OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Institut Võro

Institut Võro (en võro: Võro Instituut; en estonià: Võru Instituut) és una institució estatal d'investigació i desenvolupament d'Estònia dedicada a la preservació i promoció de la llengua i la cultura Võro.

## Història

El võro (nativament [ˈvɤro kʲiːlʲ]) és una llengua de la branca baltofinesa de la família de les llengües uràliques. Tradicionalment, s'ha considerat un dialecte de l'estonià meridional, però avui dia té la seva pròpia llengua literària i està a la recerca del reconeixement oficial com a llengua regional autòctona d'Estònia. Té aproximadament 75.000 parlants (Võros) principalment al sud-est d'Estònia, a les vuit parròquies de l'històric comtat de Võru (Karula, Harglõ, Urvastõ, Rõugõ, Kanepi, Põlva, Räpinä) i la resta de la parròquia de Vastseliina.
L'institut va ser fundat pel govern estonià l'any 1995 i es troba a la ciutat de Võru. Els directors de l'institut han estat Enn Kasak, Kaido Kama i Külli Eichenbaum. L'actual director de l'institut és Rainer Kuuba. Entre els investigadors de l'institut destaquen el toponimista Evar Saar i el lexicògraf Sulev Iva.

## Activitats

L'institut es dedica a una àmplia gamma d'activitats per fer front als reptes als quals s'enfronten les llengües menys parlades, com ara l'establiment de programes escolars, la realització d'investigacions lingüístiques i regionals, la preservació dels topònims i les seves històries corresponents (principalment per Evar Saar), la publicació de llibres de text escolars i l'organització de conferències anuals d'idiomes. L'objectiu d'aquestes activitats és animar la gent Võro a parlar la seva pròpia llengua i preservar el seu estil de vida característic.

## Referències

* ↑ «Endangered languages in Europe and North Asia». Helsinki.fi, 13-09-1980. [Consulta: 23 agost 2014].
* ↑ Sulev Iva, Phd at Tartu University, (English summary pp 144–146). «Võru kirjakeele sõnamuutmissüsteem (Inflectional Morphology in the Võro Literary Language)». Dspace.utlib.ee.
* ↑ Koreinik, Kadri. «Maintenance of South Estonian Varieties: A Focus on Institutions». Journal on Ethnopolitics and Minority Issues in Europe, 2012. [Consulta: 9 desembre 2015].
* ↑ Meiorg, Marianne. «Legal and Institutional Framework Analysis: Seto and Võro languages». Working Papers in European Language Diversity 19, 2012. [Consulta: 9 desembre 2015].
* ↑ «Smoke sauna tradition in Võrumaa added to UNESCO Intangible Cultural Heritage List». eer.ee, 27-11-2014. [Consulta: 26 febrer 2018].
# Imma Mayol i Beltran

Imma Mayol i Beltran (Palma, 1 de febrer de 1958) és una política d'Iniciativa per Catalunya Verds.

## Biografia

És llicenciada en Psicologia per la Universitat de Barcelona, va militar en el Partit Comunista de les Illes Balears de 1976 a 1978 i en el PSUC des de 1978. Va ser diputada al Parlament de Catalunya entre 1992 i 1999, any en què va encapçalar per primera vegada la candidatura d'ICV-EUiA a l'Ajuntament de Barcelona. El 2003 i el 2007, va repetir com a cap de llista per aquesta formació política.
Com a regidora, ha ostentat els següents càrrecs:
* Presidenta de la Comissió de Sostenibilitat, Serveis Urbans i Medi Ambient (portaveu)
* Presidenta del grup municipal ICV-EUiA de la Junta de Portaveus
* Presidenta de l'Institut Municipal de Parcs i Jardins de Barcelona
* Membre de l'Institut Municipal de Persones amb Disminució
* Consellera d'Infraestructures del Llevant de Barcelona, S.A.
En el 2011, una vegada ja havia abandonat la política, va entrar a treballar per a Agbar. Al març del 2012 l'Oficina Antifrau de Catalunya va obrir una investigació per esbrinar si infringia la llei d'incompatibilitats per la seva relació professional amb aquesta multinacional.
Des de l'any 2019 és directora de l'Àrea d'Ecologia de l'AMB.
És parella del també polític d'Iniciativa Joan Saura.

