OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barranc de la Barraqueta

El Barranc de la Barraqueta és un curs fluvial del terme de Reus a la comarca catalana del Baix Camp.
És el barranc més occidental del terme de Reus. A la part alta se n'hi diu el Barranc dels Copons, ja que travessa en aquella banda la Partida de Copons. El seu curs va per la partida coneguda com a Terme de Reus, passa a la vora oest de la Barraqueta i sota el Mas de les Ànimes s'ajunta amb el Barranc del Tecu o del Mas del Coll, formant el Barranc del Roquís o, més avall, de Pedret.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 419. ISBN 8486387655.
# Bathystethus cultratus

Bathystethus cultratus és una espècie de peix pertanyent a la família dels kifòsids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30 cm de llargària màxima.

## Alimentació

Menja plàncton.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-nerític i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental: Austràlia i Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ayling, T. i G.J. Cox, 1982. Collins' guide to sea fishes of New Zealand. Collins. Auckland. 343 p.
* ↑ Ayling, T. i G.J. Cox, 1982.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Francis, M.P., 1993. Checklist of the coastal fishes of Lord Howe, Norfolk, and Kermadec Islands, Southwest Pacific Ocean. Pac. Sci. 47(2):136-170.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Bazarella jungi

Bazarella jungi és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba al Líban.

## Referències

* ↑ Vaillant, 1961. Annls. Soc. Ent. Fr. 130: 140. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-07-08. [Consulta: 15 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Rüdiger Wagner, 1984. Bazarella jungi n. sp., eine neue Psychodide aus dem Libanon (Diptera: Psychodidae). Ann. Naturhist. Mus. Wien, 86, B, pàgs. 81-83. Viena. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ F. Vaillant i Z. Moubayed, 1987. Cinq espèces nouvelles de Diptères Psychodidae Psychodinae du Liban. Annls. Limnol. 23 (2): 121-127. «Enllaç».
* ↑ Global Species Arxivat 2014-10-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Berezan (ciutat)

Berezan (en ucraïnès i en rus Березань) és una ciutat de la província de Kíev, a Ucraïna.

## Població

Evolució demogràfica :
| 1939 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2001 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 |
| 7600 | 12050 | 11934 | 12584 | 14885 | 17367 | 16611 | 16559 | 16527 | 16543 | 16570 | 16606 | 16550 | 16452 | 16585 | 16506 | 16383 | 16202 |

## Referències

* ↑ «Censos i estimacions de la població des de 1897». — (ucraïnès) «Oficina d'estadística d'Ucraïna: població a 1 de gener de 2010, 2011 i 2012». Arxivat de l'original el 2012-05-10. [Consulta: 4 juliol 2022]. — «Oficina d'estadística d'Ucraïna: població a 1 de gener de 2011, 2012 i 2013». Arxivat de l'original el 2013-10-12. [Consulta: 4 juliol 2022].
# Bear Creek (comtat de Sauk)

Bear Creek és una població del Comtat de Sauk (Wisconsin) als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 497 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bear Creek tenia 497 habitants, 176 habitatges, i 140 famílies. La densitat de població era de 3,9 habitants per km².
Dels 176 habitatges en un 38,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,6% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 19,9% no eren unitats familiars. En el 15,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.250 $ i la renda mediana per família de 48.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 25.250 $. La renda per capita de la població era de 19.212 $. Aproximadament el 4,2% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bear Creek» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bear Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Batalla d'Aizenay (1794)

La batalla d'Aizenay va tenir lloc el 26 de gener de 1794 durant la Revolta de la Vendée. Acaba amb la victòria dels Vendéans que s'apodera de la ciutat d'Aizenay.

## Preludi

Després de la seva ferida a la batalla de Grasla, el general de la Vendée, Charette, va romandre amagat durant diversos dies amb un petit seguici al convent de Val de Morière, a Touvois, després al bosc de Grasla, al sud de Brouzils. El 26 de gener va atacar Aizenay.

## Forces presents

El lloc està defensat per una guarnició de 400 homes, formada segons el general Bard per "joves de la nova leva.
| « | "El comandant de La Roche-sur-Yon em va informar ahir que els bandolers s'havien apoderat d'Aizenay, que només defensaven els joves del nou dic. El comandant, que era a Aizenay quan els bandolers s'hi van presentar, em diu ara mateix que eren molt nombrosos, i que no s'hi van quedar gaire temps." | » |
| — Informe del general Bard, escrit el 27 de gener de 1794 a Chantonnay., |||
Al costat de la Vendée, els combatents emprats eren «molt nombrosos» segons el general Bard. A les seves memòries, l'oficial reialista Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière assegura al contrari que durant aquest període, l'exèrcit es va desintegrar. L'historiador Alain Gérard, per la seva banda, porta el nombre de Vendéens a 1.500.
| « | "L'exèrcit disminuïa dia a dia, els pagesos ens abandonaven mentre ens allunyàvem dels seus països i sovint no superàvem de mil a mil dos-cents homes. Tanmateix, vam atacar Aizenay diverses vegades i quasi sempre sense força." | » |
| — Memòries de Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière., |||

## Procediment

Els Vendéans van envair el lloc i van derrotar la guarnició sense trobar una resistència seriosa. No es van demorar i després es van retirar a Maché.
L'1 de febrer, els Vendéans van tornar a intentar investir Aizenay, aquesta vegada sense èxit.

