OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Imperium (sèrie de televisió)

Imperium és una sèrie de televisió espanyola estrenada el 5 de setembre de 2012 emesa per la cadena Antena 3 i que, com la sèrie predecessora, Hispania, la leyenda, s'ambienta al segle ii aC. La sèrie està produïda per Bambú Producciones i compta amb un pressupost de 20 milions d'euros. El primer episodi va aconseguir un 10,9% de share en audiència (1.849.000 espectadors), menys dels que s'esperava la cadena tenint en compte el gran màrqueting que n'havien fet.
La primera temporada té 6 capítols. Al començavent n'havien previst 13, però la cadena va acordiar finalment que se'n farien només 6 per tal d'observar les dades d'audiència. El rodatge va començar el 7 de març del 2012 i va acabar el 8 de juliol.

## Repartiment

| Personatge | Actor o actriu |
| Servio Sulpicio Galba | Lluís Homar |
| Quinto Servilio Cepión | Pepe Sancho |
| Claudia | Nathalie Poza |
| Marco | Jesús Olmedo |
| Octavio | Antonio Mourelos |
| Antonia | Elvira Mínguez |
| Cordelia | Belén Fabra |
| Décimo | Robert González |
| Sabina | Ángela Cremonte |
| Tito | Javier Ríos |
| Cora | Aura Garrido |
| Vistilia | Lucía Martínez |
| Vera | Paula Prendes |
| Druso | Fernando Andina |
| Gaia | Thais Blume |
| Tiberio | Carlos Álvarez Novoa |
| Craso | Nasser Saleh |
| Libo | Santi Marín |
| Fabio † | Iván Sánchez |

## Argument

En Galba és un home poderós i respectat de Roma, té el suport dels senadors més importants, com el senador Quinto, i per això li han encarregat una última campanya: posar fi a la resistència de Numància. En Galba hi va convençut de la victòria i que el triomf li atorgarà quan torni a Roma el reconeixement definitiu que tant cerca. Tanmateix, torna de la campanya de Numància derrotat i humiliat, els hispans han destruït el seu exèrcit. En Galba, doncs, perd el seu honor i, sobretot, el seu poder a la ciutat eterna. Tot i que no ha estat una casualitat: algú l'ha traït.
En Galba, però, no té pensat de rendir-se, la seva família, els Sulspici, ha de tornar a ocupar el lloc que li pertoca a Roma, i per això està disposat a fer qualsevulla cosa, àdhuc començar una nova guerra contra aquells que l'han fet caure en la misèria. No sap, però, que un error del seu passat el persegueix, un error que té nom de dona: Cora. Una dona que, per salvar el seu pare, està disposada a pactar amb els seus grans enemics, un home entossudit a recuperar la glòria perduda i una família que frisa per controlar tot Roma.
# Hieracium laniferum

Hieracium laniferum és una planta perenne de la familia de les asteràcies (compostes), subfamília cicoriòidies, que floreix durant la segona meitat de la primavera. Va ser descrita per Cavanilles en 1794 a partir de plantes recollides als Ports de Beseit.

## Morfologia

Herba eriòpoda que forma un grup de fulles basals en forma de roseta, glabres al temps de la floració excepte alguns pèls fins a la base i al nervi dorsal, de forma oblanceolada i atenuades en pecíol, amb l'extrem agut o arrodonit, enteres o poc denticulades, variablement coriàcies i glauques, i almenys durant el seu creixement amb una borra llanosa al centre que ha servit per a donar-li el nom.
La tija, glabra, s'alça generalment entre 10 i 30 cm. i sol tenir entre una i tres fulles amplexicaules, més petites que les basals. Inflorescència d'uns pocs capítols, amb les bràctees i peduncles glabrescents o amb escassos pèls asteriformes i glandulosos. Lígules grogues. Aquenis d'uns 2-2,5 mm. de llargada, negrosos. Receptacle de les llavors densament i curtament pilós.

## Hàbitat

En general, per damunt dels 500 m., la planta es refugia a les escletxes de roques calcàries, orientades al nord als llocs més eixuts.

## Distribució

La forma típica és endèmica dels Ports de Beseit. S'estén per tot el nord-est de la península Ibèrica, on les fulles poden ser més piloses al marge i els peduncles i les bràctees dels capítols apareixen habitualment amb una densitat de pèls estel·lats més gran, i de vegades també els glandulosos.