## Obres

* Incorporarse a la sociedad (1989)
* Repensar las drogas (1989)
* Drogues i dificultat social. Propostes d'intervenció educativa (1991).

## Referències

* ↑ El País. «Antifraude investiga a cuatro excargos de ICV por sus vínculos con Agbar», 13-03-2012.
* ↑ «Àrea Metropolitana de Barcelona, l'altra administració local». [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «Imma Mayol: "He estat víctima d'un linxament orquestrat"». Ara, 04-02-2011 [Consulta: 30 novembre 2013].
# Imparfinis longicaudus

Imparfinis longicaudus és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Equador.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Norris A. A. 1900. Sobre alguns peixes de S. Paulo, Brazil. Rev. Mus. Paulista v. 4. 349-362.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Imparfinis minutus

Imparfinis minutus és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del São Francisco al Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Norris A. A. 1900. Sobre alguns peixes de S. Paulo, Brazil. Rev. Mus. Paulista v. 4. 349-362.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Boujard, T., M. Pascal, F.J. Meunier i P.-Y. Le Bail 1997. Poissons de Guyane. Guide écologique de l'Approuague et de la réserve des Nouragues. Institut National de la Recherche Agronomique, París, 219 p.

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Janet Harbick

Janet Harbick (1985) és una mare de família canadenca, mare de cinc fills. S'ha prestat de manera altruista dos cops per fer gestació subrogada, ambdues per a parelles gais estrangeres. La maternitat subrogada és legal al Canadà de manera altruista i les mares que la practiquen només reben una compensació econòmica per les despeses relacionades amb l'embaràs (roba de maternitat, transport per anar al metge, salari perdut per absentar-se de la feina). El 2018 fou inclosa a la llista 100 Women BBC.

## Referències

* ↑ Maternidad subrogada: porqué cientos de mujeres en Canadá se ofrecen para gestar hijos ajenos y no ganan dinero a cambio, El Observador, 7 de desembre de 2018
* ↑ Las mujeres en Canadá que se ofrecen como madres subrogantes (sin cobrar), El Comercio (Perú), 7 de desembre de 2018
* ↑ BBC 100 Women 2018: Who is on the list?

## Enllaços externs

* Canal de Janet Harbick a Youtube
# Internazionali Femminili di Palermo 2010

El Torneig de Palerm 2010, oficialment conegut com a Internazionali Femminili di Palermo 2010, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany als International tournaments de la WTA. La 23a edició del torneig es va celebrar entre el 12 i el 18 de juliol de 2010 al Country Time Club de Palerm, Itàlia.
L'estoniana Kaia Kanepi va guanyar el primer títol professional de la seva carrera.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1/WC | F. Pennetta | 6 | 6 | |
| | R. Voráčová | 0 | 3 | | 1/WC | F. Pennetta | 6 | 6 |
| Q | N. Llagostera Vives | 7 | 6 | | Q | N. Llagostera Vives | 4 | 2 |
| 9 | A. Brianti | 6² | 2 | | | | | | 1/WC | F. Pennetta | 6 | 6 |
| 4 | T. Pironkova | 6 | 2 | 2 | | | | | 8 | J. Görges | 0 | 4 |
| | J. Craybas | 2 | 6 | 6 | | J. Craybas | 2 | 4 | | | | |
| Q | C. Dentoni | 4 | 3 | | 8 | J. Görges | 6 | 6 | | | | |
| 8 | J. Görges | 6 | 6 | | | | | | | | | | 1/WC | F. Pennetta | 4 | 3 |
| 5 | K. Kanepi | 6 | 6 | | | | | | | | | | 5 | K. Kanepi | 6 | 6 |
| | I.R. Olaru | 1 | 2 | | 5 | K. Kanepi | 6 | 6 | | | | |
| Q | M. Lučić | 0 | 6$^4$ | | 3 | S. Errani | 2 | 2 | | | | |
| 3 | S. Errani | 6 | 7 | | | | | | 5 | K. Kanepi | 6 | 6 |
| | M. Zec Peškirič | 4 | 5 | | | | | | WC | R. Oprandi | 3 | 2 |
| WC | R. Oprandi | 6 | 7 | | WC | R. Oprandi | 7 | 6 | | | | |
| | M. Duque Marino | 6$^3$ | 3 | | 2 | A. Rezaï | 5 | 0 |
| 2 | A. Rezaï | 7 | 6 | | | | | |

