OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Repo Men

Repo Men és una pel·lícula americana-canadenca del 2010 de ciència-ficció i thriller dirigida per Miguel Sapochnik i protagonitzada per Jude Law i Forest Whitaker. Està basada en la novel·la The Repossession Mambo d'Eric Garcia.

## Argument

El 2025, una empresa anomenada "La Unió" ha perfeccionat uns òrgans bio-mecànics per reemplaçar òrgans malalts. Si un client s'endarrereix en els pagaments, un "repo man" li reclama l'òrgan artificial (artiforg) del cos; freqüentment aquest procediment causa la mort del client.

## Repartiment

* Jude Law com Remy, un repo man.
* Forest Whitaker com Jake Freivald, el company de Remy.
* Liev Schreiber com Franc Mercer, el cap de Remy.
* Alice Braga com Beth, una cantant que té òrgans artificials múltiples.
* Carice van Houten com Carol, la dona de Remy.
* Chandler Canterbury com Peter, el fill de Remy.
* RZA com T-Os, un músic de soul en deute.
* Yvette Nicole Brown com Rhodèsia
* John Leguizamo com Asbury, un comerciant d'òrgans al mercat negre.
* Liza Lapira com Alva, l'ajudant d'un cirurgià del mercat negre.
* Joe Pingue com Raymond Pearl, un ajudant de Remy que va enviar a Repo el seu cor.
* Tiffany Espensen com Jove Asbury.

## Referències

* ↑ «REPO MEN (18)». British Board of Film Classification, 22-02-2010. [Consulta: 31 juliol 2013].
* ↑ «Movie Projector: No 'Bounty Hunter,' 'Repo Men' or 'Wimpy Kid' can upstage 'Alice' (updated)». Los Angeles Times. Tribune Company, 18-03-2010. Arxivat de l'original el 28 agost 2010. [Consulta: 19 març 2010]. «The movie cost US$32 million and has been awaiting a release date for about two years»
* 1 2 Repo Men a Box Office Mojo (anglès) Retrieved July 31, 2013
* ↑ «Forest Whitaker shows off Pinoy martial arts skills». Only in Hollywood. Philippine Daily Inquirer. Arxivat de l'original el 17 de febrer 2008. [Consulta: 15 febrer 2008].

## Enllaços externs

* Repo Men - Lloc web oficial
* Repo men
# Iàsne (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Iàsnoie».
Iàsne (en (ucraïnès): Ясне) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 90 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Shinnecock Hills

Shinnecock Hills és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.749 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shinnecock Hills tenia 1.749 habitants, 502 habitatges, i 313 famílies. La densitat de població era de 326,2 habitants per km².
Dels 502 habitatges en un 24,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,8% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 37,6% no eren unitats familiars. En el 27,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,8% tenia menys de 18 anys, un 34% entre 18 i 24, un 17,6% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 72.500 $ i la renda mediana per família de 89.211 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.172 $ mentre que les dones 32.500 $. La renda per capita de la població era de 28.378 $. Entorn del 7,7% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shinnecock Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shinnecock Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fumera de la bòbila del Llevat

La fumera de la bòbila del Llevat és una xemeneia d'obra vista situada al municipi de Reus (Baix Camp), en entrar a la carretera de Reus a Castellvell, en una plaça d'urbanització recent, i que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És actualment un element aïllat situat en una plaça que formava part de l'antiga bòbila del Llevat. Ens recorda a la tipologia de xemeneies de tipus industrial. Està feta de maó deixat a la vista i la seva base és quadrada amb restes d'alguna obertura a un dels costats de la part inferior. A mesura que l'alçada és major, disminueix el perímetre del cos. De tipologia molt senzilla i construcció octogonal, el coronament és una motllura amb una certa decoració.
L'antiga bòbila, situada vora el camí de la Mineta de Martorell, era propietat de la família Llevat Sugranyes, de Castellvell, i es va inaugurar l'any 1885. La seva producció principal eren els maons i el mosaic de ceràmica.