## Referències

* Flora - MANUAL DELS PAÏSOS CATALANS, Oriol de Bolòs, Josep Vigo, Ramon M. Masalles, Josep M. Ninot. Ed. Pòrtic, tercera edició del 2005. ISBN 84-7306-857-2
* LOS GENEROS HIERACIUM Y PILOSELLA EN EL AMBITO DE FLORA IBERICA, de Gonzalo Mateo Sanz, versió 1.1 del 26-XII-2007.
HIERACIUM LANIFERUM Cav. Y ESPECIES AFINES EN EL SISTEMA IBERICO, de Gonzalo Mateo Sanz. DISTRIBUCIÓN DE HIERACIUM LANIFERUM s.l. EN LAS SIERRAS MERIDIONALES DE ALAVA Y NAVARRA, Xabier Lizaur Sukia (Flora Montiberica 27: 38-41, IX-2004)

## Enllaços externs

* http://herbarivirtual.uib.cat/cat-med/especie/6794.html
# Instruction

Instruction van ser una banda de rock alternatiu formada l'any 2002 a Brooklyn, Nova York. La banda estava composta pel vocalista Arthur Shepherd, el baixista Adam Marino, el guitarrista Tom Capone i el bateria Ti Kre.
Tot i així el 2005 la relació de la mateixa banda amb Geffen era dolenta, cosa que va comportar l'anunci d'una "pausa" el 5 d'agost de 2005, després de la seva gira final pel Regne Unit. Van tocar el seu últim concert a Truro, Anglaterra.

## Discografia

* Instruction EP
* God Doesn't Care
* How Soon Is Now?
* Linkin Park's Projekt Revolution 2004 CD Sampler amb la pista Breakdown

## Enllaços externs

* God.Fires.Man a MySpace (anglès)
* God.Fires.Man Arxivat 2016-01-10 a Wayback Machine. Web oficial (anglès)
Viccionari
# Horcajo (Madrid)

Horcajo és un barri del districte de Moratalaz, a Madrid. Limita al nord amb els barris de Ventas i Pueblo Nuevo (Ciudad Lineal), al sud amb Pavones, a l'est amb Marroquina i a l'oest amb Ambroz i el Nucli Antic de Vicálvaro. La part septentrional és ocupada pel Parc Cuña Verde de O'Donnell. És delimitat pel carrer O'Donnell al Nord, Fuente Carrantona a l'oest la M-40 a l'est i el carrer Luis de Hoyos Sainz al sud.

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
* Barrio de Horcajo Arxivat 2012-10-12 a Wayback Machine. a Madripedia, amb llicència GNU.
# Ibrahim Abdel Hamidu Sharli

Ibrahim Abdel Hamidu Sharli (Egipte, 1907 - segle XX) fou un futbolista egipci de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1934.
Pel que fa a clubs, destacà a El-Olympi Alexandria.

## Referències

* ↑ Copa do Mundo da FIFA Itália 1934 Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine.
# Ignacio Ramonet Míguez

Ignacio Ramonet Míguez (Redondela, 5 de maig de 1943) és un pensador i periodista gallec establert a França.

## Biografia

Ramonet va viure la seva infància a Tànger, i de jove va estudiar enginyeria a Bordeus, Rabat i París, on va doctorar-se en semiologia. També va ser nomenat Doctor Honoris Causa per la Universitat de Santiago de Compostel·la.
És autor de diversos llibres sobre geopolítica i de crítica cap als mitjans de comunicació de masses, així com de multitud d'articles d'opinió i anàlisi polític, i una de les figures intel·lectuals destacades del moviment antiglobalització o altermundista. Ha estat guardonat amb diversos premis de periodisme estatals i internacionals per la seva tasca professional.
Va dirigir fins a mitjans des de 1990 l'any 2008 la publicació francesa Le Monde Diplomatique, des de les pàgines de la qual va impulsar la creació del moviment ciutadà ATTAC (moviment internacional de ciutadans pel control democràtic dels mercats i les seves institucions), de la qual és cofundador, així com del Media Watch Global (Observatori Internacional dels Mitjans de comunicació). Dirigeix Le Monde Diplomatique en castellà.
També ha estat un dels principals impulsors del Fòrum Social Mundial, primer a Porto Alegre i, posteriorment en altres ciutats del món. Se li atribueix la creació de la famosa consigna Un autre monde est possible ("Un altre món és possible", en francés).
Va ser el creador del terme «pensament únic» per denunciar la doctrina que sosté la primacia de l'economia i la ideologia neoliberal sobre la resta de dominis socials. El novembre de 2014 va signar el manifest «Deixin votar els catalans», juntament amb altres personalitats internacionals.

