OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Bassa (Rosselló)

La Bassa és un corrent d'aigua de la Catalunya del Nord, en part riera i en part canal de drenatge i d'irrigació (alguns dels seus trams discorre canalitzat, passant per damunt sense barrejar-s'hi amb altres recs i còrrecs) que recorre el centre de la comarca del Rosselló. Neix a Tuïr i després recorre els termes de Toluges i el Soler, per travessar el de Perpinyà, on s'aboca en la Tet.
Es forma al sud del nucli urbà de Tuïr, a prop de la capella de Sant Sebastià, per la confluència de la Ribereta i el Còrrec dels Vidrers, que arriben canalitzats per sota del nucli urbà, i del Còrrec de la Creu, que prové del Causse, prop del poble de Santa Coloma de Tuïr. Un cop format, se'n va cap al nord-est, amb algun tram adreçat cap al nord, deixant a ponent la Zona Industrial de Tuïr i els Prats. Al nord-est de la vila de Tuïr rep el Rec de la Carbonella. Just en el punt on es troben els termes comunals de Tuïr, el Soler i Toluges es deriva de la Bassa l'Agulla de Ballaró.
A partir d'aquell lloc, la Bassa fa de termenal entre el Soler i Toluges en dos trams diferents sense continuïtat entre ells, i, per la resta, entre de ple en terme de Toluges, que travessa pel nord de la població. Tot seguit entra ja en terme de Perpinyà, passant just a migdia del gran centre de Sant Carles Internacional i al nord d'Orla. Tot seguit, girant una mica cap a llevant, deixa la Zona Industrial sud i després Malloles a migdia i la Garrigola i Sant Aciscle al nord, i entra de ple dins el nucli urbà de Perpinyà just en travessar per sota de les vies del ferrocarril. Deixa aleshores el barri de l'estació al nord, passa ran del Liceu Francesc Aragó, que queda al sud-est de la Bassa, travessa el centre mateix de la ciutat, ran del Castellet i de l'antic traçat de les muralles, al seu nord-oest, i, deixant a ponent la Vilanova, s'aboca en la Tet.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113 - Perpinyà, 164 - el Soler, 176 - Toluges i 183 - Tuïr». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà, el Soler, Toluges i Tuïr». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ La Bassa, de curs sinuós, de baix a l'esquerra a dalt a la dreta, en els ortofotomapes de l'IGN
# Bain Capital

Bain Capital, LP és una empresa d'inversió privada estatunidenca amb seu a Boston, Massachusetts, amb uns 185.000 milions de dòlars d'actius sota gestió. Està especialitzada en capital privat, capital risc, crèdit, capital públic, entre d'altres. Inverteix en diversos sectors industrials i en diverses regions geogràfiques. L'empresa va ser fundada l'any 1984 per socis de la consultora Bain & Company.Té la seu a Clarendon Street, a Boston, amb 22 oficines a Amèrica del Nord, Europa, Àsia i Austràlia.
Des de la seva creació, Bain Capital ha invertit o adquirit centenars d'empreses, com ara AMC Theatres, Artisan Entertainment, Aspen Education Group, Apex Tool Group, Brookstone, Burger King, Burlington Coat Factory, Canada Goose, DIC Entertainment, Domino's Pizza, DoubleClick, Dunkin' Donuts, D&M Holdings, Guitar Center, Hospital Corporation of America (HCA), iHeartMedia, ITP Aero, KB Toys, Sealy, Sports Authority, Staples, Toys "R" Us, Virgin Australia, Warner Music Group, Fingerhut, Athenahealth, The Weather Channel, Varsity Brands i Apple Leisure Group, que inclou AMResorts i Apple Vacations. L'empresa i les seves accions durant els seus primers 15 anys es van convertir en objecte d'escrutini polític i mediàtic com a resultat de la carrera política posterior del cofundador Mitt Romney, especialment la seva campanya presidencial de 2012.
El juny de 2023, Bain Capital va ocupar el lloc 13 en el rànquing PEI 300 de Private Equity International de les empreses de capital privat més grans del món.