## Referències

* ↑ «Fumera de la bòbila del Llevat». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18-VIII-2015].
* ↑ Amigó Anglès, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 305-306. ISBN 8486387655.
# Speranza Montefeltro de Pietrarubbia

Speranza Montefeltro de Pietrarubbia va ser comte de Pietrarubbia el desembre del 1305, cap de la Lliga d'amics de la Marca formada per les milícies de Fabriano, San Severino i Matelica al setembre del 1312, i després a sou de l'emperador, va ser excomunicat l'octubre del 1320. Fou aliat sempre de Frederic I Montefeltro contra els güelfs i va rebre el suport del seu cosí Siginolf I Montefeltro en algunes de les seves accions de govern, però va conspirar contra aquest per apoderar-se d'Urbino i va ser descobert i expulsat l'agost del 1334, apareixent més tard a Toscana, on va morir el 1345. Va deixar un fill, Angelo, i aquest també un fill, Nicola, capità de l'exèrcit de Florència el 1373.

## Referències

* ↑ «SPERANZA DA MONTEFELTRO Conte» (en italià), 27-11-2012. [Consulta: 29 abril 2021].
# Religió a Luxemburg

La religió a Luxemburg es divideix entre diverses confessions religioses. A partir del 2008, el 73% dels luxemburguesos s'adhereixen a les formes de cristianisme -68,8% són catòlics, l'1,8% són protestants, mentre que l'1,9% s'adhereixen a altres denominacions cristianes, especialment el cristianisme ortodox-. El 2,6% de la població segueix les religions no cristianes i el 25% dels luxemburguesos són ateus o agnòstics.

## Demografia

Des de 1979 ha estat il·legal per al govern recopilar estadístiques sobre les creences o pràctiques religioses. D'acord amb un estudi de l'any 2010 realitzat pel Pew Research Center el 70,4% són cristians, 2,3% musulmans, 26,8% no afiliats a cap religió i 0,5% d'altres religions.
Segons l'enquesta de l'Eurobaròmetre del 2005,
* 44% dels ciutadans luxemburguesos va respondre que «ells creuen que n'hi ha un Déu»".
* 28% va respondre que «ells creuen que hi ha algun tipus d'esperit o força vital».
* 22% va respondre que «no creuen que hi hagi cap tipus d'esperit, Déu o força vital».

## Intervenció de l'Estat

Luxemburg és un Estat laic, però el Gran Ducat reconeix i recolza diverses religions, a canvi que es permeti a l'Estat interferir en algun dels seus assumptes. Aquest acord, atorgat per primera vegada a l'Església Catòlica Romana, al Concordat del 1801 -en temps de Napoleó-, els principis del qual s'han continuat aplicant a Luxemburg, malgrat la seva separació de França el 1815 i la seva posterior unió amb el Regne Unit dels Països Baixos.
Malgrat tenir les mateixes arrels que la posició oficial de França de la laïcitat, l'enfocament de Luxemburg amb la religió ha pres una direcció diferent en els últims 200 anys, la reducció de la separació entre Església i Estat, no augmentat. L'estat reconeix actualment les religions oficials al catolicisme romà, al judaisme, cristianisme ortodox grec i rus, i el protestantisme. El 2003, els representants de l'islamisme, l'anglicanisme i el cristianisme ortodox romanès i serbi participen en converses per aconseguir un estatus similar, fins a l'actualitat sense èxit.

## Referències

* ↑ «Mémorial A, 1979, No. 29» (PDF) (en francès). Service central de législation. Arxivat de l'original el 2006-08-22. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «Global Religious Landscape» (en anglès). Pew Research Center, 2010. Arxivat de l'original el 2013-11-16. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «Eurobarometer on Social Values, Science and technology 2005 – page 11» (en anglès). [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «International Religious Freedom Report 2004 – Luxembourg». US Department of State, 08-11-2004. [Consulta: 22 juliol 2015].
# Iàsnaia Poliana