## Obres destacades

* Cómo nos venden la moto. Información, poder y concentración de medios (amb Noam Chomsky, 1995)
* El Pensamiento Único (amb Fabio Giovannini i Giovanna Ricoveri, 1996)
* Un mundo sin rumbo (1997)
* La tiranía de la comunicación (1998)
* Marcos, la dignidad rebelde (2001)
* Guerras del siglo XXI (2002)
* Irak, historia de un desastre (2004)
* Abecedario (subjetivo) de la globalización (amb Ramón Chao, 2004)
* Fidel Castro: biografía a dos voces (2005)
* París rebelde. Guía política y turística de una ciudad (amb Ramón Chao, 2008)
* Medios, poder y contrapoder. De la concentración monopólica a la democratización de la información (amb Denis de Moraes i Pascual Serrano, 2013)
* Mi primera vida (2013), llibre d'entrevistes a Hugo Chávez.

## Referències

* 1 2 Valenzuela, Javier «Ignacio Ramonet, nombrado director de 'Le Monde Diplomatique'» (en castellà). El País [París], 28-11-1990.
* ↑ «Ignacio Ramonet Míguez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Riera Sanfeliu, Carme «"La figura d'Hugo Chávez ha estat demonitzada"». Ara, 01-11-2013, p. 35.
* ↑ «Dario Fo i Noam Chomsky, entre les quinze noves personalitats internacionals en favor del 9-N». VilaWeb, 07-11-2014. [Consulta: 7 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Le monde diplomatique, edició francesa
* Pàgina web d'ATTAC Arxivat 2020-09-16 a Wayback Machine.
* Fórum Social Mundial Arxivat 2006-08-08 a Wayback Machine.
# Jaap Eden

Jacobus Johannes "Jaap" Eden (Groningen, 19 d'octubre de 1873 - Haarlem, 2 de febrer de 1925) va ser un patinador de velocitat sobre gel i ciclista en pista neerlandès.
És l'únic esportista masculí en aconseguir el campionat del món en ambdues disciplines. En categoria femenina el van guanyar Sheila Young i Christa Rothenburger.

## Palmarès en ciclisme

* 1893
** Campió dels Països Baixos en ruta
** Campió dels Països Baixos amateur en velocitat
* 1894
** Campió dels Països Baixos en ruta
** Campió del món de Velocitat en 10 km
** Campió dels Països Baixos amateur en velocitat
* 1895
** Campió del món amateur de Velocitat
** Campió dels Països Baixos amateur en velocitat
* 1896
** Campió d'Europa de Velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a speedskatingnews.info
# Janet Fraiser

La doctora Janet Fraiser és un personatge de la sèrie Stargate SG-1, interpretat per l'actriu canadenca Teryl Rothery.

## Història

Durant els primers set anys de la sèrie, era una especialista en malalties rares i exòtiques i en medicina en general, i la màxima autoritat de la base Stargate en aquest aspecte. S'encarregava d'examinar els integrants del comando SGC després de les seves missions a altres mons, per tal de trobar possibles infeccions extraterrestres, i en certs casos podia recomanar al General Hammond estats de quarantena.
En algun moment entre el matrimoni i el divorci, Janet es va incorporar a les forces militars. Tenia formació en armes de foc però en realitat no les va utilitzar fins que la reina Goa'uld Hathor va prendre el control de la base i tots els seus homes. Fraiser i la resta de dones de la base van recuperar el control de la S.G.C., i aquest fet li va comportar una felicitació oficial.
Destacava per anar fins als extrems quan intentava salvar la vida dels pacients, inclosa la seva filla. També era una bona amiga per als membres de l'SG-1 i per a molts altres components de la base. Durant un temps també va mantenir una consulta a l'hospital de la Força Aèria propera, i mantenia una relació molt propera amb Samantha Carter.
Després de set anys al servei del projecte Stargate, va morir mentre atenia un membre ferit de l'SG-13 al planeta P3X-666, quan un jaffa al servei d'Anubis va disparar-li.
Va aparèixer per primer cop a l'episodi 104, titulat The Broca Divide, emès l'agost de 1997.