## Referències

* ↑ «About Us». Bain Capital. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ «Bill Bain Speaks: 'The Unfair Attacks Are Not Worth Responding To'». , October 26, 2012.
* ↑ «Public Investment Memorandum», September 24, 2018. Arxivat de l'original el November 23, 2020. [Consulta: October 15, 2019].
* ↑ «Form S-1/A DOCUSIGN INC». StreetInsider.com.
* ↑ Kreutzer, Laura «Bain Capital Rebrands Credit Affiliate, Public Equity Unit» (en anglès). , April 7, 2016.
* ↑ «Bain Capital Company Statistics». Statistics Brain. Arxivat de l'original el July 26, 2014. [Consulta: July 22, 2014].
* ↑ Knickerbocker, Brad «Why is Mitt Romney's time at Bain Capital such a target?». , June 23, 2012.
* ↑ Fifield, Anna; McGregor, Richard «Romney releases tax return detail». , September 21, 2012.
* ↑ «PEI 300 | The Largest Private Equity Firms in the World» (en anglès britànic). Private Equity International, June 1, 2023. [Consulta: June 2, 2023].
# La Discusión: semanario republicano democrático federal

La Discusión: semanario republicano democrático federal va ser una publicació periòdica publicada a Reus els anys 1901 i 1902. El número 1 era del 2 de març de 1901 i el darrer conegut, el 56, va sortir el 29 de març de 1902.

## Història

Era una publicació vinculada al Partit Republicà Democràtic Federal. L'any 1898 s'havien fundat a Reus un Centre i un Comitè federal presidits per Evarist Fàbregas, on hi participaven els federalistes republicans reusencs. La publicació defensava les idees de Pi i Margall. Al número 1 es declaraven federals, intransigents i anticlericals. A Catalunya el Partit Federal estava dirigit per Josep Maria Vallès i Ribot, i els federals de les comarques tarragonines seguien la línia de Pi i Margall, cosa que va crear conflictes i xocs freqüents.

## La publicació

En va ser director Josep Mercadé Martí, i hi col·laboraven Antoni Borrell Sugranyes, Joaquim Lluhí i Rissech, Francesc Pi i Arsuaga, Ignasi Bo i Singla, Josep Martí Folguera, Josep Recasens, Pere Roca i altres, encara que, a excepció dels del director, els articles anaven signats amb pseudònims. Van fer una campanya intensa a favor d'Evarist Fàbregas, candidat a les eleccions pel Partit Republicà Federal.
Quan va morir Francesc Pi i Margall van treure un número extraordinari el 21 de desembre del 1901, on exposaven l'ideari d'aquell prohom i on hi van publicar articles d'elogi i d'anàlisi política Ricard Guasch, Antoni Borrell i el seu germà Josep Borrell, Artur Rovira, regidor de l'ajuntament, Joan Montseny, Teresa Mañé i altres reusencs.

## Característiques tècniques

Es va imprimir a la Impremta La Catalana, i més tard a la de Carreras i Vila. Tenia quatre pàgines mida foli i sortia setmanalment. A la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus es conserva una col·lecció completa excepte els números 43 i 52.

## Referències

* ↑ 170 anys de premsa a Reus: 1813-1983. Reus: Generalitat de Catalunya; Ajuntament de Reus, 1883, p. 3.
* ↑ Duarte i Montserrat, Àngel. Possibilistes i federals: política i cultura republicanes a Reus (1874-1899). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 104. ISBN 8460418499.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 52-53.
* ↑ «Discusión, La». Catàleg Argus. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 setembre 2023].
# La Neuville-à-Maire

La Neuville-à-Maire és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 101 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Neuville-à-Maire era de 101 persones. Hi havia 31 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 19 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 52 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família i 17 eren segones residències. 50 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 35 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Neuville-à-Maire el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 68 persones, 48 eren actives i 20 eren inactives. De les 48 persones actives 44 estaven ocupades (28 homes i 16 dones) i 5 estaven aturades (5 dones i 5 dones). De les 20 persones inactives 2 estaven jubilades, 10 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic establiment comercial que hi havia el 2009 era una botiga de material esportiu.
L'any 2000 a La Neuville-à-Maire hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements et de services dans le domaine du commerce en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Neuville-à-Maire a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Neuville-à-Maire a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Atemptats de Bombai de 2008