Iàsnaia Poliana (en rus: Я́сная Поля́на, literalment: "claror brillant") va ser la casa de l'escriptor Lev Tolstoi, on va néixer, hi va escriure Guerra i Pau i Anna Karènina, i on és enterrat. Tolstoi va dir de Iàsnaia Poliana la seva "inaccessible fortalesa literària". Es troba a 12 km al sud-oest de la ciutat de Tula, Rússia i a 200 km de Moscou.
El juny de 1921 aquesta finca va ser nacionalitzada pels soviètics i va esdevenir el seu museu memorial. Primer va ser dirigit per la filla de l'escriptor Aleksandra Tolstaia. Actualment la dirigeix Vladímir Tolstoi. El museu conté efectes personals de Tolstoi i també una biblioteca amb 22.000 volums. El museu estatal conté la mansió de l'escriptor, l'escola que ell fundà per a fills de camperols i un parc on es troba la seva tomba.

## Història

La finca de Iàsnaia Poliana va pertànyer originàriament a la família Kàrtsev. A finals del segle xviii la va comprar el príncep Nikolai Volkonski, l'avi de l'escriptor.
La casa passà de Nikolai Volkonski a la seva filla, Maria Nikolàievna, la mare de Lev Tolstoi. El marit d'ella, Nikolai Ilitx Tolstoi, un veterà de la guerra contra Napoleó el 1812, construí la casa de 32 habitacions i engrandí el parc.
Lev Tolstoi va néixer el 1828 a una casa, actualment demolida, de Iàsnaia Poliana. Com que els seus pares moriren quan ell era molt jove va ser criat pels seus parents. El 1856, després d'acabar el seu servei militar, s'establí a la casa i hi va portar la seva esposa el 1862. Quan Tolstoi hi vivia la finca feia 1.600 hectàrees amb el bosc original i una sèrie de basses a diferents nivells. Uns 350 camperols hi vivien.
Els esborranys de Guerra i Pau i Anna Karenina es conserven i ara es troben al Museu Rumiàntsev de Moscou.
Durant la Segona Guerra Mundial aquesta finca va ser ocupada pels nazis per un breu període (45 dies).

## Referències

* 1 2 Suzanne Massie, Land of the Firebird, p. 308
* ↑ Official site of Yasnaya Polyana Museum (rus)
* ↑ Suzanne Massie, p. 310

## Bibliografia

* Suzanne Massie, Land of the Firebird, the Beauty of Old Russia, Simon and Schuster, New York 1980
* Aleksey Zveryev and Vladimir Tunimanov, Lev Tolstoy, Moldaya Gvardiya Publishers, Moscow, 2007 (rus), ISBN 978-5-235-03037-4

## Enllaços externs

* Official website of Yasnaya Polyana Museum Arxivat 2008-04-22 a Wayback Machine.
* Travel article in www.theglobaldispatches.com Arxivat 2013-10-02 a Wayback Machine.
# Margarida de Borgonya i de França

Margarida de Borgonya (1290 - Gaillard 1315), infanta de Borgonya i reina consort de França i Navarra (1314-1315).
Era la filla del duc Robert II de Borgonya i Agnès de França. Per línia paterna era neta d'Hug IV de Borgonya i Violant de Dreux, i per línia materna de Lluís IX de França i Margarida de Provença. Fou germana dels ducs Hug V de Borgonya i Eudes IV de Borgonya. Es va casar el 21 de setembre de 1305 a Vernon-en-Normandia amb el príncep i futur rei Lluís X de França. D'aquest matrimoni van tenir una filla, la princesa Joana II de Navarra (1311-1349), reina de Navarra
A principis de 1314, el rei Felip IV de França va fer tancar en un castell les seves tres nores: Margarida de Borgonya, casada amb el príncep Lluís; Joana II de Borgonya, casada amb el príncep Felip; i Blanca de Borgonya, casada amb el príncep Carles, per la denúncia de la seva filla Isabel de França de tenir relacions d'adulteri amb joves cavallers de la Cort a la Torre de Nesle.
El 15 d'agost de 1315 Margarida fou trobada morta a la seva cel·la del castell de Gaillard, presumptament assassinada pel seu espòs, que desitjava poder-se casar amb Clemència d'Hongria.
# TLL

