OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aulus Corneli Màmmula (pretor 217 aC)

Aulus Corneli Màmmula (en llatí: Aulus Cornelius Mammula) va ser un magistrat romà del segle iii aC.
Va ser pretor l'any 217 aC al començament de la Segona Guerra Púnica, any en què es va comprometre a un ver sacrum, o sacrifici sagrat a la primavera, però no ho va complir fins a l'any 195 aC. L'any 216 aC va ser enviat com a propretor a l'illa de Sardenya i va demanar al senat gra per pagar així a les seves tropes, però no li va ser concedit degut altres necessitats més urgents.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 913.
# Lugal-kisalsi

Lugal-kisalsi o Lugaltarsi (𒈗𒆦𒋛, lugal-kisal-si, també 𒈗𒋻𒋛, lugal-tar-si, lugal-sila-si) va ser un rei d'Uruk i Ur que va viure cap a finals del segle XXV aC. Va succeir al seu pare Lugal-kinixe-dudu, segons les inscripcions contemporànies, tot i que no apareix a la Llista de reis sumeris (però el seu pare sí en algunes versions). En una de les seves inscripcions, apareix com "Lugalkisalsi, el fill primogènit de Lugal-kinixe-dudu, rei d'Uruk i Ur".
Va tenir un fill anomenat Lubarasi i un nét anomenat Silim-Utu. Es coneixen nombroses inscripcions al seu nom.

## Inscripcions

Lugal-kisalsi és conegut per diverses inscripcions. Lugal-kisalsi també va ser anomenat "rei de Quix" en algunes de les seves inscripcions:
   𒀭𒈗𒆳𒆳𒊏 / 𒀭𒈹 / 𒊩𒌆𒀭𒈹𒊏 / 𒈗𒋻𒋛 / 𒈗𒆧𒆠 / 𒂦𒆦 / 𒈬𒈾𒆕
   an lugal kur-kur-ra / {d}inanna / nin AN MUSZ3-ra / lugal-sila-si / lugal kisz / bad3 kisal / mu-na-du3
   "Per a An, rei de totes les terres, i per a Inanna, reina de..., Lugaltarsi, rei de Quix, va construir la muralla del pati".
   — Inscripció de Lugal-kisalsi.

## Representacions

Lugal-kisalsi és conegut per una clavilla de fundació amb efígie i inscripció, i diverses estatuetes semblants, encara que sense inscripcions. La clavilla de la base diu:
   𒀭𒇉 / 𒁮𒀭𒊏 / 𒈗𒆦𒋛 / 𒈗𒀕𒆠𒂵 / 𒈗𒋀𒀊𒆠𒈠 / 𒂍𒀭𒇉 / 𒈬𒆕
   {d}namma / dam an-ra / lugal-kisal-si / lugal unu{ki}-ga / lugal urim5{ki}-ma / e2 {d}namma / mu-du3
   "Per a Nammu, l'esposa d'An, Lugalkisalsi, rei d'Uruk i rei d'Ur, va construir el temple de Namma".
   — Inscripció de Lugal-kisalsi a la seva clavilla de fundació
Una estàtua del Museu del Louvre és a nom del nét de Lugal-kisalsi, que porta la inscripció: "Satam, fill de Lu-Bara, fill de Lugal-kisal-si, rei d'Uruk, assistent de Girim-sim, príncep d'Uruk."

## Referències

* ↑ «Sumerian Dictionary» (en anglès). oracc.iaas.upenn.edu. Arxivat de l'original el 2021-03-01. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ Hayes, 1950, p. 51.
* ↑ «The Sumerian king list: translation» (en anglès). etcsl.orinst.ox.ac.uk. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ «P431226» (en anglès). Cuneiform Digital Library Initiative. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ «P431226» (en anglès). Coneiform Digital Library Initiative. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ «Q001374» (en anglès). Coneiform Digital Library Initiative. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ Jacobsen, 2008, p. 388.
* ↑ Maeda, 1981, p. 8.
* ↑ VVAA, 2003, p. 64-65.
* ↑ «Statue de Satam» (en francès). Museu del Louvre. [Consulta: 21 juny 2024].

