OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barbus tongaensis

Barbus tongaensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Nil Blanc.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barranc del Cap de Llevata

El barranc de Cap de Llevata és un barranc de la Entitat municipal descentralitzada de Manyanet, al municipi de Sarroca de Bellera, situat a la zona coneguda com a Llevata.
Es forma al Cap de Llevata, al sud-oest del Tossal de Rus, i és, de fet, la capçalera del riu de Manyanet. Davalla cap al sud, i quan abandona la zona de Llevata, es decanta cap al sud-oest. Rep l'afluència del barranc de la Bassa, moment en què es forma el riu de Manyanet.

## Referències

* ↑ «Barranc del Cap de Llevata». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Baronia de Güell

La Baronia de Güell és un títol nobiliari espanyol creat el 22 de juliol de 1911 pel rei Alfons XIII a favor de Santiago Güell i López, qui era fill d'Eusebi Güell i Bacigalupi, I comte de Güell i de Luisa Isabel López Bru, filla del I marquès de Comillas.

## Barons de Güell

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Santiago Güell i López | 1911-1954 |
| II | Adela Güell i Ricart | 1956-1986 |
| III | Victoria Ybarra i Güell | 1986-actual titular |

## Història dels barons de Güell

Santiago Güell i López (.-1954), I baró de Güell.
* Va casar amb María de les Mercès Ricart i Roger. El va succeir la seva filla:
Adela Güell i Ricart (. -2010), II baronessa de Güell.
* Va casar amb Pedro Ybarra Mac-Mahon, III marquès de Mac-Mahon. La va succeir la seva filla:
Victoria Ybarra i Güell, III baronessa de Güell.

## Referències

* Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto «Salazar y Castro», C.S.I.C.
* Fallece Adela Güell, marquesa viuda de Mac Mahón, El Correo (2010).
# Baronia de Jorba

La Baronia de Jorba fou una jurisdicció senyorial centrada en el castell termenat de Jorba.
El primer senyor de la baronia de Jorba fou Guerau de Jorba (1146-80), conseller de Ramon Berenguer IV i d'Alfons I (el llinatge dels Jorba apareix al cartulari de Poblet des del 1143). Gueraula de Jorba, neta de Guerau, es casà amb el vescomte de Cardona Guillem (mort el 1225) i la baronia s'incorporà a la casa de Cardona fins a l'època del primer comte Hug.
El 1359 era baró de Jorba Ramon de Castellolí i restà en aquesta família fins al 1444, que fou comprada per Manuel de Rajadell, castlà d'Òdena (des d'aleshores l'escut de Jorba portà les seves armes); els Rajadell lluitaren al costat de la Generalitat en la guerra contra Joan II.
El 1606, pel casament de Jerònima de Rajadell amb Miquel de Ponts, la baronia passà a aquest llinatge; també per casament passà aviat als Salvà, marquesos de Vilanant (segle xvii), als Pont-López de Mendoza, comtes de Robres, i, ja dins el segle xviii, als Abarca de Bolea, comtes d'Aranda, i al final de segle als Híxar, comtes de Guimerà, fins a la fi de l'Antic Règim.

## Referències

* 1 2 «Baronia de Jorba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Castell de Jorba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
* ↑ «Baronia de Jorba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Baronia de Jóc