«TLL» té aquests significats:
# Simona Duque de Alzate

Simona de la Luz Duque de Alzate (30 de març de 1773 - 17 de gener de 1858) va ser una revolucionària colombiana.
Filla de propietaris de la regió, es va casar amb Antonio Alzate i va tenir sis fills. Es va convertir en un gran símbol de la Guerra d’Independència de Colòmbia, en lliurar cinc dels seus fills al llavors tinent coronel José María Córdova, que va acceptar incorporar-los a les tropes rebels. El tinent coronel, per ressaltar la generosa acció lliurament dels fills, escriu una carta al general Francisco de Paula Santander en què assenyala: "Una característica tan sublim de l'amor pel país mereix la major consideració del govern". Per aquest motiu el general Santander va decretar que la dona rebés ingressos complets per a la resta de la seva vida pel seu amor a la pàtria. La dona, que passava per moments de gran precarietat, al final va acceptar. Va morir a Marinilla el 17 de gener de 1858 a 85 anys. Al llit de mort, el seu fill Salvador li va preguntar quines ordres havia de deixar en cas que morís i, amb una veu agonitzant, encara que clara, va dir: Deixeu que els meus fills serveixin el país cada vegada que els necessiti.

## Referències

* ↑ José María Bravo: La heroína antioqueña, Simona Duque, El Mundo (Colombia), 19 marzo 2010.
* ↑ «Un repaso por la historia: Simona Duque de Alzate». www.marinilla-antioquia.gov.co. [Consulta: 16 maig 2016].
* ↑ «Simona Duque». www.semana.com. [Consulta: 16 maig 2016].
* ↑ «un repaso por la historia: Simona Duque de Alzate». www.marinilla-antioquia.gov.co. [Consulta: 16 maig 2016].
# Skjern

Skjern és una ciutat danesa de l'est de la península de Jutlàndia, comparteix amb Ringkøbing la capitalitat del municipi de Ringkøbing-Skjern que forma part de la regió de Midtjylland, ambdós creats l'1 de gener del 2007 com a part d'una reforma territorial. El nom de la ciutat prové del riu Skjern que passa al sud, a mig camí de la veïna vila de Tarm.
Sobre el riu hi ha el pont del rei Joan (Kong Hans bro), la llegenda explica que el rei Joan de Dinamarca es va ofegar al riu Skjern. Tanmateix la veritat és que va morir a causa d'una pneumònia causada per l'aigua freda.
A més del riu Skjern, la ciutat és especialment coneguda pel seu equip d'handbol, el Skjern Håndbold, que juga a la principal lliga del país i va guanyar la competició en la temporada 1998/1999.

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Dinamarca
# Iàsnaia Poliana (Rússia)

«Iàsnaia Poliana» té aquests significats:
* Iàsnaia Poliana (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Iàsnaia Poliana (Prókhorovka), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Iàsnaia Poliana (Beleníkhino), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Terratrèmol de les illes Rat de 1965

El Terratrèmol de les illes Rat de 1965 va tenir lloc a les 05:01 UTC del 4 de febrer de 1965 ((19:01 de 3 de febrer en l'hora local). Va tenir una magnitud de 8,7 i va provocar un tsunami de més de 10 metres a l'illa Shemya, però va provocar molt pocs danys.

## Configuració tectònica

Les illes Rat formen part de les illes Aleutianes, una cadena d'illes volcàniques que formen un arc insular, resultat de la subducció de la placa del Pacífic sota la placa nord-americana.

## Característiques

El terratrèmol de les illes Rat de 1965 comparteix característiques comunes amb el terratrèmol de les illes Kurils de 1963 i el terratrèmol d'Alaska de 1964.

### Terratrèmol

El terratrèmol es va associar amb una ruptura de 600 km de llargada al llarg del límit de la placa, sobre la base de la distribució de les rèpliques. El patró d'alliberament d'energia suggereix la presència de tres zones de fricció al llarg de la interfície de la placa, cadascuna causant d'un punt d'alliberament. La recreació simulada del tsunami dona suport a la idea que el terratrèmol va consistir en tres subesdeveniments, relacionats amb tres "blocs" estructurals dins de la placa principal.
El sisme principal va ser seguit per un terratrèmol de magnitud 7,6 gairebé dos mesos després, que va desencadenar un petit tsunami, però molt més petit que l'anterior. Aquest terratrèmol no va ser una rèplica, ja que el seu epicentre es trobà ubicat en una falla diferent.

