OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolços somnis (pel·lícula de 1985)

Dolços somnis (original: Sweet Dreams) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Karel Reisz, estrenada el 1985 i doblada al català

## Argument

Biografia de Patsy Cline. A Virgínia, durant els anys cinquanta, Charlie, un despreocupat vividor, coneix Patsy, una atractiva cantant de country, que abandona el seu avorrit marit per casar-se amb ell. El primer disc de Patsy és un èxit, però l'allistament de Charly a l'exèrcit, el seu creixent alcoholisme i les seves freqüents infidelitats deterioren greument la relació de la parella. Patsy es veu llavors davant d'una cruïlla: haurà d'elegir entre l'amor que té per Charlie o la necessitat de seguir amb la seva carrera musical.

## Repartiment

* Jessica Lange: Patsy Cline
* Ed Harris: Charlie Dick
* Ann Wedgeworth: Hilda Hensley
* David Clennon: Randy Hughes
* James Staley: Gerald Cline
* Gary Basaraba: Woodhouse
* John Goodman: Otis
* P.J. Soles: Wanda
* Bruce Kirby: Arthur Godfrey
* Carlton Cuse: Sergent
* Robert Rothwell: Cirurgià plàstic

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1986. Oscar a la millor actriu per Jessica Lange

## Referències

* ↑ Sweet Dreams &Criteri=Pelis Dolços somnis
# Bloomfield (Nova York)

Bloomfield és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.267 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bloomfield tenia 1.267 habitants, 474 habitatges, i 346 famílies. La densitat de població era de 346,9 habitants/km².
Dels 474 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,6% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 19,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.663 $ i la renda mediana per família de 53.977 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.197 $ mentre que les dones 24.485 $. La renda per capita de la població era de 23.669 $. Entorn del 3% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bloomfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bloomfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pontoon Beach

Pontoon Beach és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 5.620 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pontoon Beach tenia 5.620 habitants, 2.134 habitatges, i 1.519 famílies. La densitat de població era de 265,3 habitants/km².
Dels 2.134 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,9% hi vivien parelles casades, en un 16% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 11% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.348 $ i la renda mediana per família de 45.947 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.338 $ mentre que les dones 26.220 $. La renda per capita de la població era de 15.960 $. Aproximadament el 8,7% de les famílies i el 10,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pontoon Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pontoon Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Piñata Sandinista

La Piñata Sandinista és un cas de corrupció i apropiació de béns públics i privats per part dels dirigents sandinistes nicaragüencs abans d'abandonar el poder l'any 1990. En el període entre la derrota electoral del 25 de febrer de 1990 i la presa de possessió de la seva adversària Violeta Barrios de Chamorro el 27 d'abril del mateix any, els sandinistes van transferir la propietat de gran quantitat d'immobles i béns públics, alguns prèviament expropiats, a les seves organitzacions afins i, majoritàriament, personalment als seus dirigents com el propi president Daniel Ortega, el seu germà Humberto i el dirigent Tomás Borge. Els familiars i persones properes al president es van apropiar d'empreses i terres, altres béns (com empreses de transport, fusta, fàbriques de sucre i escorxadors) es van passar nominalment a mans del FSLN però posteriorment van passar a mans privades dels familiars i col·laboradors d'Ortega. Les dues lleis principals que van aplicar la piñata van ser les conegudes com a llei 85 i llei 86.
Durant el primer govern de Chamorro hi va haver milers de judicis contra l'estat dels antics propietaris expropiats. L'abril de 2010 en una compareixença el procurador general de la República Hernán Estrada va informar que l'estat nicaragüenc havia pagat uns 1300 milions de dòlars en conceptes d'indemnització per la piñata. Dins del sandinisme es van crear també divisions entre els beneficiats i els no beneficiats i entre el sector clientelar dels primers i els qui denunciaven la pràctica per qüestions ètiques i de principis.
L'any 2011 Wikileaks desvetllà les informacions sobre la piñata que s'havien intercanviat el 2006 els diplomàtics nord-americans.