## Pèrdues

Segons Alain Gérard, 116 republicans van ser morts dels 400 de la guarnició.

## Referències

* ↑ Dumarcet 1998, p. 316-319.
* ↑ Dumarcet 1998, p. 319.
* 1 2 3 Gérard 2013, p. 377.
* 1 2 3 4 Dumarcet 1998, p. 320.
* 1 2 Savary, t. III, 1825, p. 93.
* ↑ Savary, t. III, 1825, p. 93.
* ↑ Lucas de La Championnière 1994, p. 70.
* ↑ Savary, t. III, 1825, p. 147.

## Bibliografia

* Lionel Dumarcet, François Athanase Charette de La Contrie: Une histoire véritable, Les 3 Orangers, 1998, 536 p. (ISBN 978-2-912883-00-1)
* Alain Gérard, Vendée: les archives de l'extermination, La Roche-sur-Yon, Centre vendéen de recherches historiques, 2013, 684 p. (ISBN 978-2-911253-55-3).
* Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, Lucas de La Championnière, Mémoires d'un officier vendéen 1793-1796, Les Éditions du Bocage, 1994, 208 p.
* Jean-Julien Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République française, t. III, Baudoin frères, Libraires-éditeurs, 1825, 588 p.
# Belfast Telegraph

El Belfast Telegraph és un diari publicat a Belfast, Irlanda del Nord, des del 1870. Segons dades de l'empresa editora, Independent News & Media, l'any 2017 tenia una circulació diària de 36.403 exemplars, amb 155.000 lectors. La seva versió en línia tenia aquell mateix any 3,4 milions de visitants únics, amb 16,8 milions de pàgines vistes.
Va ser publicat per primera vegada com a Belfast Evening Telegraph l'1 de setembre de 1870 pels germans William i George Baird. La seva primera edició tenia quatre pàgines dedicades a la guerra francoprussiana i les notícies locals. L'edició de tarda del diari es coneixia com a Sixth Late i Sixth Late Tele, que era el crit habitual que feien els venedors pel centre de Belfast. Tradicionalment s'ha considerat que el diari ha tingut una editorial d'inclinació unionista. El març del 2000 el grup Independent News & Media, amb seu a Dublín, va comprar el Belfast Telegraph.

## Referències

* 1 2 «Belfast Telegraph» (en anglès). Independent News & Media [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ Unsworth, Monika «Reading between the lines» (en anglès). The Irish Times, 03-08-1999 [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ «Independent News and Media acquire the Belfast Telegraph» (en anglès). RTÉ, 17-03-2000 [Consulta: 6 novembre 2020].

## Enllaçoc externs

* Web del Belfast Telegraph
# Batos

Batos és el nom dels següents personatges:
* Batos (mitologia), pastor que va ser transformat en pedra per Hermes.
* Batos I rei de Cirene (c. 631- c. 590 aC).
* Batos II Eudamó dit "el pròsper" rei de Cirene (c. 574- c. 554 aC).
* Batos III, rei de Cirene (c. 544- c. 530 aC).
* Batos IV el bell, rei de Cirene 515-465 aC.
* Batos V (c. 450 aC) rei de Cirene.
# Batos IV el bell

Batos IV (en llatí Battus, en grec antic Βάττος), anomenat ο Καλός ("El bell", o potser "El just") per Heràclides Pòntic fou rei de Cirene potser l'any 512 aC o el 510 aC després d'uns cinc anys de república. Era probablement fill d'Arcesilau III i podria haver estat col·locat al tron pels perses quan aquests van conquerir la ciutat de Barca. Se suposa que podria haver regnat fins al 465 aC, però els fets d'aquest període no són coneguts.
Segurament va morir cap a l'any 465 aC i el va succeir el que probablement era el seu fill Arcesilau IV.

## Referències

* ↑ Battus IV a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 447
# Batoniïta

La batoniïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor de Massimo Batoni (6 abril 1948), vicepresident de l'Associació Micromineralògica Italiana.

