OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# McAdenville

McAdenville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 619 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, McAdenville tenia 619 habitants, 247 habitatges i 182 famílies. La densitat de població era de 173,2 habitants per km².
Dels 247 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,7% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 22,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 29,1% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.513 $ i la renda mediana per família de 40.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.781 $ mentre que les dones 21.481 $. La renda per capita de la població era de 18.130 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- McAdenville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- McAdenville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Mataparent d'esponja roja

Els mataparents d'esponja roja són mataparents grossos, massissos, amb esponja de color vermell a taronja, més groga cap al marge. Tradicionalment aquest grup de mataparents s’ha anomenat matagent.

## Espècies

Les espècies de mataparents d'esponja roja més corrents, ordenades per gèneres, són:
Suillellus
* Suillellus luridus, mataparent lívid
* Suillellus comptus, mataparent lívid radicant
* Suillellus mendax, mataparent enganyós
* Suillellus permagnificus, mataparent esplèndid
* Suillellus queletii, mataparent de cama bleda-rave o mataparent de Quélet
Neoboletus
* Neoboletus erythropus (= N. luridiformis)( = Boletus erythropus), mataparent de cama roja
* Neoboletus xanthopus, mataparent groc de cama roja
Imperator
* Imperator luteocupreus, mataparent groc coure
* Imperator rhodopurpureus, mataparent purpuri
Rubroboletus
* Rubroboletus dupainii, mataparent de Dupain
* Rubroboletus legaliae, mataparent de Le Gal
* Rubroboletus lupinus, mataparent de llop
* Rubroboletus pulchrotinctus, mataparent belltintat
* Rubroboletus rhodoxanthus, mataparent vermell i groc
* Rubroboletus rubrosanguineus, mataparent roig sang
* Rubroboletus satanas, mataparent de Satanàs

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
# Markel Olano Arrese

Markel Olano Arrese (Beasain, Guipúscoa, 2 de juny de 1965) és un polític basc, militant del Partit Nacionalista Basc (PNB) i Diputat General de Guipúscoa des del 23 de juny de 2015 i, anteriorment, des del 6 de juliol de 2007 fins al 23 de juny de 2011. És competent en èuscar, castellà, francés i anglés.
Olano va entrar en política l'any 1980, quan ingresà amb quinze anys a les joventuts del PNB, Euzko Gaztedi Indarra (EGI). Durant els seus anys de militància a EGI, Olano va romandre en càrrecs organics de la formació en Beasain i la comarca del Goierri. Mentres militava a les joventuts, va licenciar-se en filosofia a la Universitat del País Basc (UPB). Ja com a militant del PNB ha tingut diverses responsabilitats orgàniques i públiques. Entre els anys 1996 i 2000 va ser membre del Gipuzko Buru Batzar (GBB), on va ser responsable a l'àrea d'Èuscar, Educació i Cultura. També fou per la mateixa època representant del PNB en la comissió permanent del pacte d'Estella. L'any 200 fou nomenat membre del Euzkadi Buru Batzar (EBB), que llavors dirigia Xabier Arzalluz. A l'EBB, Olano fou responsable de les àrees de Joventut, Èuscar, Cultura, Esports i TICs.
Després de les eleccions forals de 2007, el 6 de juliol del mateix any, la seua candidatura fou la més votada a les Juntes Generals de Guipúscoa i com a resultat d'això, el 12 de juliol Markel Olano fou nomenat Diputat General de la Diputació Foral de Guipúscoa. A les eleccions forals de 2011, Olano tornà a ser cap de llista i candidat a Diputat General pel PNB, però la seua candidatura va perdre contra la de Bildu, sent nomenat Diputat General durant eixa legislatura Martín Garitano Larrañaga. Finalment, a les eleccions forals de 2015, Olano, qui encapçalava per tercera vegada consecutiva les llistes del PNB, fou per primera vegada la llista més votada. El 23 de juny de 2015, Olano fou investit Diputat General amb els vots dels diputats del PNB i del Partit Socialista d'Euskadi-Euskadiko Ezkerra (PSE-EE), amb els quals havia configurat un acord de govern de coalició. Markel Olano es presentà a la reelecció per quarta vegada consecutiva a les eleccions forals de 2019, les quals guanyà i tornà a ser investit Diputat General per tercer mandat (2007-2011, 2015-2019, 2019-2023).