## Referències

* ↑ «Teryl Rothery» (en anglès). IMDb. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ «Characters. Janet Fraiser» (en anglès). Gateworld. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ «SG-1 Season one. The Broca Divide» (en anglès). Gateworld. [Consulta: 29 gener 2020].

## Enllaços externs

* Janet Fraiser a GateWorld Arxivat 2009-04-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Jabalia

Jabalia, Jabalya o Jabaliya (àrab: جباليا, Jabāliyā) és una ciutat palestina situada quatre quilòmetres al nord de Gaza. La ciutat està en la governació de Gaza Nord, a la Franja de Gaza. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques, el municipi tenia 82.877 persones a mitjan any 2006. A prop s'hi troba el camp de refugiats homònim, que abasta 1,4 quilòmetres quadrats i que és un dels més densament poblats del món. La primera Intifada va començar-hi el desembre de 1987 i el campament ha estat una zona de conflicte al llarg del conflicte araboisraelià. La vila propera de Nazla forma part del municipi de Jabalia. També és un baluard del moviment islamista Hamàs.

## Història

Jabalia era coneguda pel seu sòl fèrtil i els arbres cítrics. El governant mameluc Alam ad-Din al-Gawli Sangar va governar la zona el 1300 i va donar els terrenys per la mesquita Omeri al voltant del llogaret. No romanen totes les estructures de l'antiga part de la mesquita, excepte el pòrtic i el minaret. La resta de la mesquita és de construcció moderna. El pòrtic consta de tres arcs de pedra sostingut per quatre columnes. Els arcs són ogivals i el pòrtic està coberta per voltes d'encreuament. Recentment, un cementiri que data del períod'romà i romà d'Orient i un pis de mosaic d'una església que data de l'època romana d'Orient van ser excavades. El sòl està decorat amb dibuixos d'animals silvestres, aus, plantes i arbres.
A la fi de 2006 va ser l'escenari d'una protesta massiva contra els atacs israelians, quan un gran nombre de persones que van formar un escut humà per protegir a una casa que era a punt de ser demolit per les forces israelianes.

## Ciutats germanes

Jabalia està agermanada amb:
* Groningen

## Referències

* ↑ «Població oficial projectada». Arxivat de l'original el 2012-02-12. [Consulta: 5 març 2017].
* ↑ Travel in Gaza Arxivat 2013-08-23 a Wayback Machine. MidEastTravelling.
* ↑ Conal Urquhart in Tel Aviv «Palestinians use human shield to halt Israeli air strike on militants' homes | World news». The Guardian [Londres], 20-11-2006 [Consulta: 8 maig 2010].
* ↑ «Groningen - Partner Cities». © 2008 Gemeente Groningen, Kreupelstraat 1,9712 HW Groningen. Arxivat de l'original el 2007-09-26. [Consulta: 8 desembre 2008].

## Enllaços externs

* UNRWA Jabalia
* Benvinguts a la ciutat de Jabalia
# Jacques Boucher de Crèvecoeur de Perthes

Jacques Boucher de Crèvecœur de Perthes (Perthes, 10 de setembre del 1788 - Abbeville, 5 d'agost del 1868), amb el nom abreujat de Boucher de Perthes, va ser un geòleg francès i un dels primers arqueòlegs en el sentit modern del terme.
Nascut a les Ardennes, va ser el fill primogènit del botànic Jules Armand Guillaume Boucher de Crèvecœur. Com el seu pare, va treballar com a funcionari de duanes i el seu treball el va portar a residir sis anys a Itàlia d'on retornà cap a França el 1811.
En el seu temps lliure, va estudiar els temps prehistòrics. Cap al 1830, va trobar en la vall del Somme restes de treballs en pedra de l'ésser humà primitiu, descobertes que no van ser publicades fins al 1846.
El 1847, va començar a redactar el seu monumental treball en tres volums titulat Antiquitis celtiques et antediluviennes, amb què va ser el primer a establir l'existència de l'ésser humà durant el Plistocè, malgrat que les deficiències metodològiques del seu treball li restaren acceptació, fins que els treballs de Jean Paul Rigollot (1855) i Joseph Prestwich (1859) ratificaren que els objectes trobats eren artefactes humans.
El 1954, a la localitat d'Abbeville, on residia Boucher de Perthes, es va inaugurar un museu amb el seu nom amb molts dels materials recol·lectats.

