OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Panti

El panti (mot usat generalment en plural: pantis) és una peça de roba interior femenina similar a les mitges, però que, a diferència d'aquestes, cobreix tota la part inferior del cos, de la cintura fins a la punta dels dits. Els pantis tenen cintura elàstica, són fabricats amb teixits de tacte fi però alhora més resistents que les mitges tradicionals, i solen anar reforçats a l'engonal, a la punta dels dits i al taló. Avui dia se'n comercialitzen en tota mena de colors, dibuixos i dissenys, i han atès respectabilitat com a peces elegants.
El primer nom que va rebre aquesta peça en català, mitja pantaló, pràcticament està en desús; la forma híbrida mitja panti és esporàdica. Alguns equivalents en altres llengües són: anglès tights (pantyhose als EUA), esp. pantimedias, fr. collants, it. calzamaglia, port. meias-calças o colã.
Avantpassats dels pantis foren les malles amb consistència de mitja que s'usaren durant força temps al món teatral. Els pantis pròpiament dits, però, foren inventats als EUA per Allen Gant Sr. (1953) i, independentment, per Ernest G. Rice (1956), tot i que la fabricació i comercialitzaació massives no s'engegaren fins al 1959. Al llarg dels anys seixanta el panti es popularitzà celèricament entre les dones arreu del món euròpid, en part per les seves comoditat i practicitat (evitava de dur lligacames i portalligues, així com tota la problemàtica associada), i en part perquè permetia dur minifaldilla, llavors en ple auge, sense mostrar la roba interior (com a norma, les minifaldilles de l'època eren més curtes que les actuals). A les alçades de 1970 els pantis havien desplaçat les mitges com a peça d'ús quotidià, i avui conserven un paper indispensable en el vestuari femení estàndard.
Segons testimoni de dones que visqueren el pas de les mitges als pantis, el canvi provocà una autèntica perplexitat a les usuàries entorn de com combinar la nova peça amb les calces; en bona lògica, l'ús estàndard ha esdevingut de dur els pantis per damunt de les calces.
Durant generacions els homes han considerat antieròtics els pantis; però a hores d'ara ja s'ha desenvolupat un fetitxisme específic entorn dels pantis.
A inicis dels anys seixanta, també s'usaren una mena de pantis gruixuts com a peça de roba per a infants d'ambdós sexes (a l'Estat espanyol, sota el nom de leotardo); han restat com a peça esportiva per a dones, i també com a roba interior d'abrigar, unisex, en esports d'hivern.
Les malles (o "leggings") són una peça de roba similar als pantis en forma i ajustament, però diferents en el teixit i en el fet que, en contrast amb els pantis, manquen de peu i constitueixen una peça d'ús exterior, d'estatus social ambigu, emperò, com una mena d'element de transició entre el món de les mitges i el dels pantalons.

## Bibliografia

* Las medias y sus secretos: guía para la vendedora-consejera de medias. 2ª ed. Lyon [etc.]: Rhône-Poulenc, cop. 1987.
* Rivière, Margarita. Historia de la media. Barcelona: Hogar del Libro, 1983. ISBN 84-7279-175-0

## Vegeu també

* Calces
* Lligacames
* Malles
* Mitja
* Portalligues
# Les Comes (Figuerola d'Orcau)

Les Comes és, com el seu nom indica, una coma del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, en terres de l'antic municipi de Conques, al Pallars Jussà.
Està situada a prop i al nord-est de la vila de Figuerola d'Orcau, encara que no pertanyi ben bé al seu antic territori, al sud-oest dels Estanys de Basturs, al vessant nord-occidental del Mont de Conques.
# Enric Benavent

Enric Benavent és el nom dels següents personatges:
* Enrique Benavent Vidal (1959) arquebisbe de València des de 2022.
* Enric Benavent Benavent (1953) escriptor, traductor i actor valencià.
* Enric Benavent i Rocamora (1837-1901) pedagog i musicòleg català.
# Michel Montignac

Michel Montignac (Angulema, 1944 - Annemasse, 22 d'agost de 2010) va ser el creador, a principis de la dècada de 1980, de la dieta per aprimar-se anomenada Mètode Montignac.
Michel Montignac va ser un nen amb obesitat; també el seu pare era obès. Després de fer estudis de ciències polítiques i especialitzar-se en ciències humanes a la universitat de Burdeus, va treballar a la indústria farmacèutica. El 1986 fundà l'editorial Artulen, on publicà els seus més de 20 llibres.
Ideà una dieta per aprimar-se consistent no en reduir les quantitats ingerides sinó a evitar determinats tipus d'aliments, Els fonaments científics de la seva dieta d'aprimament, i en concret la seva tesi sobre que els glúcids, no són intercanviables i l'efecte sobre la glucèmia van ser posats en dubte per la majoria de la comunitat científica.