## Referències

* ↑ Ibarz, Joaquim «La segunda piñata sandinista». La Vanguardia, 19-07-2008 [Consulta: 17 abril 2015].
* 1 2 Pat Guerréro, James «Wikileaks da nuevos datos de “la piñata” Sandinista de 1990» (en castellà). The Americano, 06-01-2011.
* 1 2 «Nicaragua. Conflict Between the Executive and Legislative Branches» (en anglès). Contry Studies.
* ↑ «Piñata sandinista y deuda pendiente» (en castellà). La Prensa, 30-04-2013.
# Dunfermline

Dunfermline, en gaèlic Dùn Phàrlain és una ciutat del centre d'Escòcia i centre administratiu del districte de Dunfermline, a la regió de Fife, està situada sobre una talaia que ofereix una bella panoràmica. El seu nom prové del gaèlic "Dùn Fearam Linn", que significa "Castell a la corba del rierol". Actualment, Dunfermline té més de 40.000 habitants.

## Història

Durant l'Edat Mitjana, Dunfermline va créixer entorn de l'abadia benedictina (Abadia de Dumferline, d'estil normand) fundada al segle xi i conclosa a principis del segle xii, en la qual es troba enterrat Robert I d'Escòcia, conegut com a Robert the Bruce. L'any 1624, el foc gairebé va destruir la ciutat. Al segle xviii, es va transformar per primera vegada en un important centre d'elaboració de lli. Els seus productes manufacturats més destacats són el lli i el domàs; les indústries de tint i decoloració són les que més ocupació proporcionen.
Dunfermline va ser el lloc de naixement de l'industrial americà Andrew Carnegie, qui va fer donació d'una biblioteca, uns banys públics, un teatre i el parc Pittencrieff, de 24 hectàrees, i d'Ian Anderson, compositor, flautista i cantant del grup Jethro Tull; també allà van residir i van formar el grup The Skids. La ciutat és, a més, la seu central de Carnegie Trusts.
Està agermanat amb les ciutats de Logronyo (Espanya), Sarasota (USA), Trondheim (Noruega) i Wilhelmshaven (Alemanya).

## Galeria

* Diferents vistes
* City Chambers
* Panorama
* Abadia de Dunfermline

## Referències

* ↑ Mac an Tàilleir, Ian. «Scottish Gaelic Placenames» (PDF) p. 19. Scottish Parliament, 2003. Arxivat de l'original el 2007-03-17. [Consulta: 13 abril 2011].
* ↑ Scotland - City Population - Cities, Towns & Provinces - Statistics & Map

## Enllaços externs

* Dunfermline - Lloc web oficial
# Bosc Comunal de Jújols

El Bosc Comunal de Jújols és un bosc de domini públic del terme comunal de Jújols, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És un bosc de 2,12 km², situat al nord del terme de Jújols, en els vessants meridional i sud-orientals del Mont Coronat.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna de Jújols, atès que es bosc és propietat comunal. Té el codi F16252B dins de l'ONF (Office national des forêts).

## Referències

* ↑ El Bosc Comunal de Jújols en els ortofotomapes de l'IGN
# Ecos d'un estiu

Ecos d'un estiu (títol original en anglès: Echoes of a Summer) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Don Taylor estrenada el 1976 i doblada al català.

## Argument

Deirdre, una noia d'onze anys pateix d'uns problemes de cor d'incurables. Durant dos anys, els seus pares Eugene i Ruth han consultat especialistes de cor - però sense cap èxit. Ara se n'han anat a Mahone Bay, al Canadà, intentant fer agradables els seus darrers dies. Un veí de nou anys, Phillip, és l'únic que porta una mica de felicitat a la casa, perquè Deirdre sap exactament com està de malalta. Després de patir un atac agut i que el final arribi més ràpid del que tothom havia pensat, Deirdre i Phillip reïxen a celebrar el dotzè aniversari de la noia com a dia d'alegria.

## Repartiment

* Richard Harris com a Eugene Striden
* Lois Nettleton com a Ruth Striden
* Geraldine Fitzgerald com a Sara
* William Windom com a Dr. Hallet
* Jodie Foster com a Deirdre Striden
* Brad Savage com a Philip
* Robert L. Joseph com a Druggist

## Referències

* ↑ esadir.cat. Ecos d'un estiu. esadir.cat.
* ↑ «Echoes of a Summer». The New York Times.
# Eduardo Brenta

Eduardo Brenta (Montevideo, 8 de febrer de 1959) és un polític uruguaià i l'actual ministre de Treball i Seguretat Social del govern de Mujica, que va assumir la presidència del seu país l'1 de març del 2010.
És membre fundador de la Vessant Artiguista, component centrista del Front Ampli, i forma part de la seva direcció nacional.