Els atemptats de Bombai de 2008 van ser 12 atacs amb tirotejos i bombardejos coordinats que van durar quatre dies en diferents punts de Bombai, la ciutat més gran de l'Índia, perpetrats per membres de l'organització Laixkar-e-Toiba. Ajmal Kasab, l'únic atacant que va ser capturat amb vida, més tard va confessar que els atacs es van dur a terme amb el suport de l'ISI de Pakistan. Els atemptats, que van provocar una condemna mundial generalitzada, van començar dimecres 26 de novembre i van durar fins dissabte 29 de novembre, matant 164 persones i ferint-ne almenys 308.

## Referències

* ↑ Black, Ian. «Attacks draw worldwide condemnation» (en anglès), 28-11-2008. [Consulta: 21 febrer 2014].
* ↑ «Crònica dels fets» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], //, pàg. 3.
* ↑ «Crònica dels fets» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], //, pàg. 3.

## Vegeu també

* Taj Mahal Palace & Tower
# La Riera (Santa Eulàlia de Riuprimer)

La Riera és una masia de Santa Eulàlia de Riuprimer (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular amb la façana orientada a migdia. Es troba construïda damunt la pedra i consta de planta baixa i dos pisos. A nivell del primer pis hi ha boniques finestres de tipus goticitzant i conopial i a la part superior dreta s'hi eleva un cos de galeries amb arcades d'arc rebaixat i barana de fusta. Al davant del portal s'hi forma una petita lliça amb un portal que la tanca, a la part esquerra del qual hi ha una cabanya sostinguda per un contrafort.
És construïda amb pedra. L'estat de conservació és bo.

## Història

Antic mas registrat al fogatge de 1553 realitzat a la parròquia i terme de Santa Eulàlia de Riuprimer, en el qual consta Jaume Riera com habitant del mas. Això indica que era un mas d'antiga tradició i que no es va veure afectat per la crisi demogràfica experimentada durant els segles XV i XVI per la pesta negra, malgrat que el municipi no és recuperés fins al segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# La Riera (Sant Pere de Torelló)

la Riera fou una mas al costat d'un gual que forma el riu Ges a l'est del nucli de Sant Pere de Torelló (Osona). Fou derruïda als anys 80 al moment d'adaptar el terreny per a fer una urbanització. La masia era de grosses dimensions, de planta rectangular, molt llargada i construïda aprofitant el desnivell del terreny. era orientada a migdia i presentava dos portals d'accés, paral·lels al carener. El de la part dreta, que correspon a l'edificació primitiva, era dovellat. el mur de llevant presentava una finestra conopial. La part esquerra de la banda de migdia corresponia a una edificació més recent, presentava un portal rectangular amb decoracions d'estuc i línies clàssiques. Per la part de ponent constava de tres pisos, a nivell del primer i el segon s'obrien galeries orientades oest/sud. Al cim del carener, entre la construcció antiga i la moderna s'elevava una llanterna coberta a quatre vessants amb mosaic.
Antic mas, en terme del qual s'hi estableix ja al segle xiv un molí, nomenat molí de la riera de Vallver. Aquest mas el trobem registrat al fogatge de la parròquia i terme de Sant Pere de Torelló l'any 1553. Aleshores habitava el mas Francesch Riera. L'ampliació de l'antic mas es degué realitzar al canvi del segle xix al segle xx, a jutjar per les característiques constructives de la part esquerra de l'edificació, quedant establerta així un habitatge per als propietaris i un per als masovers.

## Referències

* 1 2 «Mas la Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Astro

«Astro» té aquests significats:
* Astro Boy, pel·lícula estrenada el 2009.
* ASTRO-A, observatori espacial japonès llançat el 1981.
* ASTRO-B, observatori espacial japonès llançat el 1983.
* ASTRO-C, observatori espacial japonès llançat el 1987.
* ASTRO-E, satèl·lit japonès.
* ASTRO-G, radi telescopi orbital japonès.
* Bultaco Astro, motocicleta fabricada de 1971 a 1979.
* The Astro-Zombies, pel·lícula estrenada el 1968.
# Auguste Périer