## Bibliografia

* Hayes, William. Chronology (en anglès). Cambridge Ancient History, 1950.
* Jacobsen, Thorkild. Toward the Image of Tammuz and Other Essays on Mesopotamian History and Culture (en anglès). Wipf and Stock Publishers, 2008. ISBN 978-1-55635-952-1.
* Maeda, Tohru «KING OF KISH" IN PRE-SARGONIC SUMER». Orient: The Reports of the Society for Near Eastern Studies in Japan, vol. 17, 1981.
* VVAA. Art of the First Cities: The Third Millennium B.C. from the Mediterranean to the Indus (en anglès). Metropolitan Museum of Art, 2003. ISBN 978-1-58839-043-1.
# Pierre Petit (compositor)

Pierre Petit (Poitiers, 21 d'abril de 1922 - Clichy, 1 de juliol de 2000) fou un compositor francès

## Biografia

Petit va néixer a Poitiers, fill d'un professor de khâgne. Va estudiar literatura i música a París (Hattemer Course, Lycée Louis-le-Grand) i literatura a la Sorbona. Va estudiar al Conservatori de París a partir del 1942, entre els seus professors hi havia Georges Dandelot per a l'anàlisi musical, Nadia Boulanger per l'harmonia, Noël Gallon per al contrapunt i la fuga i Henri Büsser per a la composició.
El 1946 va guanyar el Gran Premi de Roma amb l'escena lírica Le jeu de l'amour et du hasard, que va ser interpretada el mateix any per l'orquestra del Cadets du Conservatoire sota la direcció de Claude Delvincourt.
Des del 1951, Petit va ensenyar la història de la civilització al Conservatori de París i a l'escola de politécnica. El 1960 va començar a treballar a "l'Office de Radiodiffusion Télévision Française". Al principi va ser cap de música lleugera i, a partir del 1965, va ser director musical. Entre d'altres, va produir música per a acords perfectes, contre-ut, Presto, Figaro ci figaro là.
El 1963 va ser nomenat director de "l'École normale de musique de Paris", succeint Alfred Cortot i treballant al costat de músics com Nadia Boulanger, Georges Dandelot, Alfred Desenclos, Norbert Dufourcq i Marguerite Roesgen-Champion. Va ocupar el càrrec durant 35 anys, quan el va succeir Henri Heugel. Entre els seus alumnes hi havia Roger Bellon.
També va formar part del jurat del Concurs Long-Thibaud-Crespin.

## Principis i premis

Petit va compondre òperes, operetes i ballets, obres orquestrals, concerts, música de cambra i cançons. També es va assenyalar com a escriptor musical, escrivint llibres sobre Verdi, Ravel, Mozart i com a estudi dels problemes musicals d'Aristòtil. També va ser crític musical de Le Figaro.
Pel seu treball musical, el 1965 li fou concedit el Gran Premi del Consell General de la Seine i, el 1985, el Gran Premi de Música de SACEM.

## Vida personal

Es va casar amb la cantant Christiane Castelli, famosa per la seva interpretació de Tosca a l'Òpera de París. Van tenir tres fills, Claude (periodista i escriptor), Didier (cantant, compositor i intèrpret amb el nom de Romain Didier) i Marie-Laurène. Més tard es va casar amb la violinista Marie-Claude Theuveny el 1958 i va tenir dos fills amb ella, Carolin Petit, compositora i arranjadora de música per a cinema i televisió, i Nicolas. Finalment, el 1974 es va casar amb la seva tercera esposa, Liliane Fiaux.

## Referències

* ↑ és un programa acadèmic de dos anys en el sistema francès "post-bac" (≈subgraduate), amb una especialització en literatura i humanitats.

## Fonts

* "Pierre Petit", in Sax, Marcel Mule & Co, Jean-Pierre Thiollet, H & D, Paris, 2004, s. 160-161
* https://www.universalis.fr/encyclopedie/pierre-petit/

## Enllaços externs

* https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&cqlMode=true&query=idn%3D134801741/al catàleg de la Biblioteca Nacional Alemanya
# Vaudreville

Vaudreville és un municipi francès situat al departament de la Manche i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 80 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vaudreville era de 80 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 12 eren parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 37 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 37 habitatges eren cases. Dels 29 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vaudreville el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 50 persones, 39 eren actives i 11 eren inactives. De les 39 persones actives 36 estaven ocupades (22 homes i 14 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 11 persones inactives 1 estava jubilada, 5 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Vaudreville hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 329 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vaudreville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vaudreville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Medalla del Centenari de Lenin

