i poderosa del Prefecte Imperial, i va portar a Orestes a abandonar la seva lluita contra el Patriarca Ciril i sortir d'Alexandria.

## Referències

* ↑ «Cyril of Alexandria». A: A New and general biographical dictionary. Vol IV (en anglès), Strahan, 1784, p. 273-274 [Consulta: 8 maig 2013].
* ↑ segons del New General Biog. Dict. de 1784
# Tíbia

* Aquest article tracta sobre l'os. Si cerqueu l'artell des potes dels artròpodes, vegeu «apèndix (artròpodes)#Tíbia».
* No s'ha de confondre amb Tibia.
La tíbia és, després del fèmur, l'os més gran del cos humà. Es troba en la part anterior i interna de la cama, paral·lela i a un costat del peroné. S'articula amb el fèmur per dalt, amb l'astràgal per baix i amb el peroné per fora.
El seu extrem que s'articula amb el fèmur és ample i té els còndils medial i lateral que s'articulen amb els còndils del fèmur, té una cara superior plana el plateret tibial que es compon dels dos còndils i d'una eminència entre els còndils eminència intercondília, aquesta eminència encaixa en la fossa intercondília del fèmur com una peça de trencaclosques, el seu còndil lateral s'articula amb el peroné.
La seva vora anterior té la tuberositat tibial que és la cresta que es pot tocar per sota de la pell. En la seva part inferior té el mal·lèol medial que és la part eixamplada que també es pot palpar i és el lloc d'unió amb l'astràgal. Entre la tíbia i el peroné hi ha la membrana interòssia.
En la cara posterior de la tíbia es troba la línia sòlia, que és el lloc d'inserció per al múscul soli.
# Cal Ferrer (l'Arboç)

Cal Ferrer és una casa de l'Arboç (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici presenta tres plantes separades per cornises. Els baixos tenen una porta de llinda, a la dreta un petit balcó i a l'esquerra la porta de l'escala que accedeix al pis principal. Aquest presenta un balcó amb portalada de mig punt i barana de ferro. El tercer pis presenta també un balcó, però de dimensions més reduïdes. La façana és decorada amb relleus vegetals i geomètrics.

## Referències

* ↑ «Cal Ferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Cirrhinus rubirostris

Cirrhinus rubirostris és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Roberts, T.R., 1997. Systematic revision of the tropical Asian labeon cyprinid fish genus Cirrhinus, with descriptions of new species and biological observations on C. lobatus. Nat. Hist. Bull. Siam Soc. 45:171-203.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Basse-Goulaine

Basse-Goulaine (en bretó Goueled-Goulen) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 7.883 habitants. Limita amb els municipis de Nantes, Sainte-Luce-sur-Loire, Saint-Julien-de-Concelles, Haute-Goulaine, Vertou i Saint-Sébastien-sur-Loire.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 153 | 776 | 1 006 | 1 180 | 1 218 | - | 1 168 | 1 220 | 1 227 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 294 | 1 287 | 1 255 | 1 187 | 1 226 | 1 182 | 1 189 | 1 234 | 1 259 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 250 | 1 264 | 1 170 | 1 105 | 1 176 | 1 103 | 1 185 | 1 333 | 1 539 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 853 | 2 160 | 3 036 | 4 099 | 5 910 | 7 499 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2007 | Serge Poignant | RPR, després UMP |
| 2007- | Alain Vey | Divers droite |

## Agermanaments

* Tholey (Saarland)
# Filipe Zau

Filipe Zau (Lisboa, 2 de novembre de 1950) és un investigador en ciències de l'educació, professor, autor i compositor d'Angola. També és rector de la Universitat Independent d'Angola.

## Biografia

Nascut a Lisboa, el seu pare era un mariner originari de la província de Cabinda i la seva mare era capverdiana. Començà tocant en grups com Duo Ouro Negro fins que fou reclutat per la banda Alerta Está, que feia concerts a les casernes, i on es va fer amic del bateria Guilherme Inês.
L'u d'abril de 1975 tornà a Luanda i contactà amb músics portuguesos com Fausto, Zeca Afonso, Vitorino Salomé o Sérgio Godinho. En 1990 fou agregat cultural a l'ambaixada angolesa a Lisboa. En 1996 va gravar l'opereta O Canto da Sereia: o Encanto en homenatge al seu pare juntament amb el cantant Filipe Mukenga. El mateix any treu Luanda Lua e Mulher i amb Mukenga componen cançons per a Celina Pereira.
Filipe Zau i Filipe Mukenga van rebre el premi Common Ground Music Award 2008 atorgat per l'associació Search for Common Ground, en maig de 2008, pel disc en col·laboració Angola solta a tua voz. Ambdós també foren autors de la cançó himne de la Copa d'Àfrica de Nacions 2010, Angola, país de futuro, acompanyats de la banda Maravilha.