## Biografia

Va ser empresonat durant la dictadura entre 1973 i 1977, i va haver d'abandonar els seus estudis de dret. El 1989 va participar de la fundació de la Vessant Artiguista. El 2000 va ser escollit per a integrar l'Assemblea departamental de Montevideo, a més de presidir la Comissió de Transports i de ser vicepresident de la Comissió de Relacions Públiques i de Cooperació. Entre el juliol del 2003 i el juliol del 2004, va ser president de l'Assemblea departamental.
Va ser elegit diputat el 2004 dins la circumscripció de Montevideo, i va integrar a l'Assemblea la Comissió d'Hisenda (Comisión de Hacienda) i la va presidir el 2007. Brenta també va ser delegat dins les comissions de Transport i de la Indústria i dins la comissió especial dels afers municipals. Finalment, va ser nomenat ministre de Treball pel president José Mujica.

## Referències

* 1 2 "Ein Land für alle und mit allen" (Una terra per a tots i amb tots) al lloc web de Konrad-Adenauer-Stiftung, 3 de març de 2010 Arxivat 2011-01-09 a Wayback Machine. (alemany)

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Eduardo Brenta Arxivat 2009-12-13 a Wayback Machine. (castellà)
# Prefectura de Miyazaki

La Prefectura de Miyazaki (宫崎県) és a l'illa de Kyushu, Japó. La capital és la ciutat de Miyazaki. Així mateix hi ha les ciutats d'Ebino, Hyuga, Kobayashi, Kushima, Miyakonojo, Nichinan, Nobeoka i Saito. El formen els districtes de:
* Higashimorokata (Aya, Kunitomi i Takaoka)
* Higashiusuki (Kadogawa, Kitagawa, Kitago, Kitakata, Kitaura, Morotsuka, Nango, Saigo, Shiiba i Togo)
* Kitamorokata (Mimata, Takajo, Takazaki, Yamada i Yamanokuchi)
* Koyu (Kawaminami, Kijo, Nishimera, Shintomi, Takanabe i Tsuno)
* Minaminaka (Kitago i Nango)
* Miyazaki (Kiyotake, Sadowara i Tano)
* Nishimorokata (Nojiri, Suki i Takaharu)
* Nishiusuki (Gokase, Hinokage i Takachiho)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de la Prefectura de Miyazaki (japonès)
* Departament Turístic de la prefectura de Miyazaki Arxivat 2006-10-13 a Wayback Machine. (castellà)
# Boa Music

Boa Music és una companyia discogràfica fundada a Madrid l'any 1993 per Nando Luaces. Tot i que va començar essent una distribuïdora, a llarg dels anys es va especialitzar en la música rap en castellà, esdevenint un dels segells discogràfics amb un catàleg més extens en aquest estil. Des de l'any 2000 el director n'és Manuel Pena.

## Història

Boa Music va començar la seva activitat com a distribuïdora de discogràfiques estrangeres com ara Alternative Tentacles, Dischord o Definitive Jux, i estatals com Potencial Hardcore, Oihuka, Gor, Esan Ozenki, Metak, Gridalo Forte, Propaganda pel fet! o Zona Bruta, a més de fanzins, revistes i maquetes. Un dels projectes més recordats de Boa Music van ser els discos recopilatoris anomenats Universonoro, del qual en van arribar a publicar 6 volums a preus assequibles.
A través del segell Fol Música, inicialment anomenat Edicións Do Fol, ha editat música tradicional de Galícia d'artistes com Susana Seivane, Ses o Guadi Galego, i músiques d'arrel d'altres indrets com Jorge Pardo, Kepa Junkera o Pablo Milanés. Boa Music també ha publicat música rock de grups com Obús, Manolo Kabezabolo, Porretas, Boikot, Mamá Ladilla i Heredeiros da Crus, així com artistes de flamenc com José Menese.
A partir del 1999, Boa Music va començar a produir els seus propis projectes discogràfics, esdevenint un segell centrat en la música hip-hop i promocionant grups com La Puta Opepé, Violadores del Verso, Frank T, 7 Notas 7 Colores, Duo Kie, El Chojin, Nach, Arma Blanca, Falsalarma, SFDK, Acció Sánchez, R de Rumba, Tote King, Crew Cuervos, Los Chikos del Maíz, ZPU, Shotta, Juaninacka, Elphomega, Rapsusklei, Dogma Crew o Riot Propaganda. També va organitzar el festival Cultura Urbana, la primera edició del qual es va celebrar el 2005 a l'espai Matadero Madrid. Aquest festival va tenir tres edicions més sota la tutela del segell fins a l'any 2009 que va passar a ser gestionat per una altra empresa. Altres esdeveniments van ser els festivals Boa 18 i Boafest.