### Tsunami

El tsunami va tenir una alçada màxima de 10,7 metres a l'illa Shemya, 2 metres a l'illa Amchitka, 1,6 metres a l'illa Attu i 1,1 metres al nord de Kauai, Hawaii. També es va observar al Perú, l'Equador, Mèxic, Califòrnia, el Japó i l'est de Rússia.

## Danys

Les inundacions del tsunami van provocar danys per valor de 10.000 dòlars a l'illa d'Amchitka. Es van registrar danys menors a les illes Attu i Shemya en forma d'esquerdes als camins.

## Referències

* 1 2 3 NGDC. «Search result for 1965 Alaska earthquakes». Arxivat de l'original el 30 desembre 2017.
* 1 2 USGS. «Historic Earthquakes Rat Islands, Alaska», 26-10-2009. Arxivat de l'original el 16 gener 2010.
* ↑ Wu, Francis T.; Kanamori, Hiroo «Source mechanism of February 4, 1965, Rat Island earthquake». Journal of Geophysical Research, 78, 26, 09-10-1973, pàg. 6082–6092. Bibcode: 1973JGR....78.6082W. DOI: 10.1029/jb078i026p06082.
* ↑ Beck, S.L.; Christensen D.H. «Rupture Process of the February 4, 1965, Rat Islands Earthquake». Journal of Geophysical Research, 96, B", 1991, pàg. 2205–2221. Arxivat de l'original el d’octubre 3, 2012. Bibcode: 1991JGR....96.2205B. DOI: 10.1029/90JB02092 [Consulta: 8 març 2010].
* ↑ Johnson, J.M.. «Heterogeneous coupling along Alaska-Aleutians as inferred from Tsunami, Seismic and Geodetic Inversions». A: Dmowska R. & Saltzman B.. Tsunamigenic Earthquakes and Their Consequences (en anglès). 39, 1999, p. 28–55. ISBN 978-0-12-018839-0 [Consulta: 8 març 2010].
* ↑ Abe, Katsuyuki «Lithospheric normal faulting beneath the Aleutian trench». Physics of the Earth and Planetary Interiors, 5, 01-01-1972, pàg. 190–198. Bibcode: 1972PEPI....5..190A. DOI: 10.1016/0031-9201(72)90091-X.
# Fusell

«Fusell» té aquests significats:
* Fusell o daurada grossa, ocell de l'ordre dels caradriformes
* Fusell (mecànica), caragol llarg i de gran diàmetre usat per accionar elements de tancament com una premsa o una mordassa o per produir el desplaçament lineal dels carros de les fresadores i torns
* Fusell (arma), arma de foc de canó llarg
* Fusell submarí
* Fusell d'assalt, fusell dissenyat per al combat amb capacitat de foc selectiu
Viccionari
# Sliudianka

Sliudianka (en rus: Слюдянка) és una ciutat de Sibèria, a l'óblast d'Irkutsk. Està situada a la riba del llac Baikal, a l'altura de la desembocadura del riu Sliudianka, al nord de les muntanyes Jamar-Daban, 83 km al sud-est de Irkutsk. La seva població s'elevava a 18.542 habitants en 2010.

## Història

Al segle xvii, en 1647, va ser erigit aquí un presidi que servia a la ciutat de Irkutsk. Es va començar a explotar també els dipòsits de mica flogopita, sliuda en rus, que dona nom a la localitat i al riu en les proximitats de la desembocadura del que es troba la ciutat. En 1899, es va edificar una estació en el recorregut del Ferrocarril Transsiberià, al voltant del qual es va fundar l'assentament que va donar origen a la ciutat, que va rebre aquest estatus en 1936.