## Característiques

La batoniïta és un sulfat de fórmula química Al₈(SO₄)₅(OH)₁₄(H₂O)₁₈·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d'abril de 2023, i publicada el mateix any. Cristal·litza en el sistema triclínic. Els seus cristalls són de color blanc a incolor, amb ratlla blanca i lluïssor vítria a greixosa.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 20028.

## Formació i jaciments

Es presenta en forma d'agregats hemisfèrics formats per cristalls tabulars trencadissos de fins a 1 mm de mida. Aquesta cristal·lització es deu probablement a l'acció de l'H₂SO$_4$ sobre les roques paleozoiques que contenen alumini que es troben al túnel de Garibaldi, el nivell miner més baix de la mina Cetine di Cotorniano, on va ser descoberta. Aquesta mina està situada al municipi de Chiusdino, a la província de Siena (Toscana, Itàlia). Aquesta mina italiana és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Batoniite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 73». European Journal of Mineralogy, 35, 3, 19-06-2023, pàg. 397–402. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-397-2023 [Consulta: 4 juliol 2023].
* 1 2 3 Mauro, Daniela; Biagioni, Cristian; Sejkora, Jiří; Dolníček, Zdeněk; Škoda, Radek «Batoniite, [Al8(OH)14(H2O)18](SO4)5  ⋅  5H2O, a new mineral with the [Al8(OH)14(H2O)18]10+ polyoxocation from the Cetine di Cotorniano Mine, Tuscany, Italy». European Journal of Mineralogy, 35, 5, 31-08-2023, pàg. 703–714. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-703-2023 [Consulta: 1r setembre 2023].
# Bellona

«Bellona» té aquests significats:
* Rennell i Bellona, província de les Illes Salomó.
* Bel·lona (llatí Bellona), deessa romana.
* (28) Bellona, gran asteroide del cinturó d'asteroides.
* Isoperla bellona, espècie d'insecte plecòpter
* Bellona (torre), torre de Camarasa.
# Alicia Urreta Arroyo

Alicia Urreta Arroyo (12 d'octubre de 1930, Veracruz-20 de desembre de 1986, Mèxic DF) va ser una pianista i compositora mexicana.

## Biografia

Alicia Urreta va concórrer al Conservatori de la ciutat de Mèxic, on va ser alumna de Rodolfo Halffter (1900-1987) i va estudiar harmonia. Des de 1957, va treballar com a concertista de piano i com a professora a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic, on va ensenyar música de cambra i música electrònica. Es va especialitzar en composició de música electrònica i electroacústica en la Schola Cantorum de París. A més de la seva carrera com a compositora, destaca el seu treball en l'àmbit de la música de cambra i també en el de la música d'orquestra, car hi va exercir com a pianista, intèrpret de celesta i instruments de percussió en l'Orquestra Simfònica Nacional (Mèxic).
Va compondre, entre altres obres, una òpera de càmera, cinc ballets, peces per a instruments solistes, una cantata, música incidental, música concreta de Noh i bandes sonores de pel·lícules i de teatre.

## Obra

* Ralenti para cinta magnética, 1969.
* El romance de Doña Balada – estrenat el 1974, Centro Cultural El Ágora, Villahermosa, Mèxic. Cantó Ángela Peralta, "La Nightingale Mexicana", Paniagua, Morales, y Ortega del Villar.
* Natura mortis o la verdadera historia de Caperucita Roja para recitante, piano y banda magnética, 1971.
* Estudi sobre una guitarra per a banda magnètica.
* Cante, homenaje a Manuel de Falla para actores, cantantes, tres bailarines, percusión y banda magnética, 1976.
* Salmodia II para piano y banda magnética, 1980.
* Selva de pájaros para banda magnética, 1978.
* Dameros II para banda magnética, 1984.
* Dameros III para banda magnética, 1985.

## Referències

* ↑ «Alicia Urreta: la calidad poética del piano» (HTML) (en castellano). El País. Archivo, 23-10-1980 [Consulta: 28 abril 2013]. «Urreta nos dio a conocer Sonidos, un trabajo de gran belleza, en el que se explotan las posibilidades actuales del piano (incluido el ataque directo de las cuerdas con la mano), pero no como fórmula artificiosa, sino como obediencia a un pensamiento musical de altas calidades poéticas.»
* ↑ «Alicia Urreta Arroyo. Archivo» (en castellano). Secretaría de Educación Pública, 09-10-2009 [Consulta: 28 abril 2013].
* ↑ Notas sin música. Primera reimpresión. México: Fondo de Cultura Económica, 1994, p. 274. ISBN 968-16-3301-6.
* ↑ Sosa, José Octavio, Dos siglos de ópera en México, vol. 2, Secretaría de Educación Pública, 1988, pp. 247.
# Midden-Brabant Poort Omloop