## Quadre doble femení

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final |
| | Jill Craybas Julia Görges | 6 | 3 | [10] |
| WC | Corinna Dentoni Anna Floris | 1 | 6 | [3] | Jill Craybas Julia Görges | 6 | 6 |
| 3 | Arantxa Parra Santonja Renata Voráčová | 4 | 6 | [7] | Anastasia Pivovarova Arantxa Rus | 4 | 3 |
| | Anastasia Pivovarova Arantxa Rus | 6 | 2 | [10] | | | | Jill Craybas Julia Görges | 4 | 1 |
| | Maria Kondratieva Sophie Lefevre | 2 | 6 | [10] | | | | Alberta Brianti Sara Errani | 6 | 6 |
| | Maria Korítseva Darya Kustova | 6 | 1 | [6] | Maria Kondratieva Sophie Lefevre | 6$^4$ | 1 |
| | Alberta Brianti Sara Errani | 1 | 7 | [10] | Alberta Brianti Sara Errani | 7 | 6 |
| WC | Claudia Giovine Romina Oprandi | 6 | 5 | [8] | | | |
Palerm :
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2019
2020
2021
2022
2023
2024 :
Sony Ericsson WTA Tour 2010
< 2009
2011 > :
WTA Tour Championships, Doha  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Jacques Botherel

Jacques Botherel (La Trinité-sur-Mer, Bretanya, 1 de desembre de 1946) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1971 i 1974. Com a amateur va obtenir el Campionat del món en ruta de 1965.

## Palmarès

* 1965
** Campió del món amateur en ruta
* 1966
** Vencedor d'una etapa a l'Essor breton
* 1967
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica amateur
* 1968
** Vencedor d'una etapa a la Ruban Granitier Breton
* 1969
** 1r a la Redon-Redon
** 1r al Tour de l'Yonne
** Vencedor d'una etapa a la Ruban Granitier Breton

### Resultats al Tour de França

* 1971. Fora de control (2a etapa)
* 1973. 71è de la classificació general
* 1974. 86è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Iddingsita

La iddingsita és una roca microcristal·lina que es forma com a producte de l'alteració de l'olivina en roques ultramàfiques. Sol estar composta per minerals del grup de l'argila, del grup de l'esmectita i del grup de la clorita, òxid de ferro i ferrhidrita. És un producte freqüent de la meteorització de l'olivina, aquesta transformació es dona fàcilment en presència d'aigua.

## Referències

* 1 2 Iddingsite, Mindat.com..
* ↑ Kuebler, K.; Wang, A.; Haskin, L. A. y Jolliff, B. L. 2003. A Study of Olivine Alteration to Iddingsite Using Raman Spectroscopy Lunar and Planetary Science, 34, p. 1953.
# Ignacio Salas Lamamié de Clairac

Ignacio Salas Lamamié de Clairac (Bilbao, 18 de desembre de 1945-Torrevella, 13 de gener de 2016) va ser un presentador de televisió espanyol que va exercir bona part de la seva trajectòria professional a Televisió Espanyola (TVE). Des de 2000 fins a 2006 va ser president de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió.