## Obra

* «Comment maigrir en faisant des repas d'affaires» (1986) que s'adreça particularment a les persones que mengen sovint a un restaurant.
* «Je mange donc je maigris», versió per al gran públic del seu mètode de la que se'n van vendre 18 milions d'exemplars.
* Unes quinze altres obres sobre el seu mètode i la salut en general, informant sobre els efectes d'aliments com el vi, la xocolata, l'oli d'oliva, etc.

## Referències

* ↑ Desnos, Marie. «Le père du régime Montignac est mort» (en francès). Paris Match, 26-08-2010. [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Michel Montignac Obituary» (en anglès). The Guardian, 10-09-2010. [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Michel Montignac». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Agencia Española de Seguridad Alimentaria y Nutrición. «Dieta de Montignac» (en castellà). Arxivat de l'original el 2013-12-10. [Consulta: 16 gener 2010].
* ↑ Comment maigrir en faisant des repas d'affaires, 2003, ISBN 2-290-33300-X

## Enllaços externs

* Web oficial
# Wrottesley (cràter)

Wrottesley és un cràter d'impacte de la Lluna que està unit a la vora oest-nord-oest del cràter més gran Petavius, i es troba a la vora sud-est de la Mare Fecunditatis. Es troba a la part sud-est de la Lluna i apareix una mica esbiaixat quan es veu des de la Terra.
* Localització de Wrottesley (centre de la imatge)
* Cràters satèl·lits
El cràter és gairebé de forma circular, amb una petita protuberància cap al sud i un sistema de talussos amb terrasses que recobreixen les parets interiors. La paret exterior posseeixen unes rampes moderades que es fusionen amb les del veí cràter Petavius a la meitat sud-est. El sòl interior és gairebé pla, excepte per una formació de pic central que s'eleva en el punt mig de l'interior.

## Cràters satèl·lits

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Wrottesley.
| Wrottesley | Coordenades | Diàmetre |
| A | 23° 30′ S, 54° 54′ E﻿ / ﻿23.5°S,54.9°E﻿ / -23.5; 54.9﻿ (Wrottesley A) | 10 km |
| B | 24° 48′ S, 56° 42′ E﻿ / ﻿24.8°S,56.7°E﻿ / -24.8; 56.7﻿ (Wrottesley B) | 10 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Phrynobatrachus bequaerti

Phrynobatrachus bequaerti és una espècie de granota que viu a Burundi, República Democràtica del Congo, Ruanda i, possiblement també, a Uganda.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Pickersgill, M. & Drewes, R. 2004. Phrynobatrachus bequaerti. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# 424 aC

El 424 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era l'any 330 ab urbe condita o de la fundació de Roma. L'ús del nom «424 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* Esparta derrota Atenes a Megara
* Estrena d'Els Cavallers d'Aristòfanes. Era una crítica desenfrenada a Cleó, un dels homes més poderosos de l'antiga Atenes. Va endur-se el primer premi a les Lenees.
* A la Guerra del Peloponnès l'atenenc Nícies va ocupar l'illa de Citera, i des d'allà va atacar la costa de Lacònia.
* Hermòcrates de Siracusa va ser nomenat pel senat delegat al congrés general de ciutats gregues de Sicília que es va fer a Gela l'estiu d'aquell any. Tucídides, que li fa pronunciar un llarg discurs, atribueix a la seva influència la decisió dels reunits de resoldre els problemes mitjançant una pau general.
* L'historiador Tucídides va ser nomenat estrateg, i el van enviar a les costes de Tràcia amb una esquadra de set naus.
* A Roma es van elegir aquell any quatre tribuns amb potestat consular: Api Claudi Cras, Espuri Nauci Rútil, Luci Sergi Fidenat i Sext Juli Jul.

## Naixements

* Cir el Jove, príncep persa fill de Darios II. Va ser sàtrapa de Frígia Major, Lídia i Capadòcia.