## Economia i transport

Sliudianka és un centre de fabricació de ciment i de materials de construcció. Compta igualment amb una fàbrica de processament de peix i es desenvolupen activitats lligades al transport ferroviari.
Sliudanka es troba sobre el ferrocarril Circumbaikal (fins a mitjan segle XX part del ferrocarril Transsiberià), en el quilòmetre 5.311 des de Moscou. La seva estació està construïda enterament en marbre blanc. A la ciutat hi ha serveis d'autobusos i marshrutkas, minibusos. Irkutsk i Sliudianka està connectades per una via fèrria electrificada que és la via que actualment fan servir els trens Transsiberians.

## Enllaços externs

* Web de la ciutat (rus)
* Informacions sobre Sliudianka (rus)
* Fotografies de la regió de la desembocadura de l'Sliudianka (rus)
# Rhipidomys emiliae

Rhipidomys emiliae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'extrem oriental del bosc de l'Amazones (Brasil). Els seus hàbitats naturals són les plantacions, els boscos de galeria i els boscos secs de cerrado. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor de l'ornitòloga germanobrasilera Maria Elizabeth Emilia Snethlage.

## Referències

* ↑ Catzeflis, F. Rhipidomys emiliae. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 25 abril 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 125. ISBN 978-0801893049.
# John Wilkes

John Wilkes (Londres, Regne de la Gran Bretanya, 1725 - ibídem, 1797) fou un polític anglès, que creà una aurèola de personatge excessiu i llibertari entorn de la seva figura. Se'l coneixia per les seves aficions mundanes.
Ja de ben jove aconseguí arreglar-se un matrimoni amb Mary Mead, deu anys més gran que ell, riquesa considerable i posició social alta. Li proporciona l'escalada social i els diners suficients per portar una vida llibertina. Iniciar així una carrera política com a defensor de les llibertats, essent un important polític polèmic. Va ser membre del Parlament des de 1757, es va enfrontar (junt amb el partit Whig) a la política arbitrària de Jordi III; a més de la societat estereotipada de la seua època.
És l'autor d'un anònim publicat al diari "The Norht briton" titulat "L'amic incompetent del rei" on criticava profundament el tarannà absolutista del rei Jordi III. Aquest diari el va fundar ell mateix el 1762. Fou expulsat del Parlament dues vegades (el 1764 i el 1769), processat i empresonat diversos cops, tot i tenir immunitat parlamentària que el rei va violar.
Tanmateix fou tornat a escollir com a diputat al Parlament Britànic, gràcies a l'opinió pública molt contrària a la reacció del monarca. Va esdevenir un símbol de llibertat i un dels impulsors més reals d'una veritable opinió pública polititzada, alhora que va conduir a diferents mesures que obrien el camí a la transparència. El 1774 va tornar al Parlament i fou nomenat Lord Major.
# Maretia

Maretia és un gènere d'eriçons de mar,(equinoderms) pertanyents al ordre Spatangoida i la família Maretiidae.
Aquests eriçons de mar són irregulars, ja que la boca es troba a la part davantera de la part inferior de l'animal, mentre que l'anus es troba en posició final posterior, són fortament aplanats i a diferència dels cidaris no són esfèrics.
Els fòssils de Maretia es troben en estrats marins des de l'Eocè fins al Quaternari (interval d'edat: des de fa 40,4 a 0,012 milions d'anys.) Els fòssils es coneixen d'algunes localitats de Regne Unit, Estats Units, Alemanya, Espanya, Cuba, Indonèsia, Nova Zelanda, Eritrea i Grècia.

## Espècies

* Maretia carinata Bolau, 1873
* Maretia cordata Mortensen, 1948
* †Maretia estenozi Sánchez Roig, 1926
* Maretia planulata (Lamarck, 1816)

## Referències

* ↑ Catalogue of life
* ↑ Ubio
* ↑ Moore, R.C. (ed.). 1966-1978. Tractat de paleontologia dels invertebrats. Parts S-U. Equinodermes. 2 Volums. Societat Geològica d'Amèrica i Universitat de Kansas, Kansas.
* ↑ Base de dades de paleobiologia
* ↑ World Register of Marine Species - Kroh, A.; Mooi, R. «Maretia» (en anglès). WoRMS, 2021.