La Baronia de Jóc era una baronia del Vescomtat de Conflent, relacionada amb el poble de Jóc i directament relacionada amb el vescomtat esmentat, que també fou conegut com a Vescomtat de Jóc. Fou en primer lloc una senyoria, esdevinguda baronia el 1485 i vescomtat, intitulat per Felip III de Castella el 19 de juliol del 1599 a Tarragona. Els senyors, després barons i més tard vescomtes, de Jóc foren, per ordre cronològic:
* Constança de Perapertusa (mitjan segle XV), senyora de Rebollet i de Jóc
* Gastó de Perapertusa (olim Bruyères) (segona meitat del segle XV), fill de l'anterior, heretà les baronies de Jóc i de Rebollet
* Francesc de Perapertusa (es desconeix el llinatge de sa mare, de nom Violant) (primera meitat del segle xvi), fill de l'anterior, comprà les senyories dels llocs de Rodès i Ropidera
* Antoni de Perapertusa i d'Oms (? - 1583), fill de l'anterior, baró de Jóc i senyor de Sant Feliu d'Amunt i Sant Feliu d'Avall
* Jaume de Perapertusa i d'Erill (Jóc, 1566 - Barcelona, 1601), fill de l'anterior, baró de Jóc
* Pere de Perapertusa i d'Erill (Jóc, 1573 - 1624), germà de l'anterior, primer vescomte de Jóc
* Antoni de Perapertusa i de Vilademany (? - 1676), fill del segon matrimoni de l'anterior. Fou també, a més de segon vescomte de Jóc, varvassor de Vilademany, baró de Fornils, Prohot, Rebollet, Santa Coloma de Farners, Taradell, Viladrau, senyor jurisdiccional de la Baronia de Gelida, senyor de Prats, de Rocabert, Rodès, de Ropidera, de Sequera, de Trevillac, dels castells de Begur i de Cruïlles. El 1653, en haver pres partit contra el rei de França a ran de la Guerra dels Segadors, fou desposseït de tots els seus béns
* Francesc Calvo, mariscal de camp del rei de França, provisionalment
* Francesc de Bournonville i de Perapertusa (1660 - testament el 1720), net per via materna d'Antoni de Perapertusa i de Vilademany, recuperà els títols i possessions del seu avi. Fou creat Marquès de Rupit el 1681. Era el tercer vescomte de Jóc
* Francesc Salvador de Bournonville i d'Erill (- 1724), fill de l'anterior, quart vescomte de Jóc, segon marquès de Rupit, baró d'Baronia d'Orcau i de Rebollet, varvassor de Vilademany, etc (són els títols del seu besavi matern).

## Bibliografia

* Lazerme, Philippe. Noblesa catalana: Cavallers y burgesos honrats de Rosselló y Cerdanya. Tom II. La Roche-sur-Yon: Imprimerie centrale de l'ouest, 1976.
# Bandera de Bellpuig

La bandera oficial de Bellpuig té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb el mont verd de tres cims de l'escussó situat a la vora inferior; el cim central d'una altura del 37 per cent de la del drap i una amplada del 39 per cent de la llargària del mateix drap; els laterals d'una altura del 25 per cent de la del drap i una amplada del 30 per cent del mateix drap, i la flor del cim central d'una alçada del 56 per cent de la del drap i una amplada del 35 per cent de la llargada del mateix drap.
Va ser aprovada el 5 de juliol de 1994 i publicada en el DOGC el 20 de juliol del mateix any dins el número 1923.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 5 de juliol de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Bellpuig.» (pdf). DOGC num. 1923. Generalitat de Catalunya, 20-07-1994. [Consulta: 29 desembre 2011].
# Bandera de Benavent de Segrià
## Descripció

Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb un pal centrat blanc de gruix 2/9 de la llargària del drap, amb un sautor groc al damunt, de gruix 1/6 de l'alçària del mateix drap.

## Història

Es va publicar en el DOGC el 19 de febrer del 1997.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 22 de gener de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Benavent de Segrià.» (pdf). DOGC num 2334, 22-01-1997. [Consulta: 26 juny 2010].
# Barvínok

Barvínok - Барвинок (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 12 habitants. Pertany al districte (raion) de Valuiki.

## Referències

* ↑ «Kasenovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-26. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Город Валуйки и Валуйский район» Белгородской области». Официальный сайт Администрации Валуйского района Белгородской области.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 26 març 2022].
# Barville (Eure)

Barville és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 74 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Barville era de 74 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 32 habitatges, 24 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 32 habitatges eren cases. Dels 24 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Barville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 56 persones, 38 eren actives i 18 eren inactives. De les 38 persones actives 37 estaven ocupades (20 homes i 17 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 18 persones inactives 4 estaven jubilades, 10 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Barville hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Barville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Barville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bandera de Jalisco

La Bandera de Jalisco representa oficialment l'estat de Jalisco des del 2011. Consisteix en un rectangle dividit en dues franges horitzontals de mesures idèntiques, amb els colors en el següent ordre a partir del pal de la bandera: blau i or.