## Obra editada
### Llibres

* Encanto de um Mar que eu Canto (poesia, Universitária, 1996)
* Meu canto à razão e à quimera das circunstâncias (poesia, Universitária, 2005)
* Marítimos africanos e um clube com história (2007)
* Notas fora da pauta (prosa, Chá de Caxinde/Prefácio, 2007)
* Angola – Trilhos para o Desenvolvimento (tesi; Universidade Aberta)
* Educação em Angola. Novos Trilhos de Desenvolvimento (tesi, Movilivros, 2009)

### Discografia

* Congresso/Tania (Single, CDA, 1974)
* Luanda Lua e Mulher (CD, Strauss, 1996)

## Referències

* ↑ Certificação e competência contribuem na qualidade de ensino - Filipe Zau Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine., ANGOP, 18 de novembre de 2015
* ↑ Filipe Zau, músico e novo reitor da UNIa, Clube K, 2014
* ↑ CAN2010 será jogado ao som da música de Filipe Mukenga Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine., març de 2009

## Enllaços externs

* Filipe Zau a Discogs
# Monte Alegre de Goiás

Montes Claros de Goiás és un municipi brasiler de l'interior de l'estat de Goiás, Regió Centre-Oest del país. La seva població estimada el 2004 era de 7.756 habitants.

## Referències

* ↑ IBGE. «IBGE Gov» (en portugués). Arxivat de l'original el 19 de junio de 2011. [Consulta: 9 diciembre 2011].
# Kaiku (equip ciclista)

El Kaiku va ser un equip ciclista basc que competí professionalment entre el 2005 i 2006. L'equip tenia la categoria d'equip professional continental, per la qual cosa participava en les curses dels Circuits Continentals, principalment l'UCI Europa Tour.
El seu patrocinador principal va ser la l'empresa lletera Kaiku. L'equip va desaparèixer després de la temporada de 2006.

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals, en particular de l'UCI Europa Tour.
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2005 | 21è | Jon Bru (51è) |
| 2006 | 13è | Ricardo Serrano (9è) |

## Referències

* ↑ J.G.P. «La paradoja del Kaiku» (en castellà). El Correo, 04-06-2006.

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Palau dels Comtes de Cirat

El Palau dels Comtes de Cirat, a la comarca de l'Alt Millars, és un palau catalogat, per declaració genèrica, com Bé d'Interès Cultural, encara que no està anotat en el ministeri, presentant tan sols un codi identificador : 12.08.046-003, tal com consta a la fitxa BIC de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.
Està situat al centre de la població esmentada, en l'anomenada plaça Major, podent-se datar del segle xiv, considerant alguns autors que a més, consideren que s'alça sobre les restes de basaments romans. Altres en canvi, consideren seva datació dos segles després, al XVI.

## Descripció historicoartística

Cirat era terra de musulmans i pertanyia als dominis de Abu-Zaid fins a la seva mort que va passar a la corona. A mitjan segle XIV Cirat passa a mans de Gonzalo Ximenez de Arenós, en ser venut i d'aquesta manera queda incorporat a la baronia d'Arenos, encara que després va passar novament a la corona.
El Palau dels Comtes de Cirat està situat a la plaça principal de la població, tractant-se d'un edifici fortificat, que presenta planta rectangular, utilitzant per a la seva fabricació carreu de grans dimensions. En la seva façana es poden contemplar un nombre considerable de finestres, així com una porta que presenta un arc de mig punt, que podria considerar l'entrada principal a la residència.
El seu caràcter defensiu queda reflectit en les restes de merlets i espitlleres, havent desaparegut altres elements a conseqüència de les constants reformes que va experimentar al llarg de la seva història. La torre, que es troba a escassos metres, també era part dels elements defensius, la qual es travessava mitjançant un pont llevadís.
El palau comtal en un primer moment estava comunicat amb la torre, però per motius d'herència, la propietat es va dividir en tres parts, demolint la part central (edificant-se pisos) i deixant la torre aïllada de la resta del palau, del que realment formava part. El 1981 es va procedir a la demolició de la resta de la façana del que va ser el palau.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://ceice.gva.es/va/web/patrimonio-cultural-y-museos/inventario-general. Data de consulta: 31 març 2023.
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=1183
* 1 2 3 http://www.turismodecastellon.com/103468_es/Palacio-de-los-Condes-de-Cirat-edificio-emblem%C3%A1tico-de-la-ciudad/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 3 4 5 http://www.xn--castillosdeespaa-lub.es/es/content/condes-de-cirat-palacio-de-los
* 1 2 3 http://www.inforural.com/vermunicipio/castellon/cirat Arxivat 2013-10-15 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/1182.pdf
# Urbanització La Rotonda