## Necrològiques

* Artaxerxes I de Pèrsia, successor de Xerxes I.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Aristòfanes. «Notícia preliminar. Manuel Balasch». A: Comèdies vol. II. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1969, p. 12.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, IV, 54
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, IV, 58, 65
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, IV, 102
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 35, 36
* ↑ «Cir de Pèrsia». GEC. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Artaxerxes, XXV
# París-Roubaix 1977

La París-Roubaix 1977 fou la 75a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 17 d'abril de 1977 i fou guanyada pel belga Roger de Vlaeminck, que s'imposà en solitari en l'arribada a Roubaix. Willy Teirlinck i Freddy Maertens foren segon i tercer respectivament. Amb aquesta De Vlaeminck aconseguí la seva quarta victòria en aquesta clàssica, un rècord no igualat fins a l'actualitat.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Roger de Vlaeminck | Brooklyn | 6h 11' 26" |
| 2 | Willy Teirlinck | Gitane-Campagnolo | + 1' 30" |
| 3 | Freddy Maertens | Flandria-Velda-Latina | + 1' 39" |
| 4 | Ronald de Witte | Brooklyn | m. t. |
| 5 | Piet van Katwijk | TI-Raleigh | m. t. |
| 6 | Jan Raas | Frisol-Gazelle-Thirion | m. t. |
| 7 | Willem Peeters | IJsboerke-Colnago | m. t. |
| 8 | Dietrich Thurau | TI-Raleigh | m. t. |
| 9 | Herman van Springel | IJsboerke-Colnago | m. t. |
| 10 | Hennie Kuiper | TI-Raleigh | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl
# Llista de característiques geològiques de (243) Ida i Dàctil

Aquesta és una llista dels principals accidents geològics a l'asteroide 243 Ida i la seva lluna, Dàctil.

## Ida
### Regions

Les regions d'Ida, unes zones geològicament diferents, s'anomenen segons el nom del descobridor de l'asteroide, o dels lloc on treballava.
| Regió | Dedicat a |
| Regió Palisa | Johann Palisa |
| Regió Pola | Pula, Croàcia |
| Regió Vienna | Viena |

### Dorsa

L'únic dorsum a Ida és el dorsum Townsend, dedicat a Tim E. Townsend, un membre de l'equip de la sonda Galileu.

### Cràters

Els cràters d'Ida són anomenats inspirant-se en coves famoses.
| Cràter | Inspirat en |
| Afon | Cova de Novi Afon, Abkhàzia |
| Atea | Cova Atea, Papua Nova Guinea |
| Azzurra | Grotta Azzurra, Itàlia |
| Bilemot | Bilemot Cave, Corea |
| Castellana | Cova Castellana, Itàlia |
| Choukoutien | Zhoukoudian, Xina |
| Fingal | Cova de Fingal, Regne Unit |
| Kartchner | Kartchner Caverns, Arizona, EUA |
| Kazumura | Cova de Kazumura, Hawaii, EUA |
| Lascau | Coves de Lascaux, França |
| Lechuguilla | Cova Lechuguilla, Nou Mèxic, EUA |
| Mammoth | Mammoth Caveh, Kentucky, EUA |
| Manjang | Manjang Cave, Corea |
| Orgnac | Orgnac Cave, França |
| Padirac | Padirac Cave, França |
| Peacock | Peacock Cave, Florida, EUA |
| Postojna | Postojna Cave, Eslovènia |
| Sterkfontein | Sterkfontein, Sud-àfrica |
| Stiffe | Stiffe Cave, Itàlia |
| Undara | Undara Cave, Austràlia |
| Viento | Cova del Viento Cave, Espanya |

## Dàctil

Els cràters de Dàctil són denominats inspirant-se en la mitologia.
| Cràter | Inspirat en |
| Acmon | Acmon |
| Celmis | Celmis |