## Referències

* ↑ https://www.gipuzkoairekia.eus/documents/85515/1638190/Markel+Olano_cas.pdf/47c41a49-7480-4652-944f-227151cf777e
* ↑ Berria: Olanok dio talde lana izango dela Gipuzkoako Diputazioaren ardatza.
* ↑ «El Correo: El peneuvista Markel Olano es elegido diputado general de Guipúzcoa». Arxivat de l'original el 30 de juny de 2012. [Consulta: 5 setembre 2009].
# Mas Collsameda

Mas Collsameda és una masia de Sant Sadurní d'Osormort (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular assentada sobre el desnivell del terreny. És coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a la banda de tramuntana, on accedeix a través d'un portal rectangular, directament al primer pis. La banda de migdia presenta unes arcades tapiades a nivell del primer pis i una finestreta a la planta, mentre la banda de llevant presenta petites obertures i s'hi adossa un petit cos que ubicava l'antic forn. A ponent hi a unes finestres tapiades i d'altres de construcció recent. La banda de migdia, segons podem veure pel tipus de construcció, està formada per un cos adossat a l'antiga construcció. Està construïda amb conglomerats blancs, granits vermells units amb fang.

## Història

Masia que pertany a l'antiga parròquia de Sant Sadurní d'Osormort, adscrita al Monestir de Sant Llorenç del Munt, el nucli de població es formà al redós de l'església vers els segles xiii i xiv. Tenim notícies a la documentació sobre un tal Benardo de Meda que possiblement tingui alguna vinculació amb el mas.

## Referències

* 1 2 «Mas Collsameda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Mas Comes (Palafolls)

El Mas Comes és una masia de Palafolls (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada molt a prop de Can Ribas, a l'altra banda del barri de Santa Maria de Palafolls. Pertany al grup II. Conserva el portal rodó i dues finestres gòtiques, una en cada un dels cossos laterals, d'èpoques diferents. A la finestra més marcadament gòtica s'hi destaca l'ampit, probablement de factura posterior, d'aproximadament els segles XVI o XVII.

## Referències

* ↑ «Mas Comes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Mas Comes

* Per a altres significats, vegeu «Mas Comes (Palafolls)».
El Mas Comes és un monument al terme municipal de Forallac (el Baix Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional. El mas fortificat de Can Comes del Brugar va ser bastit en els segles XVI-XVII. És un casal fortificat, una masia de gran dimensions situada en un lloc enlairat vora el nucli de Vulpellac. Els elements més remarcables d'aquest edifici són el gran portal adovellat de la façana principal, d'arc de mig punt, amb un escut en relleu, i el finestral allindanat situat al seu damunt, així com la decoració interior d'algunes portes, amb motius neoclàssics. El mas conserva una torre cilíndrica amb volta semiesfèrica.

## Notes

* ↑ «Mas Comes del Brugar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
# Mas Colomer (Vidreres)

El Mas Colomer és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dues plantes amb coberta de doble vessant cap als laterals. Aquest mas està dotat d'una planta rectangular i té varis adossats posteriors i construccions al seu entorn pròxim.
Les obertures, de forma rectangular, són emmarcades de pedra amb un sistema de placats superficials. Malgrat això, els muntants i el llindar de la porta principal són els originals.
Pel que fa als afegits, destaca la part dreta amb dos plantes (garatge i balcó) i galeria, coberts a dues aigües a façana. I la part esquerra, continuant la teulada, té tres finestres arquejades al primer pis i un portal a la planta baixa.
A la façana existeix un rellotge de sol de ceràmica pintada amb la llegenda “Helios - Mas Colomer”.

