OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salpió

Salpió (en llatí Salpion, en grec antic Σαλπίον) fou un escultor atenenc de data desconeguda.
El seu nom es va trobar inscrit en una gran gerra de marbre de Paros, ben decorada amb figures en alt relleu, que representen a Hermes donant al nen Dionís a les nimfes per la seva educació. La gerra es va trobar a Cormia al golf de Gaeta i va ser usada com una font a la catedral de Gaeta fins que al segle xix va passar al Museu de Nàpols.

## Referències

* ↑ Salpion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 700
# Salpiti

Salpiti fou un districte de Ceilan existent en l'època colonial, situat a l'est de Colombo.
El 1734 el districte, dominat pels holandesos, estava en revolta a favor del rei. La revolta va començar per un conflicte dels treballadors als Set Korales. El descontentament es va estendre als treballadors de Galle i Matara i no es va poder fer la collita. El conflictes es va anar agreujant i al cap de poc temps tot el territori al nord del riu Bentara estava en revolta. El jardí de cafè de la Companyia a Peliyagoda fou destruït i els stocks de la companyia als magatzems buidats; els lascarins de vigilància foren fet presoners. Un destacament de soldats va ser enviat a la zona i va tenir un enfrontament a Malwana. El consell no obstant va decidir concedir les demandes dels amotinats i la majoria d'aquests van retornar a les seves cases als districtes de Siyane, Hewagam i Salpiti Korales que estaven sota protecció del rei, però una part va seguir lluitant. La situació als districtes de Matara i Galle empitjorava cada dia i una força militar fou enviada a Attanagalla; el disawa de Tres Korales i Quatre Korales, Lewke Rala, es va posar al costat dels rebels i va atacar als holandesos als que va capturar dos canons i els van fer fugir cap a Malwana i després cap a Colombo i forçats a retirar-se fins a Peliyagoda, a uns 5 km del castell de Colombo. El consell va decidir enviar una ambaixada amb regals pel rei. El nou governador Gustaaf Willem Baron Van Imhoff va agafar el control de manera ferma. Va pacificar als treballadors rebels; va desterrar a Tutucorin al mudaliyar Navaratna (fill de Basnayaka) i va aconseguir del rei una declaració contra els rebels (tot i que el rei els va acollir als seus dominis). El 1738 els holandesos li van enviar una ambaixada amb valuosos regals (1738) per tenir-lo content.

## Referències

* Els Korales Arxivat 2007-10-28 a Wayback Machine.
# Salpingotulus michaelis

Salpingotulus michaelis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels dipòdids. Viu al Pakistan i, possiblement, l'Afganistan. Es tracta d'un animal nocturn i herbívor. El seu hàbitat natural són els deserts calents. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.
Aquest tàxon fou anomenat en honor de Michael Fitzgibbon, un importador d'animals.

## Referències

* ↑ Jordan, M.; Molur, S.; Nameer, P. O. Salpingotulus michaelis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 desembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 136. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Salpingotus crassicauda

Salpingotus crassicauda és una espècie de mamífer rosegador de la família dels dipòdids. Viu a la Xina, el Kazakhstan i Mongòlia. Es tracta d'un animal nocturn i solitari que de tant en tant és actiu durant el crepuscle. S'alimenta d'insectes, aràcnids i vegetació (principalment llavors). Els seus hàbitats naturals són els deserts i les estepes. Està amenaçat per les sequeres, l'exhauriment dels recursos hídrics, la depredació, el pasturatge excessiu i els atropellaments.

## Referències

* ↑ Batsaikhan, N.; Tsitsulina, K. Salpingotus crassicauda. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 8 desembre 2015.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Carrera Panamericana

La Carrera Panamericana és un esdeveniment esportiu de cotxes de competició de frontera a frontera en carreteres obertes a México. Es va dur a terme entre 1950 i 1954 i va ser considerada com la carrera de qualsevol tipus més perillosa de tot el món.

## Referències

* ↑ "50th Anniversary of the Carrera Panamericana". Classics.com. 2000-05-06. Retrieved 2009-06-24.
# Balash (desambiguació)

Balash és el nom dels següents personatges:
* Balash, rei sassànida de Pèrsia 484-488
* Balash de Kirman, rei de Kirman abans del 424.
* Balash fou un príncep sassànida, fill de Papak i germà d'Ardashir I
# Arsuk

Arsuk (fundat el 1805 i amb una població de 140 persones l'any 2005) és un poble del sud-oest de Groenlàndia, al comtat de Sermersooq. Està situat a la boca del fiord Arsul que acaba a la glacera Arsuk. El seu nom significa el lloc estimat en groenlandès.