## Enllaços externs

* USGS: Ida nomenclature
* USGS: Dàctil nomenclature
# Cal Menutx

Cal Menutx és un monument del municipi de Mollerussa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cal Menutx segueix uns esquemes típics dels edificis de principis de segle XX a Mollerussa. És una manera de fer que va tenir molta acceptació dins la població mollerussenca de les primeres dècades.
L'edifici, de planta quadrada, presenta un frontis estructurat en tres nivells. Un primer (planta baixa), el segon pis i el tercer amb un espai partit, un amb funció de golfa i un altre obert a l'exterior amb funció de terrassa.
Els dos primers nivells queden marcats per una separació feta a partir d'una motllura doble que recorre el frontis cantoner. El tercer nivell ve marcat per la barana de pedra amb calats. L'edifici té coberta plana. Al primer nivell hi ha dues portes, una a cada extrem, deixant al mig dues finestres, la finestra i la porta de la part dreta han estat modificades en establir-hi una botiga. A la part superior de les obertures i sortint de la motllura que fa de fris, emergeixen unes arcuacions que juguen entre l'arc de mig punt i l'arc escarser. Al primer pis s'hi estableix un joc de simetria: dues portes coincidint amb les de la planta inferior i, al lloc que correspondria a les finestres, una tribuna, de la qual surt, tancant les portes, una balconada de pedra idèntica a la del tercer nivell. Tot l'edifici guarda simetria respecte als seus elements. La utilització de les arcuacions donen ritme i un gran sentit decoratiu a l'edifici.

## Història

L'edifici va ser construït vers el 1920. Els actuals propietaris (1989) no saben qui va ser l'arquitecte.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Menutx». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Podskalie

Podskalie és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1235.
# Veriko (cràter)

Veriko és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 5,2 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim georgià, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Veriko». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Phrynobatrachus bullans

Phrynobatrachus bullans és una espècie de granota que viu a Tanzània.

## Referències

* Moyer, D., Channing, A. & Howell, K. 2004. Phrynobatrachus bullans. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# 423 aC

El 423 aC fou un any del calendari romà prejulià.

## Esdeveniments

* Atenes i Esparta pacten un armistici d'un any.
* Estrena d'Els núvols, d'Aristòfanes.

## Referències

* ↑ Tucídides, 1958, p. 80.

## Bibliografia

* Tucídides. Història de la Guerra del Peloponès. Llibre IV. Fundació Bernat Metge, 1958. ISBN 9788498590562.
# Cal Mestre

Cal Mestre és una casa al poble de Monistrol de Calders (el Moianès). El renom de la casa sembla que li ve donat per l'ofici que exercia el seu propietari (mestres de cases). Es de les poques cases del poble que gairebé íntegrament està formada de tàpia incloent-hi els envans interiors. Es troba afectada per un possible eixamplament del carrer aprovat per l'ajuntament.
Construcció de planta rectangular amb coberta a doble vessant. La construcció és molt simple: els dos primers metres estan fets amb pedres formant filades força ben col·locades. La resta, fins a arribar al sostre, és de tàpia. Té tres plantes: els baixos amb portal adovellat de mig punt, una porta lateral i dues petites finestres; el primer pis amb tres finestres adovellades i el pis superior (les golfes) amb dues obertures avui tapiades. Hi ha un petit ràfec amb forma de cornisa. La dovella central del portal d'entrada té la següent inscripció: "Francisco Ponsa mestra de casas any 1773". Avui es troba en un estat de deteriorament molt avançat.

## Notes

* 1 2 «Cal Mestre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2017].
# San Andrés y Sauces

San Andrés y Sauces és un municipi de l'illa de La Palma, a les illes Canàries. Durant una mica de temps van ser dos pobles separats, San Andrés en la costa i Los Sauces en les medianías. Després de la crisi de la canya de sucre es va iniciar el declivi d'ambdós el que va produir que finalment s'unissin. A causa de ser lloc de passada de la carretera del nord, Els Sauces va créixer en població mentre que San Andrés es va estancar.

## Economia

El municipi destaca per la seva massa boscosa de laurisilva, els seus profunds barrancs, els seus bancals i cultius de plàtans. Alguns llocs d'interès són el barranc i bosc de Los Tilos, així com els nuclis de població, on vam trobar bones mostres d'arquitectura tradicional. L'economia gira entorn del plàtan principalment, sent l'únic altre cultiu d'importància la canya de sucre, que s'usa en l'única destil·leria de l'illa per a fabricar el Rom Aldea. Altre cultiu minoritari és el ñame, que es conrea en els vessants humits entollades dels barrancs. En la costa es troba Puerto Espíndola, un petit port pesquer que anteriorment va ser la principal via de comunicació del municipi, abans que es construís en el segle XX la carretera. En la costa es troben també les piscines naturals del Charco Azul, petit centre turístic del municipi.