## Referències

* ↑ «BOA: Los artistas gallegos se autoeditan, están en una situación muy precaria». Faro de Vigo, 27-10-2017 [Consulta: 27 octubre 2017].
* ↑ Alfonso Espinosa. «Hip Hop. Análisis de un movimiento que ha marcado la música y el arte del siglo XXI» (en castellano). http://revistaplacet.es. Arxivat de l'original el 2018-09-18. [Consulta: 27 octubre 2017].
* ↑ «UNIVERSONORO 5». mondosonoro.com. Mondosonoro, 27-10-2017 [Consulta: 27 octubre 2017].
* ↑ «Fol Música», 27-10-2017. [Consulta: 27 octubre 2017].
* ↑ Mejías, Toni. «Alma Martínez (Boa Música): “Somos muchas mujeres trabajando en la industria de la música. Quizá la excepción es ver a mujeres al frente de divisiones en las empresas de la música”» (en castellà), 08-04-2018. [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ «Crónica de Boa 18 (Concierto 18 Años Boa)». www.hhgroups.com. [Consulta: 29 setembre 2017].
* ↑ «BOA, la discográfica española del rap, celebra su mayoría de edad». [Consulta: 29 setembre 2017].
* ↑ «Boafest en Rivas Vaciamadrid».
# Proasellus italicus

Proasellus italicus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Subespècies

* Proasellus italicus cephallenus (Strouhal, 1942)
* Proasellus italicus corcyraeus (Strouhal, 1942)
* Proasellus italicus epiroticus (Strouhal, 1942)
* Proasellus italicus leucadius (Strouhal, 1942)
* Proasellus italicus perarmatus (Remy, 1936)

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Itàlia.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* 1 2 World Register of Marine Species (anglès)
# Proasellus leysi

Proasellus leysi és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie demersal, la qual viu a l'aigua dolça de fonts subterrànies.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica del Nord: Algèria.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Magniez, G. i Henry, J.-P., 2001. Explorations Biologiques et Speleologiques Neerlandaises en Algerie 8: Crustacea, Isopoda, Aselloidea; Description de cinq Proasellus stygobies. Mémoires de Biospéologie 28: 191-199.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
# Boscarla becgrossa

La boscarla becgrossa (Arundinax aedon) és una espècie d'ocell de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae) que habita canyars, matolls a prop de l'aigua i vegetació de ribera, criant al sud de Sibèria, Mongòlia i nord de la Xina. Passa l'hivern a l'Índia, Myanmar, Indoxina i les illes Andaman.

## Taxonomia

Inclosa antany al gènere Iduna, avui es considera al monotípic gènere Arundinax, Blyth, 1845

## Referències

* ↑ «Boscarla becgrossa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11/02/2021 (català)
* ↑ T Arbabi, J Gonzalez et M Wink. 2014. A re-evaluation of phylogenetic relationships within reed warblers (Aves: Acrocephalidae) based on eight molecular loci and ISSR profiles. Molecular Phylogenetics and Evolution 78: 304–313.
# Dones Visuals