La Midden-Brabant Poort Omloop és una competició ciclista que es disputa anualment al poble de Gilze, al municipi de Gilze en Rijen als Països Baixos. Creada al 2011, des del 2017 forma part del calendari de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2011 | Erik Jan Kooiman | Harm Bronkhorst | Peter Woestenberg |
| 2012 | Erik Jan Kooiman | Jorn Knops | Thijs van Beusichem |
| 2013 | Sander Oostlander | Nils van Kooij | Timo Roosen |
| 2014 | Tom Vermeer | Rens te Stroet | Marco Brus |
| 2015 | Twan Brusselman | Patrick van der Duin | Bram de Kort |
| 2016 | Rens te Stroet | Luuc Bugter | Mitchell Mulhern |
| 2017 | Jaap Kooijman | Rory Townsend | Alexander Krieger |
| 2018 | Julius van den Berg | Harry Tanfield | Rick van Breda |
| 2019 | Arvid de Kleijn | Alexander Krieger | Yoeri Havik |
| 2020-2021 | no disputada | no disputada | no disputada |
| 2022 | Mārtiņš Pluto | Hartthijs de Vries | Reece Wood |
| 2023 | Thimo Willems | Stijn Appel | Jeroen van Krimpen |
| 2024 | Floris Van Tricht | Casper van der Woude | Tijn Louwerensen |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2018-04-17 a Wayback Machine. (neerlandès)
* Palmarès a cyclebase.nl
# Publícia (dama)

Publícia (en llatí Publicia) va ser la dona de Luci Postumi Albí, cònsol l'any 154 aC.
Va ser acusada, igual que Licínia, esposa de Tiberi Claudi Asel·le, d'assassinar el seu marit. El pretor (en funcions judicials) que la va jutjar la va perdonar pel seu aspecte, però sotmesa a un judicium domesticum (judici privat en família) va ser condemnada a mort pels seus propis parents.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 599.
# Publília (esposa de Ciceró)

Publília (en llatí Publilia) va ser la segona esposa de Marc Tul·li Ciceró amb el que es va casar l'any 46 aC. Com que l'orador tenia llavors 60 anys i Publília era molt jove, el matrimoni va causar un gran escàndol.
Sembla que Ciceró tenia en aquella època grans problemes de patrimoni, i després del seu divorci de Terència, necessitava un nou matrimoni per tal d'obtenir diners per pagar els seus deutes. Publília tenia una gran fortuna, que li havia deixat el seu pare, però, per evadir la lex Voconia, que limitava la quantitat que una dona podia rebre en herència, va cedir la titularitat dels seus béns a Ciceró.
El matrimoni va ser molt desgraciat i a la mort de la seva filla Tul·liola l'any 45 aC, Ciceró va sortir del domicili familiar i finalment, aquell mateix any, se'n va divorciar. Va haver de tornar els diners rebuts en dot, que li havien servit per pagar els deutes, però sembla que no va tenir gaires problemes per recollir-los.
Probablement Publília es va casar després amb Vibi Ruf, cònsol durant el regnat de Tiberi, segons afirma Dió Cassi, quan diu que es va casar amb la viuda de Ciceró, que seria Publília i no Terència, molt vella en aquella època.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 602.
# Quietula guaymasiae

Quietula guaymasiae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: Mèxic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Starks E. C., 1895. The fishes of Puget Sound. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 5. 785-855.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Quietula guaymasiae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Racó de Miravet

El Racó de Miravet és un indret del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp, una mica a cavall amb el veí terme de Sant Esteve de la Sarga.
Està situat en un dels llocs més desèrtics de l'actual terme de Tremp: al sud del municipi, és a prop del triterme amb Sant Esteve de la Sarga i Castell de Mur. Al sud-oest d'Arbul, pren el nom de la Casa Miravet d'Arbul, pertanyent a aquest antic poble.

## Enllaços externs

* Racó de Miravet al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rasbora wilpita

Rasbora wilpita és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Pethiyagoda, R., 1991. Freshwater fishes of Sri Lanka. The Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, Colombo. 362 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H.R., W.E. Burgess, N. Pronek i J.G. Walls, 1991. Dr. Axelrod's Atlas of freshwater aquarium fishes. Sisena edició. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rasbora vaterifloris

Rasbora vaterifloris és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Pethiyagoda, R., 1991. Freshwater fishes of Sri Lanka. The Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, Colombo. 362 p.

## Bibliografia

* Deraniyagala, P. E. P. 1930. The Eventognathi of Ceylon. Spolia Zeylan. (Ceylon J. Sci., Sec. B-Zool. Geol.) v. 16 (pt 1): 1-41, Pls. 1-6.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.