## Transports

Arsuk és un dels ports de la línia marítima costera Arctic Umiaq Line.

## Referències

* Greenland and the Arctic. Etain O'Carroll i Mark Elliott. Lonely Planet 2005. ISBN 1-74059-095-3. (anglès)
* in figures 2005.pdf Greenland in Figures 2005 Estadístiques de Groenlàndia. 3a edició, maig 2005. ISSN 1604-7397 (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'àrea del fiord Arsuk (danès)
# Tirrena-Adriàtica 1984

La Tirrena-Adriàtica 1984 va ser la 19a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en un pròleg inicial i sis etapes, la darrera de les quals era la tradicional contrarellotge individual pels carrers de San Benedetto del Tronto, entre el 8 i el 14 de març de 1984, amb un recorregut final de 1.042,9 km.
El vencedor de la cursa fou el suec Tommy Prim (Bianchi), que s'imposà al suís Erich Maechler (Cilo-Aufina) i l'italià Roberto Visentini (Carrera), segon i tercer respectivament.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| Pr. | 8 de març | Forio Ischia - Forio Ischia (CRI) | 4,85 | Guido Bontempi (ITA) | Guido Bontempi (ITA) |
| 1a | 9 de març | Pozzuoli - Frosignone | 189,0 | Jesper Worre (DEN) | Jesper Worre (DEN) |
| 2a | 10 de març | Cassino - Montenero | 180,0 | Erich Maechler (SUI) | Jesper Worre (DEN) |
| 3a | 11 de març | Montenero - Monte San Pietrangeli | 229,0 | Mario Beccia (ITA) | Tommy Prim (SWE) |
| 4a | 12 de març | Reccanoti - Ancona | 217,0 | Adri van der Poel (NED) | Tommy Prim (SWE) |
| 5a | 13 de març | Camerano - Monte Bondone | 211,0 | Marc Madiot (FRA) | Tommy Prim (SWE) |
| 6a | 14 de març | S.B del Tronto - S.B del Tronto (CRI) | 12,05 | Roberto Visentini (ITA) | Tommy Prim (SWE) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Tommy Prim (SWE) | Bianchi | 28h 39' 41" |
| 2 | Erich Maechler (SUI) | Cilo-Aufina | + 02" |
| 3 | Roberto Visentini (ITA) | Carrera | + 05" |
| 4 | Adri van der Poel (NED) | Kwantum | + 14" |
| 5 | Greg Lemond (USA) | Renault | + 23" |
| 6 | Giuseppe Petito (ITA) | Alfa Lum | + 29" |
| 7 | Stefan Mutter (SUI) | Cilo-Aufina | + 39" |
| 8 | Johan van der Velde (NED) | Metauro Mobili | + 40" |
| 9 | Joop Zoetemelk (NED) | Kwantum | + 42" |
| 10 | Alfredo Chinetti (ITA) | Supermercati Brianzoli | + 43" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 19 febrer 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 1984». cyclingfever.com/. [Consulta: 19 febrer 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 19 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Resolució 1024 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1024 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 28 de novembre de 1995. Després d'examinar l'informe del Secretari General Boutros Boutros-Ghali quant a la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNOF), el Consell va prendre nota dels seus esforços per establir una pau justa i duradora a l'Orient Mitjà.
La resolució va decidir cridar a les parts implicades per posar en pràctica immediatament la Resolució 338 (1973), va renovar el mandat de la Força d'Observadors per sis mesos fins al 31 de maig de 1996 i va demanar al Secretari General que presentés un informe sobre la situació al final d'aquest període.
La Força es va establir el 1974 per supervisar l'alto el foc exigit en un acord entre Israel i Síria.