Dones Visuals és una associació fundada l'any 2017 sota el nom d'Associació Promotora de Dones Cineastes i de Mitjans Audiovisuals de Catalunya, per defensar, promoure i fer efectiva la presència de les dones al sector audiovisual. Actualment compta amb més de 750 sòcies del sector audiovisual català; entre les seves associades hi ha directores, productores, tècniques i guionistes. Per visibilitzar el perfils de les dones que treballen en el sector audiovisual, el 2019 van publicar el primer directori digital de dones professionals del sector.
Dones Visuals té la seu en el Centre de Cultura de Dones Francesca Bonnemaison, La Bonne. L'entitat s'inspira en la metodologia d'Anna Serner, directora de l'Institut de Cinema de Suècia, que entre altres accions també va impulsar el directori Nordic Women in Film. Els objectius de Dones Visuals coincideixen amb els que, en l'àmbit estatal, té l'Associació de Dones Cineastes i de Mitjans Audiovisuals (CIMA).
El maig de 2020, en plena pandèmia de covid-19, Dones Visuals va difondre una carta oberta en què reclamaven que, a l'hora de debatre i prendre decisions sobre l'estat actual i futur del sector audiovisual, el feminisme fos un dels valors a considerar per decidir les polítiques a dur a terme.
El desembre de 2020 Dones Visuals va emetre un comunicat sobre les candidatures als premis Gaudí, que consideraven "desiguals quant a gènere i diversitat".

## Premis

L'any 2019 l'entitat va obtenir el Premi Ciutat de Barcelona d'Audiovisuals "per les seves iniciatives en el suport i la visualització del treball de les cineastes, expressat especialment a través de l’impuls dels programes "Acció curts”, “Acció viver” i “Directori”, i pel seu compromís en la transformació dels imaginaris androcèntrics."
L'any 2020 va rebre una Menció Especial al Premi Pepón Coromina de l'Acadèmia del Cinema Català. L'any 2023, finalment va rebre el Premi Pepón Coromina.

## Referències

* ↑ «Les dones del cine català existeixen i estan aquí». El Cinèfil, 03-03-2020. [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ «Dones Visuals presenta el primer directori digital de dones professionals del sector audiovisual». Acadèmia del Cinema Català, 02-05-2019. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «Dones Visuals». Centre de Cultura de Dones Francesca Bonnemaison, la Bonne. [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ Marcé, Xavier. «Dones visuals de Catalunya». ARA, 21-10-2018. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Carrasco, Manel. «Dones Visuals: feminisme contra la crisi del coronavirus». Betevé, 14-05-2020. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «Dones Visuals: "Les candidatures als Gaudí són desiguals quant a gènere i diversitats"». Diari de Barcelona, 18-12-2020. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «Premis Ciutat de Barcelona 2019 | Barcelona Cultura». [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ «Premi Pepón Coromina 2020». [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ «Premi Pepón Coromina per al col·lectiu Dones Visuals». Ara, 29-06-2023. [Consulta: 5 febrer 2024].

## Enllaços externs

* #DonesVisuals (web oficial)
* La importància dels feminismes en la resolució de la crisi. Carta oberta de Dones Visuals.
# Província de Modesto Omiste

La província de Modesto Omiste és una de les 16 províncies del Departament de Potosí, a Bolívia. La seva capital és Villazón.
# Bourg-en-Bresse

Bourg-en-Bresse (Bôrg en arpità, Bourg-en-Bresse en francès) és un municipi francès, capital del departament d'Ain a la regió d'Alvèrnia Roine-Alps. L'any 2013 tenia 40.490 habitants.

## Geografia

La ciutat es troba a 70 km al nord-est de Lió, a 30 km a l'est de Mâcon i a 50 km de Lons-le-Saunier, així com a 120 km a l'oest de Ginebra. És situat a l'oest del Jura, del qual el Revermont n'és l'últim massís, però la ciutat és instal·lada sobre la planura de Bresse. El Reyssouze travessa la ciutat abans de desguassar dins de la Saona.
Una mica apartat del centre (al sud-est) es troba el monestir de Brou.

## Història

Des de l'any 1184 hi ha notícies de la ciutat. Sota el domini del comtat de Savoia, durant el segle xiii, la crònica de la història de la regió de Bresse i d'aquesta ciutat, donat que va ser la seva capital, és inseparable.

## Personatges il·lustres

* Claude-Gaspard Bachet de Méziriac, lingüista, poeta i matemàtic
* Julien Benneteau, jugador professional de tennis
* Gilles Bouvard, ciclista
* François Clerc, futbolista
* Georges Detreille, ciclista
* Antoine Diot, jugador de bàsquet
* Joseph Jêrôme Lalande, astrònom
* Daniel Morelon, ciclista
* Pierre-Luc Périchon, ciclista
* Lluïsa de Savoia
* Edmond Tiersot, metge, polític i escriptor
* Julien Tiersot, compositor i crític musical

## Referències

* ↑ «Bourg-en-Bresse». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.