La Medalla del Centenari de Lenin (Rus: Медаль «В ознаменование 100-летия со дня рождения Владимира Ильича Ленина») era un orde de la Unió Soviètica atorgada per les fites en sel servei civil, laboral i militar en ocasió del Centenari del naixement de Lenin.
Va ser instituïda per Leonid Bréjnev el 5 de novembre del 1969.
Poden rebre-la els ciutadans soviètics; les empreses, associacions, organitzacions i les divisions administratives de l'Estat, i també els ciutadans i organitzacions estrangeres.
Es penjava a l'esquerra del pit, però en una posició superior a la resta de les medalles. Quan només es llueix la cinta, se situa darrere de la Medalla de la Distinció Laboral.
Va ser atorgada sobre uns 11.000.000. de vegades: la van rebre uns 9 milions de treballadors, uns 2 milions de militars i uns 5.000 membres de les delegacions oficials estrangeres. Juntament amb la medalla s'atorgava un certificat acreditatiu.
Va ser creada per la decisió del Comitè Central del Partit Comunista de la Unió Soviètica, la Presidència del Soviet Suprem de l'URSS, el Consell de Ministres de l'URSS i el Consell Central dels Sindicats de l'URSS mitjançant el Decret 723 del 28 d'agost de 1969. La mateixa medalla, la posició i la descripció van ser instituïdes el 5 de novembre de 1969.
Va ser dissenyada pels pintors Nikolai Aleksandròvitx Halcon (anvers) i Aleksander Vasilevich Kozlov (revers)

## Concessió

La medalla pel treball heroic era atorgada a:
* Atorgada als obrers, als camperols, als especialistes de l'economia nacional, els treballadors de les institucions estatals i les organitzacions socials, els homes de la ciència i la cultura i aquells que hagin demostrat la seva vàlua professional abans del Centenari de Lenin.
* Per aquells que prenguin una part activa en la lluita per l'establiment del poder soviètic o en defensa de la Pàtria, o que hagin aportat mitjançant el treball una aportació important a la construcció del socialisme a l'URSS, o que pel seu exemple personal o la seva activitat pública ajudin al Partit a educar a les noves generacions.
i la medalla pel valor militar era atorgada a:
* Als membres de l'Exèrcit Roig, la Flota de Guerra, Tropes del Ministeri d'Afers Interns (MVD) i orgues del Comitè de Seguretat de l'Estat (KGB) que hagin aconseguit uns índexs excel·lents a la preparació de combat i política, en la direcció de l'Exèrcit i en el manteniment del seu estat d'alerta abans del Centenari de Lenin.
També podia ser atorgada als membres del moviment internacional comunista.

## Disseny

És una medalla de llautó daurat de 32mm d'ample en daurat mate. A l'anvers hi ha la imatge de Lenin al mig mirant a l'esquerra amb les dates "1870-1970" a sota.
Al revers hi ha la diferència: a totes dues es llegeix "En commemoració del 100 aniversari del Naixement de V.I. Lenin". A sota hi ha la falç i el martell; i a la medalla civil hi diu "Per l'Esforç Laboral" i a la militar hi diu "Pel Valor Militar" sota la inscripció. A la part inferior hi ha una estrella de 5 puntes.
Penja d'un galó rectangular (25mmX29mm) de seda vermell. Hi ha 4 franges en groc, a les puntes i al mig.
# BAP!!

BAP!! (acrònim de Babarruna ta Aza Popularra!!) va ser un grup de música hardcore punk basc format a Andoain el 1984 i que es va dissoldre el 1996. Tres del seus membres formaren el 2004 el grup Inoren Ero Ni.

## Història

BAP!! es va fundar el 1984 a Andoain amb Eneko Abrego, Andreu, Drake i Txanpi. Sota la influència de Bad Brains, fou un dels grups pioners del so hardcore al País Basc.
El 1986 van gravar la seva primera maqueta, Babarruna ta Aza Popularra!!. Després van participar en el disc compartit !Condenados a luchar! amb els grups Porkeria T, Ultimatum, Zer Vicio?, MCD i Danba.
El 1988 van publicar el seu primer disc, Bidehuts eta Etxehuts, amb la producció de Basati Diskak. Després de gravar l'àlbum, Txanpi i Andreu van deixar la banda i van ser substituïts per Mikel Abrego (germà d'Eneko) i Jomes. Amb la nova formació van presentar el disc Zuria Beltzez.
El tercer àlbum del grup es va publicar el 1994, Lehertzeko Garaia, amb el segell discogràfic Esan Ozenki. Per a molts crítics, aquest és el millor disc realitzat per BAP!!, tant pel les lletres com per les melodies i el ritme.
El 1996, BAP!! es va dissoldre deixant el testament videogràfic ...Ta Bestela Ondo?, que inclou videoclips, entrevistes i gravacions en directe. L'últim concert de la banda va ser a l'antic gaztetxe d'Andoain, centre social okupat al qual sempre van estar vinculats.