## Biografia

Ignacio Salas va néixer a Bilbao en 1945. Era fill de Ramón Salas Larrazábal, general d'Aviació i conegut historiador militar, especialitzat en la Guerra Civil Espanyola, i la seva esposa, Eulalia Lamamié de Clairac Nicolau.
Va treballar com a redactor, reporter, locutor, narrador, realitzador, guionista, creatiu i presentador de tota mena de programes. La seva trajectòria va estar molt lligada a la de Guillermo Summers, amb el qual va compartir presència en nombrosos programes i anuncis de televisió.
Entre els programes de televisió que va conduir, es poden recordar alguns com En paralelo (1982), Y sin embargo... te quiero (1983-1985), Segundos fuera (1986), Juegos sin fronteras (1988), La hora del TPT (1988) o Juego de niños (1989) i Al habla (2001-2004).
Membre de la Junta Directiva constituent de l'Acadèmia de Televisió, al març de 2000 va ser elegit president de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió d'Espanya (ATV) per a un període de quatre anys, càrrec pel qual va ser reelegit al juny de 2004. Va deixar el càrrec al setembre de 2006.

## Referències

* ↑ «Muere el presentador de televisión Ignacio Salas», 13-01-2016. [Consulta: 13 gener 2016].
* ↑ «Construir un ejército republicano no fue fácil», 14-05-2006. [Consulta: 14 gener 2016].
| Precedit per: Antonio Mercero | President de la ATV 2000 - 2006 | Succeït per: Manuel Campo Vidal |
# Hraunfossar

Hraunfossar és una sèrie de cascades formades per rierols de transmissió que es troben a Borgarfjörður, a l'oest d'Islàndia, a uns 900 metres de Hallmundarhraun, un camp de lava que va sorgir de l'erupció d'un dels volcans que es troben sota la glacera Langjökull. Les caigudes d'aigua s'aboquen al riu Hvítá des de les capes de roca menys poroses de lava. Hraun prové de la paraula islandesa per a 'lava'.
Just a sobre de Hraunfossar, hi ha una altra cascada anomenada Barnafoss. Hraunfossar i Barnafoss es troben a prop de Húsafell i Reykholt. La cova de lava Víðgelmir també n'és a la vora.

## Referències

* ↑ «Hraunfossar» (en anglès). World of Waterfalls.

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de les cascades d'Islàndia
# Hrašovík

Hrašovík és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1270.
# Ilmakovka

Ilmakovka (en rus: Ильмаковка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 131 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Imago clipeata

Imago clipeata ('imatge-escut' en llatí) és un terme artístic que designa imatges d'avantpassats, gent famosa o que ha mort en espais circulars o medallons. En el món romà s'utilitzava per representar els avantpassats familiars en un arbre que es mostrava a les cases patrícies de la República, tal com ho descrivia Plini a Història Natural 35, 4-11. També s'utilitzà en la iconografia funerària paleocristiana. Aquests retrats poden ser decoracions d'escultures arquitectòniques, sarcòfags i representacions de les legions romanes.

## Referències

* ↑ Winkes, Rolf: Clipeata imago, Bonn 1969. Winkes, Rolf : Pliny's chapter on Roman funeral customs in the light of Clipeatae imagines, American Journal of Archaeology 83, 1979, 481-484.
# Hylomyscus arcimontensis

Hylomyscus arcimontensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 900 i 2.400 msnm al nord i sud-est de Tanzània i el nord de Malawi. El seu hàbitat natural són els boscos montans. Es tracta d'un animal arborícola. El seu nom específic, arcimontensis, es refereix a la seva presència a les muntanyes de l'Arc Oriental i la forma de la seva distribució. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Carleton, M. D.; Stanley, W. T. «Review of the Hylomyscus denniae complex (Rodentia: Muridae) in Tanzania, with a description of a new species» (PDF) (en anglès). Proceedings of the Biological Society of Washington, 118, 3, 2005, pàg. 619-646.
# Immanuel Mifsud

Immanuel Mifsud (12 de setembre de 1967, Paola, Malta) és un escriptor maltès de poesia i prosa. Va estar treballant un temps en la recerca del teatre. Ha escrit sis col·leccions d'històries curtes, sis col·leccions de poesia i també històries per a nens. El 2011 es va convertir en el primer escriptor maltès de guanyar el Premi Europeu de Literatura i en 2014 va ser nomenat membre de l'Orde del Mèrit de la República de Malta.