## Història

Es tracta d'un mas ja documentat en el segle xiii i s'anomenava Bellveí. Va ser un dels més importants de Vidreres i després de diverses compres arribà a tenir unes 220 vessanes, de les quals una part eren ocupades per pins en una zona coneguda com a Pineda d'en Flassià. Per casament, aquest mas passà el 1611 als propietaris del mas Roure de Maçanet, i llavors el 1824 va passar a ser propietat dels amos del mas Gelats de Santa Susanna. En el segle XX aquest important patrimoni quedà en mans de la Beneficència de l'Acció Catòlica d'Arenys de Mar, excepte el mas Flassià que en la dècada dels 60 va ser venut i s'urbanitzà; la casa funcionà com a restaurant fins a la dècada dels 90. Aquest restaurant fou decorat per l'artista vidrenc Joaquim Llucià.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas Colomer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Mas Palou (Amer)

Mas Palou és una masia d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Palou es tracta d'una masia de dues plantes coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a façana i rematada amb un ràfec prominent de fusta.
La planta baixa consta d'un gran portal d'arc carpanell rebaixat amb muntants de pedra ben treballats i escairats.
En el primer pis trobem dues obertures rectangulars equipades amb llinda monolítica, muntans de pedra i ampit treballat. En la llinda de la finestra que està ubicada en l'extrem esquerre s'aprecia la data de "1 5 + 7 4".
En l'extrem dret de la façana s'observa la presència d'un rellotge de sol de petites dimensions, que ha conservat la pigmentació original vermellosa però no així el pal que marcava les hores.
Remarcar que la masia presenta una morfologia irregular que es deu al fet d'haver-se d'adaptar i alhora salvar al desnivell físic existent del solar en què està emplaçada. Un desnivell que es tradueix a la pràctica en un marge molt accentuat i de gran pendent.
Pel que fa al tema dels materials, prima per sobre de tot un com és la pedra. Una pedra que la trobem present en dues modalitats: per una banda, tenim les pedres fragmentades i els còdols de riu manipulats a cops de martell i lligades amb morter de calç, que compossen les quatre façanes. Mentre que per l'altra trobem la pedra sorrenca localitzada específicament tant en l'arc carpanell i muntants del portal d'accés com en les llindes, muntants i ampits de les dues finestres del primer pis.
A la dreta de la masia primigènia trobem tota una sèrie de dependències annexes de factura relativament moderna, les quals estan cobertes amb una teulada irregular a dues aigües de vessants a façana. Diguem irregular ja que una vessant és més alta que l'altra.
Immediatament davant de la masia trobem una gran construcció de planta quadrada que consta de dues plantes i coberta a dues aigües de vessants a laterals, la qual exerciria les tasques de graner i magatzem.

## Història

Els orígens de Palou són antiquíssims, i el primer esment conegut data de l'any 860, en què surt esmentat sota la forma "Palatiolum de Merlach".
L'edifici que podem contemplar avui dia és el resultat final d'un llarg procés de múltiples intervencions i reformes que es van dur a terme en moments històrics determinats. Així, l'edifici actual és fruit d'un reforma dels segles XVI (1574) i XVII, mentre que les dependències annexes daten del segle xix, igual que part de l'edifici central, reformat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Mas Palou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Meridianiïta

La meridianiïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom de Meridiani Planum (del planeta Mart), on s'ha suggerit que es troba en els dipòsits de sulfats de Mart. Va ser descrita el 1837 per C.J. Fritzsche. La meridianiïta va rebre el nom oficial i va ser aprovada com un nou mineral per la Commission on New Mineral Names and Mineral Nomenclature de l'Associació Mineralògica Internacional el novembre de 2007.

## Característiques

La meridianiïta, de fórmula MgSO₄·11H₂O, és la fase cristal·lina del sulfat de magnesi que precipita a partir d'unes solucions saturades en ions de Mg$^{2+}$ i de SO₄$^{2-}$ a temperatures més baixes de 2 ˚C. L'estructura cristal·lina va ser resolta per Peterson i Wang el 2006, revelant que era del sistema triclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la meridianiïta pertany a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, aplowita, boyleita, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, calcantita, jôkokuita, pentahidrita, sideròtil, bianchita, chvaleticeita, ferrohexahidrita, hexahidrita, moorhouseita, nickelhexahidrita, retgersita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, meta-alunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, paracoquimbita, rhomboclasa, kornelita, quenstedtita, lausenita, lishizhenita, römerita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, pickeringita, redingtonita i wupatkiita.

## Formació i jaciments

És un mineral que es presenta de manera natural en una gran varietat d'ambients. Està associat a minerals d'evaporita com l'epsomita, la mirabilita, alguns halurs i altres sulfats de sodi-magnesi.