## Enllaços externs

* «II. THE FLINT WEAPONS AND IMPLEMENTS.». Arxivat de l'original el 2005-03-03. [Consulta: 10 octubre 2006].
* «CHAPTER 7: THE ANTIQUITY OF MAN AND PREHISTORIC ARCHAEOLOGY».
* hand axes from many archaeological sites Arxivat 2007-11-27 a Wayback Machine..
* Belén Márquez Mora, "Jacques Boucher de Perthes", in Encyclopedia of Anthropology ed. H. James Birx (2006, SAGE Publications; ISBN 0761930299).

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Boucher de Crèvecoeur de Perthes, Jacques». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 252. ISBN 8429270043.
* ↑ «Jacques Boucher de Perthes». Encyclopædia Britannica [Consulta: 13 novembre 2016].
# Imperi Centreafricà

Imperi Centreafricà va ser el nom que la República Centreafricana va tenir després que el president Jean-Bédel Bokassa assolís el poder gràcies a un cop d'estat i s'autoproclamés emperador amb el nom de Bokassa I el 1976. L'estat va mantenir aquest nom fins a 1979, quan Bokassa va ser enderrocat pel seu predecessor, David Dacko, i es va restaurar la República.

## Referències

* ↑ «Bokassa's ruined palace in CAR». BBC News, 08-02-2014 [Consulta: 12 maig 2019].
# Javier Paredes Arango

Javier Paredes Arango (Oviedo, 5 de juliol de 1982) és un exfutbolista asturià, que ocupava la posició de defensa. Ha estat internacional amb la selecció espanyola sub-18.
Format al planter del Reial Oviedo, va debutar amb els asturians la temporada 01/02, jugant vuit partits a Segona Divisió. L'any següent es consolida i suma 32 partits. L'Oviedo pateix un descens administratiu a Tercera i el defensa fitxa pel filial del Reial Madrid, on roman dos anys.
La temporada 05/06 fitxa pel Getafe CF, amb qui debuta a primera divisió. Només juga set partits, però a l'any següent es fa amb la titularitat. L'estiu del 2007 recala al Reial Saragossa. Amb el quadre aragonès també ha estat a l'onze inicial, passant per un descens a Segona i un ràpid retorn a la màxima categoria.

## Enllaços externs

* Javier Paredes Arango a BDFutbol
* Javier Paredes Arango, Fitxa a Soccerway
# Irapuato

Irapuato és una ciutat mexicana de l'estat de Guanajuato, al centre de l'entitat i de la regió del Baix. La seva data de fundació és el 15 de febrer de 1547 sota el nom de «Congregació de Sant Marc d'Irapuato». A partir de la qual, es va suscitar la instal·lació de missions religioses que donen a centre de la població una inusual arquitectura amb temples contigus.
Segons el cens de l'any 2015 de l'INEGI compta amb una població de 574,344 habitants, el que suposa aproximadament una desena part de la població de tot l'estat, sent així la segona població més gran i important de Guanajuato.7 La ciutat s'emmarca dins de l'àrea metropolitana d'Irapuato-Salamanca de la qual és capçalera. La superfície municipal és de 851,41 km². És capçalera del Districte Electoral IX, seu administrativa de la Subprocuradoria Estatal de Justícia regió B, de la regió VI Sud-oest de Guanajuato, la XII Regió Militar i de la Diòcesi d'Irapuato.
S'alça a peu del turó d'Arandas, amb carrers estrets i amb un traç urbà de «plat trencat» que defineixen el seu urbanisme en el centre històric, eixamplant cap a les zones més contemporànies i àmplies dels nous barris i bulevards. En els seus voltants abunden fèrtils terres de conreu, i extenses hortes que cobreixen gran part del seu terme. Envoltat en gran part cap al sud pel gran vall que forma el Baix i el riu Guanajuato, i a nord s'obre el riu Silao, que passa a molt curta distància de la ciutat; i algunes contraforts de les serres de Pénjamo i Guanajuato.
L'activitat econòmica més important de la població era la producció de maduixa, sent la major productora mundial, la qual cosa queda patent sota el lema que rep la ciutat, com «Capital mundial de les maduixes». En aquest sentit, la ciutat acull des de l'any 1998 l'Expo Agro-Alimentària, una de les millors fires de tall Internacional del sector agrícola, alimentari i indústries afines.8 No obstant això, l'economia, també està basada en el sector serveis, indústria pesant i metall mecànica, l'administració, la construcció, comunicacions i transports, i un incipient turisme cultural.9
Entre la seva Patrimoni històric-artístic i arquitectònic, cal destacar la Catedral de Nostra Senyora de la Neta Concepció de Maria, el Palau Municipal, el Temple de l'Hospitalito, el Museu de la Ciutat i l'emblemàtic Mural de la Identitat, situat a la cèntrica plaça de Basc de Quiroga, en commemoració a qui la tradició local esmenta com a fundador de la població.
# Izmàilovka