## Referències

* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volumes 32–33. United Nations, Office of Public Information, 1995, p. 45.
* ↑ «Fifth committee recommends $18.8 million for Disengagement Force on Syrian Golan Heights». United Nations Information System on the Question of Palestine, 29-11-1995. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2020. [Consulta: 26 novembre 2017].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Alts del Golan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1117 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1117 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 de juny de 1997. Després de recordar totes les resolucions sobre Xipre, en particular les resolucions 186 (1964), 939 (1994), 1062 (1996) i 1092 (1996), el Consell va ampliar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) fins al 30 de desembre de 1997.
Xipre va acceptar una nova extensió de la força de pau UNFICYP. Mentrestant, el Consell va reconèixer que les tensions van romandre altes prop de la Línia Verda, tot i que el nombre d'incidents greus havia disminuït. Les negociacions per a una resolució política de la disputa es trobaven en estat d'impàs durant molt de temps.
Es va recordar a les dues parts del conflicte, a la República de Xipre i al Xipre del Nord, la seva obligació de prevenir la violència contra els mantenidors de la pau. La resolució lamenta que les mesures proposades per la UNFICYP per reduir la tensió, tal com es descriu a la resolució 1092, no han estat acceptades per cap de les parts. També es va preocupar l'enfortiment de les armes militars al sud de Xipre i la manca de progrés en la disminució del nombre de tropes estrangeres. En aquest sentit, el Consell va instar a la República de Xipre a retallar les despeses de defensa i retirar tropes estrangeres, en vista a la desmilitarització global de tota l'illa. Les converses d'adhesió amb la Unió Europea també ajudarien a facilitar un acord global.
En el paràgraf 13, la Resolució "acull amb beneplàcit els esforços de les Nacions Unides i altres persones interessades per promoure la celebració d'esdeveniments bicomunals per tal de fomentar la confiança i el respecte mutu entre les dues comunitats, insta a que continuïn aquests esforços i reconeix la cooperació recent de tots els interessats d'ambdues parts amb aquesta finalitat, i els encoratja a prendre més mesures per facilitar aquests esdeveniments bicomunals i garantir que es produeixin en condicions de seguretat".
La resolució va concloure reiterant que el statu quo era inacceptable i que duguessin a terme negociacions per trobar una solució i va dirigir al Secretari General Kofi Annan que informés al Consell el 10 de desembre de 1997 sobre l'aplicació de l'actual resolució.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of UNFICYP until 31 December». United Nations, 27-06-1997.
* ↑ Hoffmeister, Frank. Legal aspects of the Cyprus problem: Annan Plan and EU accession. Martinus Nijhoff Publishers, 2006, p. 93. ISBN 978-90-04-15223-6.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Conflicte de Xipre

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1119 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1119 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 de juliol de 1997. Després de recordar anteriors resolucions sobre Croàcia incloses les resolucions 779 (1992), 981 (1995), 1025 (1995), 1038 (1996), 1066 (1996) i 1093 (1997), el Consell va autoritzar la Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Prevlaka (UNMOP) a continuar supervisant la desmilitarització a la zona de la península de Prevlaka fins al 15 de gener de 1998.
El Consell era preocupat que Croàcia i la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) no haguessin avançat en adoptar suggeriments pràctics proposats pels observadors militars de les Nacions Unides el maig de 1996 per reduir la tensió i millorar la seguretat i la seguretat a la zona a més de resoldre la disputa de Prevlaka.
Es va instar als partits a que implementessin plenament un acord sobre la normalització de les seves relacions, que s'abstinguessin de la violència, garantissin la llibertat de moviment als observadors de les Nacions Unides i traguessin les mines terrestres. Es va demanar al secretari general Kofi Annan que informés al Consell sobre la situació abans del 5 de gener de 1998 sobre el progrés cap a una solució pacífica de la disputa entre els dos països. Finalment es va requerir a la Força d'estabilització, autoritzada a la Resolució 1088 (1996), que cooperés amb la UNMOP.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of UNTAES and of military observers in Prevlaka until 15 January 1998». United Nations, 14-07-1997.
* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volume 34. United Nations, Office of Public Information, 1997, p. 55.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Dissolució de Iugoslàvia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Reyerita

La reyerita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany i dona nom al grup de la reyerita. Rep el nom en honor d'Eduard Reyer (Salzburg, Imperi austríac, 16 de maig de 1849 - Jena, Àustria-Hongria, 11 de juliol de 1914), geòleg.

## Característiques

La reyerita és un silicat de fórmula química (Na,K)₂Ca$_{14}$(Si,Al)$_{24}$O$_{58}$(OH)₈·6H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la reyerita pertany a «09.EE - Fil·losilicats amb xarxes tetraèdriques de 6-enllaços connectades per xarxes i bandes octaèdriques» juntament amb els següents minerals: bementita, brokenhillita, pirosmalita-(Fe), friedelita, pirosmalita-(Mn), mcgillita, nelenita, schal·lerita, palygorskita, tuperssuatsiaïta, yofortierita, windhoekita, falcondoïta, loughlinita, sepiolita, kalifersita, gyrolita, orlymanita, tungusita, truscottita, natrosilita, makatita, varennesita, raïta, intersilita, shafranovskita, zakharovita, zeofil·lita, minehil·lita, fedorita, martinita i lalondeïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Niaqornat, a la península de Nuussuaq (Avannaata, Groenlàndia). També ha estat descrita a França, Escòcia, Polònia i als estats de Carolina del Nord i Virgínia dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «Reyerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 desembre 2019].
# Ricard Mirabete Yscla

Ricard Mirabete Yscla (Barcelona, 31 de juliol de 1971) és poeta, filòleg i crític literari. Ha col·laborat en diaris i revistes catalanes fent crítica literària i musical. Entre altres ha col·laborat a El Punt Avui, Benzina (revista d'excepcions culturals), Poetari, Reduccions i Núvol, el digital de cultura. És Llicenciat en Filologia Catalana per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB).