La urbanització La Rotonda és un conjunt de quatre edificis de la ciutat valenciana d'Alacant situat al passeig marítim de Platja de Sant Joan.
Va ser projectada en 1965 per l'arquitecte Juan Guardiola Gaya. Consta de quatre edificis de diferent tipologia entre els quals destaca la torre, coneguda com La Pagoda, de 18 altures, que actua com a punt de referència en l'inici de la platja de Sant Joan.
De planta quadrada, la torre s'estructura en quatre habitatges servits per una escala que deixa al seu centre un pati interior. Representa imatges de l'arquitectura japonesa. Forma part del catàleg de béns protegits de l'Ajuntament d'Alacant.

## Referències

* 1 2 3 Jaén i Urban, 1999, p. 72.
* 1 2 «La Rotonda cumple 50 años».
* ↑ «La Rotonda cumple 50 años».
* ↑ «´La Pagoda´ rejuvenece».

## Bibliografia

* Jaén i Urban, G. (director), Martínez Medina, A., Oliva Meyer, J., Oliver Ramírez, J. L., Sempere Pascual, A. y Calduch Cervera, J.. Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante (en castellà). Alicante, España: Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante, 1999. ISBN 84-7784-353-8.
# Comtat de Waterford

El comtat de Waterford (Port Láirge en gaèlic irlandès) és un comtat de la província de Munster (República d'Irlanda). La ciutat més gran és Waterford (45.775 habitants) però no forma part del comtat administratiu. La capital de la resta del comtat és Dungarvan (7.452 habitants). El seu nom prové del nòrdic antic Veðrafjǫrðr o Vedrarfjord.
El comtat de Waterford és conegut com a An Déise. Els Déise van ser una tribu gaèlica que es va establir a la zona entre els segles iv i viii. Es poden trobar nombroses restes dels Déise avui dia: tombes megalítiques, pedres ogham, el dolmen Gaulstown, la Torre Reginalds i la Torre Ballysaggartmore.

## Geografia física

A Waterford existeixen dues cadenes muntanyenques: les Muntanyes Knockmealdown i les Muntanyes Comeragh. El punt més alt del comtat és Knockmealdown (794 msnm). També es poden trobar nombrosos rius, entre els quals s'inclouen el tercer riu més llarg d'Irlanda, el riu Suir (184 km), i la cambra més llarga, el Munster Blackwater (168 km). Hi ha sobre unes 30 platges al llarg de la línia costanera volcànica del comtat.

## Ciutats i viles

* Abbeyside, Affane, Aglish, Annestown, An Rinn, Ardmore
* Ballinacourty, Ballinameela, Ballinamult, Ballinroad, Ballybeg, Ballybricken, Ballyduff Lower, Ballyduff Upper, Ballydurn, Ballygunner, Ballylaneen, Ballymacarbry, Ballymacart, Ballynaneashagh, Ballysaggart, Ballytruckle, Bilberry, Bunmahon, Butlerstown
* Cappoquin, Carrickbeg, Carriglea, Cheekpoint, Clashmore, Clonea-Power, Clonea Strand, Colligan, Coolnasmear, Crooke
* Dungarvan, Dunhill, Dunmore East
* Dunhill
* Faha, Faithlegg, Fenor, Ferrybank, Fews, Fourmilewater
* Glencairn, Grange
* Helvick Head
* Kilbrien, Kilgobinet, Kill, Killea, Kilmacthomas, Kilmanahan, Kilmeaden, Kilrossanty, Kilwatermoy, Kinsalebeg, Knockanore
* Lemybrien, Lisduggan, Lismore
* Mahon Bridge, Mine Head, Modeligo, Mothel, Mount Congreve, Mount Mellaray
* Newtown
* Old Parish
* Passage East, Portlaw
* Rathgormack
* Sliabh gCua, Stradbally
* Tallow, Tramore, Touraneena, Tourin, Tycor
* Waterford, Whitechurch, Whiting Bay, Woodstown
* Villierstown

## Situació de l'irlandès

Hi ha una porció de Gaeltacht al sud del comtat (Gaeltacht na nDéise) situada a la costa sis milles a l'oest de Dún Garbhán i aplega les parròquies de Rinn Ua gCuanach (Ring) i An Sean Phobal (Old Parish), amb una àrea de 62 km² i 1.784 habitants (l'1,7% de la població total de la Gaeltacht).

## Vegeu també

* Castell de Lismore

## Referències

* ↑ Waterford Gaeltacht Facts

## Enllaços externs

* Comtat de Waterford - Lloc web oficial
# Monte Arpone

El Monte Arpone és una muntanya de 1.602 m dels Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana dins els Alps de Graies, administrativament situat a la region del Piemont (Itàlia).