Izmàilovka (en rus: Измайловка) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 5 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Joan de Déu Prats Pijoan

Joan de Déu Prats Pijoan (Barcelona, 15 de febrer de 1962) és un escriptor català, especialitzat en històries per a nens. Ha publicat llibres com L'home invisible i Les aventures del megacapità Fonoll (ambdues a Barcanova), Els casos de l'inspector Formiga... També ha publicat una comèdia anomenada Anorak. Ha treballat de guionista a diverses sèries de televisió i ha col·laborat a l'Avui, El Periódico, El Jueves, Tretzevents, Cavall Fort, Riffi-Raffe i El Triangle.

## Llibres publicats
### Narrativa breu

* La capseta d'ivori (amb Miquel Aparici). Barcelona: Abadia de Montserrat, 1989 [infantil]
* El geni de la màquina de refrescos. Barcelona: Abadia de Montserrat, 1991 [infantil]
* Unes vacances a la nevera. Barcelona: Grijalbo Mondadori, 1995 [infantil]
* Barbaverd, el pirata. Barcelona: Cruïlla, 1995 [infantil]
* Un jardiner a la taula. Barcelona: Abadia de Montserrat, 1996 [infantil]
* El país de plexinaps. Barcelona: Abadia de Montserrat, 1997 [infantil]
* Tocata i fuga del senyor violoncel. Barcelona: Cruïlla, 1997 [infantil]
* El Nadal de l'oncle Huckleberry. Madrid: Bruño, 1997 [infantil]
* Dos taurons a la peixera. Barcelona: Cadí, 1998 [infantil]
* L'àvia voladora. Barcelona: Cadí, 1998 [infantil]
* Recull de somnis. Barcelona: Abadia de Montserrat, 1998 [infantil]
* L'espantaocells que volia volar. Madrid: Bruño, 1998 [infantil]
* Un safari dins de casa. Madrid: Bruño, 1999 [infantil]
* El segrest de la primavera (amb Francesc Infante). Barcelona: La Galera, 1999 [infantil]
* Un talp al mar de gespa. Barcelona: Edebé, 1999 [infantil]
* L'home-bala busca feina. Barcelona: Baula, 1999 [infantil]
* Operació Àfrica. Barcelona: Alfaguara - Grup Promotor, 2000 [infantil]
* Un missatge dins l'ampolla. Barcelona: Cruïlla, 2000 [infantil]
* Terra de castells. Barcelona: Barcanova, 2003
* El cas de l'hipopòtam segrestat. Barcelona: La galera, 2009

### Novel·la

* Anorak. Barcelona: La Magrana, 1997 [juvenil]

## Premis i reconeixements

* Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona, 1999: El segrest de la primavera.
* Finalista Premi Barcanova, 2005: Nàufrag.
* Premi Crítica Serra d'Or de Literatura Infantil i Juvenil, 2005: Contes terrorífics de fantasmes
* Premi Guillem Cifre de Colonya, 2009: El cas de l'hipopòtam segrestat

## Referències

* ↑ Joan de Déu Prats Pijoan al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «Joan de Déu Prats Pijoan». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.

## Enllaços externs

* joandedeuprats.com