## Població

| Any | Població | Densitat |
| 1976 | 7.078 | 165.57 |
| 1984 | 6.057 | 141.68 |
| 1991 | 5.392 | 126.13 |
| 1996 | 5.438 | 127.20 |
| 2001 | 5.351 | 125.17 |
| 2002 | 5.226 | 122.25 |
| 2003 | 5.102 | 119.35 |
| 2004 | 5.012 | 117.24 |
| 2005 | 5.086 | 118.97 |
| 2006 | 5.020 | 117.42 |
# Presa de Certascan

La Presa de Certascan és una presa situada en el naixement del riu de Certascan, nom de capçalera del riu Noguera de Cardós, entre la Serra de Llurri, el Pic de Punturri i el Cap de Canalets, a la capçalera de la vall Ferrera, i que té una altitud de 2.025 metres.
Rep l’aigua dels estanys de Certascan i Punturri, i alimenta la canalització soterrada provinent de l'Estany de Romedo de Baix que impulsa les turbines de les centrals de Montamara i Tavascan a través del salt de Gueron. La presa de Certascan injecta a la canalització fins a 1 metre cúbic per segon.

## Referències

* ↑ Sánchez Viniegra, 2016, p. 121.

## Bibliografia

* Sánchez Viniegra, Dionisio. Tavascan (en castellà). Lleida: Garsineu Edicions, 2016. ISBN 978-84-945275-9-3.
* «Riu de Certascan» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2021].
# 475 aC

L'any 475 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República Romana es coneixia com l'Any del consolat de Publícola i Rútil, o de vegades, any 278 Ab urbe condita o de la fundació de Roma. La denominació 475 aC per a aquest any s'ha emprat des de l'edat mitjana, quan el calendari Anno Domini va ser el mètode més usat a Europa per a anomenar els anys.

## Esdeveniments
### Grècia

* Un oracle ordena als atenesos que han de portar a Atenes els ossos de Teseu. Tucídides diu que es trobaven a l'illa d'Esciros, que estava habitada pels dolops i que la va conquerir Cimó II després de les guerres Mèdiques (469 aC), per complir la petició de l'oracle.
* Hieró de Siracusa ocupa la ciutat de Catània i l'illa de Naxos i obliga als seus habitants a establir-se a Leontins. Va repoblar les ciutats amb colons portats del Peloponès i també siracusans.

### República Romana

* Publi Valeri Publícola i Gai Nauci Rútil són elegits cònsols a Roma. Nauci Rútil va assolar el territori dels volscs, però no va aconseguir portar-los a la batalla. Valeri Publícola va derrotar a la ciutat de Veios i al poble dels sabins, i va obtenir els honors del triomf.

### Japó

* Segons la tradició, va iniciar el seu govern l'emperador Kōshō, conegut pels historiadors com un dels «Emperadors llegendaris».

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, I, 98
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XI, 49
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, II, 52,53
* ↑ Ponsonby-Fane, Richard. The Imperial House of Japan. Kioto: The Ponsonby Memorial Society, 1959, p. 30.
# Empúries (desambiguació)

«Empúries» té aquests significats:
* Geografia: hi ha diferents entitats que comparteixen el mateix topònim.
** L'antiga ciutat d'Empúries, fundada pels grecs a l'Alt Empordà.
** L'antic comtat d'Empúries, que s'estenia per l'actual Empordà.
** L'antic bisbat d'Empúries, que s'estenia per l'actual Empordà.
** Castelló d'Empúries, municipi de l'Alt Empordà.
** Sant Martí d'Empúries, poble del municipi de l'Escala, a l'Alt Empordà.
* Literatura: L'Editorial Empúries.
# Cal Menut

Cal Menut és una masia del municipi de Vilopriu (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cal menut és una petita masia situada a un extrem del poble de Pins. Té estructura molt senzilla, amb planta irregular i teulada a dues vessants. La façana principal té a l'esquerra una escala qu condueix a l'accés de l'habitatge, situat al primer pis. A la planta baixa hi ha dues grans portes, que són el resultat d'una modificació. Al primer pis hi ha una finestra allindanada. La façana posterior presenta obertures emmarcades en pedra. A la llinda d'una d'elles, situada a la part baixa, h i figura la data del 1776.

## Història

L'interès d'aquest edifici és principalment tipològic, ja que es tracta d'una construcció rural popular, en aquesta masia va viure en el segle XIX"el Menut de Pins", que formava part de la banda del famós lladre" el Rellotger de Creixell" que actuava en la zona. Ambdós personatges, que havien comès gran quantitat de robatoris i assassinats, van ser ajusticiats públicament. Actualment la casa manté la seva funció original de masoveria.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Menut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2016].