## Classificació

Segons la SOIUSA, la classificació de la muntanya és la següent:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana
* Supergrup: Catena Rocciamelone-Charbonnel
* Grup: Grup del Rocciamelone
* Subgrup: cresta Lunella-Arpone
* Codi: I/B-7.I-A.2.b

## Referències

* ↑ Geoportale IGM - www.pcn.minambiente.it
* 1 2 «Monte Arpone, Italy» (en anglès). www.peakbagger.com. [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Cartografia

* Cartografia ufficiale italiana 1:25.000 e 1:100.000 - Istituto Geografico Militare (IGM) www.pcn.minambiente.it
* Carta dei sentieri e dei rifugi scala 1:50.000 n.4 Bassa valle Susa Musinè val Sangone collina di Rivoli, Istituto Geografico Centrale - Torino
# Kailash

El Kailash o Kailas (en tibetà: གངས་རིན་པོ་ཆེ, Gang Rinpoche; xinès: 冈仁波齐峰, Gāng rén bō qí fēng; sànscrit: कैलाश पर्वत, Kailāśā Parvata) és una muntanya de l'Himàlaia al grup de les muntanyes Gangdisê al Tibet prop de les fonts de l'Indus i el Sutlej i també prop de les fonts del Brahmaputra i el Karnali (afluent del Ganges). Té 6.638 m d'altura i neu permanent al cim.
La paraula Kailāśā vol dir "cristall" en sànscrit. El nom tibetà de la muntanya és Gangs Rin-po-che, "joia preciosa de les neus" o Tisé; en la tradició jainista es coneix com a Ashtapada.
És una muntanya sagrada dels hindús, budistes, jainistes, attavazhis i böns. Els hindús el consideren la llar de Xiva. A la vora hi ha els llacs Manasarowar i Rakshastal. Aquesta muntanya no s'escala per deferència als budistes i hinduistes i no consta cap intent de coronar el seu cim.

## Significats religiosos

Actualment el mont de Kailash es troba a la Regió Autònoma del Tibet fora del territori de l'Índia. Aquesta muntanya està situada a la vora del llac de Mansarovar, un lloc molt important de pelegrinatge i tots dos tenen un significant religiós profund com a llocs de puresa. Segons la religió hindú la muntanya de Kailash és la residència de Shiva i Parvati.
El mont Kailash també és un lloc sagrat del budisme tibetà, relacionat amb el buda Demchok o Demchog (també conegut com a Chakrasamvara) que reprenta la suprema felicitat. Els pelegrins hindús i budistes fan la circumval·lació de la muntanya en el sentit de les agulles del rellotge, seguint un camí que fa un total de 52 km. Pels pelegrins que van al llac Mansarovar, és molt important poder veure aquesta muntanya, cosa que no és sempre possible degut a les condicions meteorològiques sovint adverses. Aquesta muntanya també és un lloc molt sagrat per als adeptes del jainisme i del Bön, religió tibetana anterior al budisme.

## Notes

* ↑ Michael Wood, In Search of Myths & Heroes (anglès)
* ↑ Chakrasamvara (anglès)

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Vegeu també

* Llac de Mansarovar

## Enllaços externs

* Mount Kailash information at SummitPost.org (anglès)
* Going Round In Circles by Tom Carter Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (anglès)
* Yoga around Kailash (anglès)
* Kailash Mansarovar (anglès)
# Palau dels Celestins (Lecce)

El Palau dels Celestins és un monument barroc de Lecce i és l'actual Palau de Govern. El palau i la basílica de Santa Croce constitueixen un sol complex.
El 1353, el comte Gualtiero VI va fer generoses donacions als monjos per a la fundació de la seva Església i Convent en el lloc on avui es troba el castell. En 1539, Carles V va voler expandir i enfortir el castell i va demolir els edificis sagrats. La construcció del convent es va iniciar el 1659. Les obres es van completar en 1695. L'edifici és atribuït a l'arquitecte Lecce Giuseppe Zimbalo. L'atri del convent es troba emmarcat per 24 arcs en 44 columnes, sobre las que, en la restauració del 1811, es varen col·locar uns pedestals sobre els quals discorre un balcó. En els capitells i en les voltes hi ha tallades lletres inicials mai desxifrades i diversos escuts d'armes de diverses families. La façana molt elegant està plena de decoracions que emmarquen les vint finestres, de les quals dues a la part superior tenen balustrades.

## Referències

* ↑ «PALAZZO DEL GOVERNO (CONVENTO DEI CELESTINI)» (en italià). arte.it. [Consulta: 4 novembre 2017].