## Membres

* Eneko Abrego: cantant
* Drake: baix i guitarra
* Jomes: guitarra
* Andreu: baix
* Txanpi: bateria (1984-1989)
* Mikel Abrego: bateria (1989-1996)

## Discografia
### Àlbums

* Babarruna ta Aza Popularra (Autoeditat, 1986)
* Bidehuts eta Etxehuts (Basati Diskak, 1988)
* Zuria Beltzez (Basati Diskak, 1992)
* Lehertzeko Garaia (Esan Ozenki, 1994)
* Bazen (directe del concert de comiat, Metak, 2003)

## Referències

* ↑ «Bap!!». [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ Ubeda, Josi. Bap. Gaztelupeko Hotsak, 2006. ISBN 84-934755-5-6.
* ↑ «BAP!! - Andoain» (en basc), 29-04-2020. [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ «Inoren Ero Ni». [Consulta: 27 febrer 2021].
# BAHD1

BAHD1 (bromo adjacent homology domain-containing protein 1) és una proteïna nuclear codificada per un sol gen que en els humans es troba en el cromosoma 15, en el braç q15.1. Només es troba en els animals vertebrats, en els seus nuclis interfàsics.

## Seqüència

Té una seqüència d'uns 780 aminoàcids, amb una seqüència N-terminal rica en prolina i un senyal de localització nuclear central. Hi ha tres isoformes d'aquesta proteïna, totes elles semblants en longitud (la isoforma 1 té 780 residus, la isoforma 2 en té 779 i la isoforma 3 en té 777) i en massa molecular (al voltant dels 84 Da).:

## Funció

Aquesta proteïna s'encarrega de silenciar gens, reprimint la transcripció d'aquests en interaccionar amb els factors de l'heterocromatina, evitant així que aquests gens es manifestin en forma de proteïnes a través dels processos de transcripció i traducció i puguin realitzar les seves corresponents funcions. Concretament silencia és el gen IGF2, present durant el desenvolupament dels embrions. IGF2 i d'altres cèl·lules involucrats amb el desenvolupament de l'embrió es troben normalment inactius en adults sans, però en molts tipus de càncer s'activen i causen la proliferació de cèl·lules que poden conduir a la formació de tumors. Així doncs, aquesta proteïna silenciadora actua evitant la formació de tumors deguts a proliferacions de cèl·lules causades pel gen IGF2.

## Referències

* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000140320 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000040007 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* 1 2 Human BAHD1 promotes heterochromatic gene silencing. Helene Biernea,1, To Nam Thama, Eric Batscheb, Anne Dumayc, Morwenna Leguillouc, Sophie Kerneis-Golsteynd, Beatrice Regnaulte, Jacob S. Seelerf, Christian Muchardtb, Jean Feunteunc, and Pascale Cossarta,1
* ↑ Zody M.C., Garber M., Sharpe T., Young S.K., Rowen L., O'Neill K., Whittaker C.A., Kamal M., Chang J.L., Cuomo C.A., Dewar K., FitzGerald M.G., Kodira C.D., Madan A., Qin S., Yang X., Abbasi N., Abouelleil A. Nusbaum C. Analysis of the DNA sequence and duplication history of human chromosome 15.
* ↑ «BAHD1 - Bromo adjacent homology domain-containing 1 protein - Homo sapiens (Human) - BAHD1 gene & protein» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2017].
# Arques

«Arques» té aquests significats:
* Arques (francès) o Arcas (occità), comuna de l'Aude (França)
* Arques (francès) o Arcas (Avairon)(francès), comuna de l'Avairon (França)
* Arques (Pas de Calais), comuna del Pas-de-Calais (França)
* Arques-la-Bataille, comuna del departament de Seine-Maritime (Arques sol fins al 1882) on passa el riu Arques
* Comtat d'Arques, jurisdicció efímera del ducat de Normandia
* Les Arques, comuna del departament d'Òlt (França)
* Riu Arques, riu a la costa del departament de Seine-Maritime (França)
* Tourville-sur-Arques, municipi francès al departament del Sena Marítim
* Cim Baix de les Arques, muntanya de Queralbs a la comarca del Ripollès
* Cim Alt de les Arques, muntanya de Queralbs a la comarca del Ripollès