## Obra poètica

* Última ronda. Barcelona: Edicions de La Magrana, 1999. Premi Amadeu Oller
* La gran baixada. Vic: Emboscall Editorial, 2004 (1a edició) Vic: Emboscall Editorial, 2014 (2a edició)
* Les ciutats ocasionals. Barcelona: Témenos Edicions, 2009
* Radar.Barcelona: Témenos Edicions, 2012
* De Penitents a Desemparats (amb David Caño i Carles Mercader). Santa Coloma de Gramenet: Tanit, 2014
* Nuclear. Granollers: Edicions Terrícola, 2015
* Cel estàtic d'elevadors. Maçanet: Gregal, 2016
* Esdeveniment. València: Edicions Tres i Quatre, 2017
* La desaparició. Santa Coloma de Gramenet: Tanit, 2020
* La rèmora. Lleida: Pagès, 2024.

## Referències

* https://blocs.mesvilaweb.cat/ricard99/ (Blog de l'autor)
* Aliaga, Xavier: "La llengua romandrà, però allò que li dona sentit són els parlants" (Entrevista a l'autor)
* https://www.eltemps.cat/article/2886/la-llengua-romandra-pero-allo-que-li-dona-sentit-son-els-parlants
* Morell, Carles: "Corrompre's és allò que no afirmem" (Entrevista a l'autor)
* https://www.nuvol.com/musica/ricard-mirabete-corrompres-es-allo-que-no-afirmem-27051
# Renno

Renno (en cors Rennu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 77 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 131 | 196 | 152 | 108 | 84 | 77 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Joselyne Mattei Fazi | | |
# Reno (comtat de Parker)

Reno és una població del Comtat de Parker a l'estat de Texas als Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Reno tenia 2.441 habitants., 851 habitatges, i 675 famílies. La densitat de població era de 74,5 habitants/km².
Dels 851 habitatges en un 39,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,6% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 15,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.179 $ i la renda mediana per família de 45.764 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.356 $ mentre que les dones 25.000 $. La renda per capita de la població era de 17.557 $. Aproximadament el 10,3% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Reno». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Reno». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
Viccionari
# Rhynchobatus

Rhynchobatus és un gènere de peixos de la família dels rinobàtids.

## Taxonomia

* Rhynchobatus australiae
* Rhynchobatus djiddensis
* Rhynchobatus laevis
* Rhynchobatus luebberti
* Rhynchobatus sp. nov. A
* Rhynchobatus sp. nov. B

## Referències

* ↑ Sepkoski, Jack «A compendium of fossil marine animal genera (Chondrichthyes entry)». Bulletins of American Paleontology, 364, 2002, p.560 [Consulta: 20 agost 2008].
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)

## Bibliografia

* McEachran, J.D.: "Rhinobatidae. Peces guitarra", a W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (editors). Guia FAO para Identification de Especies para los Fines de la Pesca. Pacifico Centro-Oriental, planes 778-781. Any 1995.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Resolució 373 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 373 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 18 d'agost de 1975, després d'examinar l'aplicació de la São Tomé i Príncipe per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que la República de São Tomé i Príncipe fos admesa.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 301 a la 400 (1971 - 1976)

## Referències

* PDF Text de la Resolució a UN.org Arxivat 2012-05-18 a Wayback Machine.
# Resolució 371 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 371 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada per unanimitat el 24 de juliol de 1975, recordant les declaracions dels funcionaris de la República Àrab d'Egipte i un informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força d'Emergència de les Nacions Unides, el Consell va expressar la seva preocupació pel falta de progrés cap a una pau duradora a l'Orient Mitjà.
A continuació, el Consell va convidar a totes les parts implicades a aplicar la Resolució 338 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, va renovar el mandat per a la Força d'Emergència durant uns altres 3 mesos fins al 24 d'octubre de 1975 i va demanar que el Secretari General presentés un informe sobre qualsevol avenç respecte a la situació abans de l'expiració del mandat renovat.
La resolució va ser aprovada per 13 vots; la República Popular de la Xina i Iraq no van participar en la votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 301 a la 400 (1971 - 1976)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org