## Referències

* ↑ Mindat.org
* ↑ Webmineral.com
* Genceli, F.E., Lutz, M., Spek, A.L., Witkamp, G-J., (2007). Crystallization and characterization of a new magnesium sulfate hydrate MgSO₄•11H₂O. Crystal Growth & Design, 7, 2460-2466.
* Genceli, F.E., Horikawa, S., Iizuka, Y., Toshimitsu, S., Hondoh, T., Kawamura, T., Witkamp, G-J., (2009). Meridianiite detected in ice. Journal of Glaciology, 189, 117-122.
* Dalton, J.B., (2003). Spectral behavior of hydrated sulfate salts: Implications for Europa mission spectrometer design. Astrobiology, 3, 771-784.
* Peterson, R.C., and Wang, R. (2006). Crystal molds on Mars: Melting of a possible new mineral species to create Martian chaotic terrain. Geology, 34, 957–960.
* Fortes, A.D., Wood, I.G., Knight, K.S., (2008). The crystal structure and thermal expansion tensor of MgSO₄•11D₂O (meridianiite) determined by neutron powder diffraction. Physics and Chemistry of Minerals, 35, 207-221.
* Peterson, R.C., Nelson, W., Madu, B., Shurvell, H.F., (2007). Meridianiite: A new mineral species observed on Earth and predicted to exist on Mars. American Mineralogist, 92, 1756-1759.
# Medalla del Servei General al Cap de Bona Esperança

La Medalla del Servei General del Cap de Bona Esperança (anglès:Cape of Good Hope General Service Medal) és una medalla de campanya britànica instituïda per la Reina Victòria el 4 de desembre de 1900 per ser atorgada de manera retrospectiva als veterans de 3 campanyes de supressió de diversos alçaments nadius menors al Cap entre 1880 i 1897, concretament als veterans que van servir a les Forces Colonials del Cap a la Campanya Traskei (1880-1881), la Guerra de Basutoland (1880-1881) i la Campanya Bechuanaland (1896-1897).
Es va atorgar unes 5.000 vegades, i va ser atorgada principalment a unitats locals, excepte potser d'una dotzena d'unitats imperials.
Es va atorgar:
* Sense bara: 10
* Una barra, Transkei: 562
* Una barra, Basutoland: 1589
* Una barra, Bechuanaland: 2483
* Dues barres; Transkei & Basutoland: 490
* Dues barres; Basutoland & Bechuanaland: 77
* Les 3 barres: 23

## Disseny

Una medalla de plata de 36mm de diàmetre amb un suspensori. A l'anvers apareix la imatge de la Reina Victòria amb un vel, amb la llegenda VICTORIA REGINA ET IMPERATRIX. Al revers apareix l'escut d'armes de la Colònia del Cap amb una flor de Proteal. Al perímetre superior apareix la inscripció CAPE OF GOOD HOPE (Cap de Bona Esperança). A vegades el nom del receptor es grava al contorn.
Penja d'un galó blau fosc amb una franja central groga (totes 3 franges tenen la mateixa amplada)

### Barres

* "Transkei" – 13 de setembre de 1880 – 15 de maig de 1881
* "Basutoland" - 13 de setembre de 1880 – 27 d'abril de 1881
* "Bechuanaland" – 24 de desembre de 1896 – 30 de juliol de 1897
# Massacre de Kansas City

La massacre de Kansas City va ser el tiroteig i assassinat de quatre oficials de policia i un delinqüent fugitiu a l'estació de ferrocarril Union Station de Kansas City, Missouri, el matí del 17 de juny de 1933.
Va ocórrer com a part de l'intent per part d'una banda liderada per Vernon Miller d'alliberar Frank "Jelly" Nash, un presoner federal. En aquell moment, Nash estava en la custòdia de diversos agents de policia que l'estaven tornant a la Penitenciària dels EUA a Leavenworth, Kansas, de la qual s'havia escapat tres anys abans.
L'FBI va identificar Pretty Boy Floyd com un dels tiradors. Tanmateix hi ha proves que apunten que no hi va estar implicat.