## Vegeu també

* Arcas (desambiguació)
# Arxipèlag Los Monjes

Los Monjes és un arxipèlag al mar Carib. És una dependència federal de Veneçuela, al nord-oest del Golf de Veneçuela, 34,8 km de la costa de la península de la Guajira, a la frontera entre Colòmbia i l'estat veneçolà de Zulia. Les illes consisteixen en roques s'eleven abruptament sobre el mar, sense cap mena de platges o embarcadors naturals. L'Armada de Veneçuela hi manté una base al sud, on es va construir un moll. La pesca és l'activitat principal al voltant de les illes.
* Monjes del Sud (12° 22′ N 70° 54′ W) es compon de dues grans illes, connectades per un embassament artificial. El sud de les dues illes aconsegueix una altura de 70 metres i compta amb un far.
* Monje de l'Est (12è 24'N 70° 51′ O), una petita roca 5,3 km al nord-est de Monjes del Sud, aconsegueix una altura de 43 m.
* Monjes del Nord (12è 30'N 70° 55′ W), és de 12,3 km NNE de Monjos de l'Est, i consta de cinc petites roques, el més gran dels quals aconsegueix una altura de 41 m.

## Referències

* ↑ «Canciller de Venezuela anuncia visita a los Monjes» (en castellà). Caracol Radio, 13-05-2000. Arxivat de l'original el 2014-12-27. [Consulta: 27 desembre 2014].

## Enllaços externs

* fotografies i material informatiu Arxivat 2012-02-10 a Wayback Machine.
* imatges de satèl·lit
# Bandera de les illes Tuamotu

La bandera de les illes Tuamotu està dividida horitzontalment en tres franges vermella, blanca i vermella, i amb una banda blava vertical a l'asta, d'una amplada de 2/7. Sobre la banda blanca apareixen dues fileres de vuit estrelles blaves de cinc puntes. Les franges vermelles i blanca són les tradicionals de la bandera de la Polinèsia Francesa. La banda blava representa el cel i el mar. En conjunt, els colors recorden els de la bandera de França. Les setze estrelles simbolitzen les setze comunes de l'arxipèlag.
La bandera va ser adaptada el 1975 sobre la base de la bandera d'un antic regne de les Tuamotu utilitzada entre el 1832 i 1843. L'abast d'aquest regne és imprecís i la bandera tenia vuit estrelles. Els colors són els del regne de Tahití. Aquesta bandera no s'ha utilitzat a l'atol d'Anaa, lloc d'origen de la dinastia Pomare.

## Banderes històriques

* Regne de Tuamotu (1832-1843)
# Bandera del Brull

La bandera oficial del Brull té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb un griu negre amb la llengua i les ungles vermelles, situat a 1/6 de les vores superior i inferior, i a 2/9 de l'asta i a 3/9 de la vora del vol.
Va ser aprovada el 13 de setembre de 1999 i publicada en el DOGC el 18 d'octubre del mateix any amb el número 2996.

## Vegeu també

* Escut del Brull
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 13 de setembre de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi del Brull.» (pdf). DOGC num. 2996, 18-10-1999. [Consulta: 6 desembre 2009].
# Baixos de Calbinyà

Els Baixos de Calbinyà, o Baixos de Calvinyà, és un nucli de població del municipi de les Valls de Valira, a l'Alt Urgell. Aquest nucli es formà per influència i proximitat de la Seu d'Urgell, en forma de noves barriades, que en part pertanyen a la Seu i en part a les Valls de Valira. Actualment té 92 habitants.

## Referències

* ↑ «Baixos de Calbinyà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Aznauri

Aznauri és un grau de noblesa de Geòrgia, associat antigament a la possessió d'hisendes i terres de gran extensió o en gran nombre. Eren una aristocràcia amb un gran poder com a conjunt però poc poder individualment.
Dintre de la noblesa georgiana els aznauris ocupen el penúltim esgraó només seguit dels nobles de família.

## Referències

Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Barranc de Verinxells

El Barranc de Verinxells és un corrent fluvial del Priorat, que desemboca al barranc del Pou.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Babinec

Babinec és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1407.
# Barbus thysi

Barbus thysi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-oest del Camerun i Fernando Poo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Banc d'Ashikaga

El banc d'Ashikaga (足利銀行, Ashikaga ginkô) sovint abreujat com Ashigin (あしぎん) és una entitat bancària japonesa d'àmbit regional amb seu a la ciutat d'Utsunomiya, a la prefectura de Tochigi. El banc fou fundat el 1895 per iniciativa del govern per afavorir el desenvolupament de la regió i, actualment, és un dels dos bancs més importants de Tochigi junt amb el banc de Tochigi. El nom del banc prové de la ciutat d'Ashikaga, també a la prefectura de Tochigi.

## Referències

* ↑ https://www.bloomberg.com/profile/company/8335:JP?in_source=PersonProfile