Auguste Périer (Lunèl, 22 de març de 1883 - 26 d'octubre de 1947) fou un clarinetista francès.
El 1900 va ingressar al Conservatori de París on el seu mestre fou Charles Turban i va acabar els seus estudis el 1904 amb un primer premi (Gaston Hamelin obtenint el seu primer premi el mateix dia). Va treballar a l'orquestra de l'"Opéra-Comique" i el 1919 es va convertir en professor al Conservatori de París i va romandre en aquesta posició fins al final de la seva vida. Rafael Masella, François Étienne i Jacques Lancelot foren uns dels seus alumnes més famosos.
Camille Saint-Saëns va dedicar un dels seus últims treballs, la Sonata per a clarinet i piano, a Périer en 1921. Va ser també en aquest Périer va dedicar la peces competència Conservatori escrita's en 1920-1940, com Cantegril de Henri Büsser, Denneriana d'André Bloch, Konzertstück de Raymond Gallois-Montbrun i altres.
Périer té un so clar i un gran virtuosisme. També utilitzava el vibrato, que es pot escoltar en els enregistraments realitzats als anys trenta.

## Referències

* ↑ Pamela Weston, More clarinet virtuosi of the past, Fentone Music Limited, 1982, Page 193
* ↑ https://de.zxc.wiki/wiki/Rafael_Masella
* ↑ Eric Hoeprich. The Clarinet. — Yale University Press, 2008. — p. 235. ISBN 9780300102826.
# La Vila Vella

* No s'ha de confondre amb la Vilavella.
La Vila Vella és un mas a uns 2 km a l'oest del nucli de Vidrà (Osona) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una masia de grans dimensions, els murs de la qual, de la mateixa manera que la seva l'estructura, reflecteixen el seu progressiu creixement al llarg dels anys. Té l'entrada principal a ponent, a la qual s'hi accedeix a través d'un portal que dona a l'era de batre, delimitada per una tàpia i un cobert, així com per la casa. En un principi la casa originària era de planta quadrangular. Aquest primer cos, però, s'hi han afegit tres edificis, amb els quals s'ha configurat una masia de grans proporcions. La teulades són de teula àrab i en tots els casos de dues vessants. Els diferents edificis conten de planta, dos pisos i golfes.
Malgrat que el celler tingui una antiguitat molt considerable, el primer dels cossos de la masia data del 1681, i va ser construïda per Joan F. Vila i Cavaller, segons es desprèn de la llinda principal. Més tard, el 1686, s'edificà el cos de ponent, i un segle després el de llevant (1756), al qual se n'afegí un altre al sud, vers el 1777. Aquesta casa va esdevenir masoveria i segona residència al construir-se el casal del Cavaller de Vidrà. La complexitat de la construcció i l'ús de la pedra vista, li donen un aire senyorial.

## Referències

* 1 2 «Mas la Vila Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Au clair de la lune ou Pierrot malheureux

Au clair de la Lune ou Pierrot malheureux, venut als Estats Units com a A Moonlight Serenade, or the Miser Punished i al Regne Unit com a Pierrot and the Moon, és un curtmetratge mut francès del 1904 dirigit per Georges Méliès. Va ser venut per la Star Film Company de Méliès i està numerat el 538–539 als catàlegs.

## Sinopsi

Un Pierrot toca un instrument davant d'un edifici, d'on surt un senyor, molest per aquests sorolls i l'amenaça. Aleshores Pierrot comença a desgastar-se. De sobte, comença a créixer la Lluna, sobre la mitja lluna de la qual està estirada una dona. Pierrot la corteja i torna a tocar el seu instrument. L'home enfadat llavors torna, però aquesta vegada amb els seus sequaços intentant atrapar-lo. La dama de la Lluna de seguida fa desaparèixer aquests acòlits i Pierrot puja a la mitja lluna, després canvia l'aspecte del cavaller en un personatge brut. La parella desapareix, un ull substitueix la Lluna i després res. Durant aquest temps, el senyor no és reconegut pels seus criats, que el colpegen. La Lluna torna, en forma de cara, i riu burleta.