## Enllaços externs

* Història del FBI sobre la Massacre de Kansas City (anglès)

## Referències

* ↑ «THE KANSAS CITY MASSACRE» (en anglès). [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ «Kansas City Massacre – Gangsters vs. the Law» (en anglès). Legends of America. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ «Kansas City Massacre/“Pretty Boy” Floyd» (en anglès). FBI. Raymond J. Caffrey. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ King, Jeffery S. The Life and Death of Pretty Boy Floyd (en anglès). Kent State University Press, 1999. ISBN 9780873386500.
# Melanophryniscus cupreuscapularis

Melanophryniscus cupreuscapularis és una espècie d'amfibi que viu a l'Argentina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Céspedez, V. & Langone, J. 2004. Melanophryniscus cupreuscapularis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
# Medievalista

Medievalista és un historiador especialitzat en l'edat mitjana, és a dir, d'aquell període de la història que transcorre entre el segle v i el el segle xv.
La funció del medievalista, malgrat l'acotació temporal del seu període d'estudi, ha variat durant la història, especialment, en els darrers temps. Diversos medievalistes descriuen l'emergència d'un «nou» medievalisme, en contrast amb un «vell» medievalisme, on aquest nou medievalisme ha aportat una anàlisi de l'edat mitjana des de noves perspectives, descobrint, juntament amb noves temàtiques d'estudi, un nou enfocament de l'aproximació a l'estudi de la història medieval. Així la creença que es va imposant és que la idea de la pràctica de la història es transforma progressivament. Segons aquest nou enfocament, l'historiador no és capaç de reconstruir el passat sinó simplement de tornar-ho a fer present (re-presentar-lo). La creença és que l'accés al passat no és directe, perquè es produeix a través de la mediació dels textos i de les icones. Segons aquesta idea, el que el medievalista recupera no és estrictament el passat, sinó les imatges de si mateix que el passat produeix, les empremtes del passat.

## Referències

* ↑ «Medievalista». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Medievalista». DIEC2 (Diccionari de la llengua catalana. 2a edició. Institut d'Estudis Catalans [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ Aurell, Jaume «El nuevo medievalismo y la interpretación de los textos históricos». Hispania. Revista Española de Historia, Vol. 66, Núm. 224, 2006, pàg. 809-832. DOI: 10.3989/hispania.2006.v66.i224.21. ISSN: 1988-8368 [Consulta: 10 novembre 2016].
# Metaboloma

El metaboloma fa referència al conjunt complet de substàncies químiques de molècules petites que es troben dins d'una mostra biològica. La mostra biològica pot ser una cèl·lula, un orgànul cel·lular, un òrgan, un teixit, un extracte de teixit, un biofluid o un organisme sencer. Les substàncies químiques de molècules petites que es troben en un metaboloma determinat poden incloure tant metabòlits endògens que són produïts naturalment per un organisme (com ara aminoàcids, àcids orgànics, àcids nucleics, àcids grassos, amines, sucres, vitamines, cofactors, pigments, antibiòtics, etc.), així com productes químics exògens (com medicaments, contaminants ambientals, additius alimentaris, toxines i altres xenobiòtics) que no són produïts de manera natural per un organisme.
En altres paraules, hi ha tant un metaboloma endogen com un metaboloma exogen. El metaboloma endogen es pot subdividir més per incloure un metaboloma "primari" i un de "secundari" (sobretot quan es fa referència a metabolomes vegetals o microbians). Un metabòlit primari està directament implicat en el creixement, desenvolupament i reproducció normals. Un metabòlit secundari no està directament implicat en aquests processos, però sol tenir una funció ecològica important. Els metabòlits secundaris poden incloure pigments, antibiòtics o productes de rebuig derivats de xenobiòtics parcialment metabolitzats. L'estudi del metaboloma s'anomena metabolòmica.

## Referències

* ↑ Trends in Biotechnology, 16, 9, 01-09-1998, pàg. 373–8. DOI: 10.1016/S0167-7799(98)01214-1. PMID: 9744112.
* ↑ Briefings in Bioinformatics, 8, 5, 01-09-2007, pàg. 279–93. DOI: 10.1093/bib/bbm030. PMID: 17626065 [Consulta: free].
* ↑ Analytical Chemistry, 78, 10, 01-05-2006, pàg. 3289–95. DOI: 10.1021/ac060245f. PMC: 3705959. PMID: 16689529.