## Obres
### prosa

* 1991: Stejjer ta' Nies Koroh (Històries de gent lletja)
* 1993: Il-Ktieb tas-Sibt Filgħaxija (El llibre per a la nit del dissabte)
* 1999: Il-Ktieb tal-Maħbubin Midruba (El llibre dels amants mutilats)
* 2002: L-Istejjer Strambi ta' Sara Sue Sammut (Les Històries estranyes de Sara Sue Sammut)
* 2005: Kimika (Química)
* 2006: Happy Weekend (En anglès)

### Poesia

* 1998: Fid-Dar ta' Clara (A casa de Clara)
* 2001: Il-Ktieb tar-Riħ u l-Fjuri (El llibre de l'aire i les flors)
* 2004: Polska-Slovensko (bilingüe, maltes-anglès)
* 2005: km (bilingüe, maltes-anglès)
* 2005: Confidential Reports (En anglés)
* 2007: Poland Pictures (En anglès)

### Literatura per a infants

* 2004: Stejjer li Kibru fl-Art (Històries que nàixen del sòl)

## Referències

* ↑ «Article a la web del premi de la Unió Europea de Literatura». Arxivat de l'original el 2013-12-01. [Consulta: 28 novembre 2013].
* ↑ http://www.euprizeliterature.eu/winning-authors/2011 Arxivat 2013-03-05 a Wayback Machine.
* ↑ Entrevista a Times of Malta
* ↑ «Republic Day Honours» (en anglès). Times of Malta, 13-12-2014. [Consulta: 26 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Immanuel Mifsud
* Obres d'Immanuel Mifsud de l'Open Library a Internet Archive
* Entrevista a Malta Today Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine.
# Inman Mills

Inman Mills és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 1.151 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Inman Mills tenia 1.151 habitants, 435 habitatges i 261 famílies. La densitat de població era de 352,7 habitants/km².
Dels 435 habitatges en un 21,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 39,8% no eren unitats familiars. En el 37% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,9% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 20,8% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 39,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 54 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 57,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.776 $ i la renda mediana per família de 37.391 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.838 $ mentre que les dones 19.922 $. La renda per capita de la població era de 15.958 $. Entorn del 4,2% de les famílies i el 28,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Inman Mills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Inman Mills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Innico d'Avalos d'Aragona

Innico d'Avalos d'Aragona (Nàpols, 1535/36–1600) va ser un Cardenal italià.
Va ser fill del condottiero Alfonso de Ávalos i Maria d'Aragona, de la família dels ducs de Montalto, de la noblesa espanyola. El 1563, va construir el Castell d'Avalos a Procida, una petita illa en el Golf de Nàpols.
Després d'un període com a administrador (durant un temps Canceller del Regne de Nàpols), va ser nomenat bisbe de Mileto el 1566, bisbe de Sabina el 1586, bisbe de Frascati el 1589, i bisbe de Porto e Santa Rufina el 1591.
A Espanya, un altre membre religiós d'aquesta família va ser el cardenal Gaspar Dávalos de la Cueva.

## Successió episcopal

Com a bisbe, va ser el principal consagrador de:
* Francesco Cittadini, bisbe de Castro del Lazio (1569);
* Girolamo Rustici, bisbe de Tropea (1570);
* Lelio Zibramonti, bisbe de Alba (1583);
* Maffeo Venier, Arquebisbe de Corfù (1583);
* Scipione Gonzaga, Patriarca llatí de Jerusalem (1585);
I el principal coconsagrador de:
* Francisco Pacheco de Toledo, Bisbe de Burgos (1567).

## Referències

* ↑ «History of Procida». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ «The Stability of Monuments over Coastal Cliffs in the Bay of Napoli». UNESCO.
* 1 2 Cheney, David M. «Iñigo Cardinal Avalos de Aragón, O.S.». Catholic-Hierarchy.org.