## Producció

Méliès interpreta l'avar a la seva pel·lícula, una de les seves en què la Lluna té un paper important. Com en els seus La Lune à un mètre (1898), Le Voyage dans la Lune (1902), i Le Rêve d'un fumeur d'opium (1908), la Lluna apareix en dues personificacions: la cara de pallasso de la cara de la Lluna, i la clàssica deessa de la Lluna Phoebe, en aquest ordre.
El personatge de Pierrot havia aparegut anteriorment a Dislocation mystérieuse de Méliès (1901), on va ser interpretat per André Deed. El Pierrot a Au clair de la Lune té el mateix vestit i aparença que la versió de Deed, tot i que l'actor no està identificat. Els efectes especials de la pel·lícula es van crear amb maquinària escènica (incloent un paisatge que roda horitzontalment), un primer pla extrem, escamoteigs, exposició múltiple i fosa.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 346, ISBN 9782732437323
* 1 2 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, pàg. 173–74, ISBN 2903053073

## Enllaços externs

* Au clair de la lune ou Pierrot malheureux a YouTube
# Baròmetre de la Comunicació i la Cultura

El Baròmetre de la Comunicació i la Cultura és l'estudi de mesura i anàlisi de les audiències dels mitjans de comunicació i dels consums culturals en els territoris de parla catalana.
L'objectiu principal del Baròmetre, impulsat per la Fundació Audiències de la Comunicació i la Cultura, és proporcionar informació valuosa als agents del mercat de la comunicació i la cultura (mitjans i grups de comunicació, agències de mitjans, indústries culturals, empreses i institucions diverses) interessats a definir estratègies comercials i polítiques efectives.
L'1 de gener del 2013 va entrar en vigor un acord de col·laboració entre l'Associació per a la Investigació de Mitjans de Comunicació (AIMC), responsable de l'Estudi General de Mitjans (EGM), i la Fundació Audiències de la Comunicació i la Cultura (FUNDACC), responsable del Baròmetre de la Comunicació i la Cultura, per al qual s'unificà la mostra amb el nom d'EGM Baròmetre Catalunya. Aquest acord, que es va signar el desembre del 2012, té una vigència de tres anys, i va oferir els primers resultats conjunts el 22 d'abril del 2013. Fins aquell moment sovint hi havia divergències entre les dades.

## Referències

* ↑ «EGM i Baròmetre segellen la unificació d'audiències a Catalunya». Comunicació21, 13-12-2012 [Consulta: 26 agost 2013]. Arxivat 17 de desembre 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-12-17. [Consulta: 26 agost 2013].

## Enllaços externs

* Tots els resums públics del Baròmetre
# La Roureda (Castellar de la Ribera)

La Roureda és un indret amb bosc i camps de cultiu del poble de Castellar de la Ribera al municipi del mateix nom de la comarca del Solsonès).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Bad Blumau

Bad Blumau és un municipi del districte de Fürstenfeld, a l'estat d'Estiria (Àustria) sobre el Riu Safen, poc abans de la seva desembocadura al Lafnitz.
A causa de l'antiga activitat volcànica a la zona les seves aigües subterrànies són termals. En la dècada de 1970 es confirma l'existència d'aigües termals i Robert Rogner projecta un gran balneari. El disseny del mateix va ser encarregat a Friedensreich Hundertwasser. La construcció del complex Rogner Bad Blumau va començar en 1993 en col·laboració amb l'arquitecte Peter Pelikan i d'acord amb els preceptes motivadors de l'arquitectura de Hundertwasser: en harmonia amb la naturalesa. Edificis asimètrics amb vegetació integrada, sostres coberts amb gespa, columnes de colors, finestres "dansants" i pisos ondulats conformen un complex termal de 40 hectàrees que inclou allotjament en apartaments i suites, piscines, sauna, centre de salut, espais per a esports i restaurants.
En 2001 va rebre la denominació de spa i la comunitat abans principalment agrícola es va veure definitivament enfocada al turisme amb nombrosos hotels i variada oferta gastronòmica.

## Referències

* ↑ Friedensreich Hundertwasser. A. Asppan S.L, 2003. ISBN 84-96241-30-0.
* ↑ «Rogner Bad Blumau». [Consulta: 8 març 2013].
* ↑ «Bad Blumau». [Consulta: 9 març 2013].