## Història

No es coneixen banderes anteriors al Regne de Nova Galícia, que va ser fundat cap a l'any de 1532, i va ser un dels elements constitutius territorials del Virregnat de Nova Espanya adquirint una àmplia autonomia interna en 1574 sota autorització real donada per l'emperador Carles V, amb excepció d'un breu període de 1588 a 1591, el virrei de l'autoritat només pot intervenir en els militars i assumptes fiscals.
Cal tenir en compte que Nova Galícia no era un virregnat: s'anomenava "Regne de Nova Galícia", tot i que no era regit per un rei, sinó per "governador" que era al mateix temps president de la Reial Audiència de Guadalajara. La capital es va establir per primera vegada en Compostela (avui dia a l'estat de Nayarit), el 8 de novembre de 1539 se li donà la cèdula reial al regne. Després, el 10 de maig de 1560, per Reial Cèdula, es va traslladar la capital a la ciutat de Guadalajara, on s'adopta la bandera.
El Regne de Nova Galícia va desaparèixer en 1786 per a convertir-se en la Intendència de Guadalajara, el que va permetre al govern central a intervinent en general en els assumptes interns. Quan Mèxic va assolir la independència el 27 de setembre de 1821, i es va convertir en un Imperi, la Intendència de Guadalajara es va convertir en el Departament de Guadalajara com un dels elements constitutius de l'Imperi Mexicà. El 23 de juny de 1823, el Departament de Guadalajara, es va convertir en el "Estat Lliure i Sobirà de Xalisco", per a formar la República Federal dels Estats Units Mexicans. (Juan Manuel Gabino Villascán, 2001).

## Referències

* ↑ (castellà) Ley sobre el Escudo, Bandera e Himno del Estado de Jalisco

## Enllaços externs

* Bandera de Jalisco Arxivat 2008-12-09 a Wayback Machine.
# Batalla de Lutos

La batalla de Lutos formà part de la Ràtzia de 794 enviada per Hixam I contra el Regne d'Astúries.
El 794 dues columnes enviades per Hixam I assolaren el Regne d'Astúries, la comandada per Abd-al-Karim ibn Abd-al-Wàhid ibn Mughith atacava Àlaba sense problemes mentre que el seu germà Abd-al-Màlik ibn Abd-al-Wàhid ibn Mughith atacava el centre del regne conquerint i va assolant Oviedo, la nova capital d'Astúries. Quan tornava per la mateixa via que havia utilitzat per penetrar en el país, la calçada de la Mesa, se li va avançar Alfons II d'Astúries i en un lloc anomenat Lutos, entre Tinéu i Cangas de Tineo, va sorprendre i va aniquilar a l'exèrcit islamita.

## Referències

* ↑ Lévi-Provençal, Évariste. Histoire de l'Espagne musulmane (en francès). París: Maisonneuve et Larose, 1999. ISBN 9782706813863.
# Bara (Eslovàquia)

* Per a altres significats, vegeu «Bara».
Bara és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1296.
# Barbodes platysoma

Barbodes platysoma és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Beamys hindei

Beamys hindei és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids, l'única del gènere monotípic Beamys. Viu a Kenya, Malawi, Tanzània i Zàmbia. Els seus hàbitats naturals són els boscos primaris, els boscos talats de manera selectiva i els boscos riberencs. Està amenaçat per la tala d'arbres i l'expansió dels camps de conreu. Es troba entre els murins més rars de l'Àfrica oriental. El seu hàbitat natural són els boscos situats a entre 0 i 2.100 msnm. Igual que els altres cricetomins, té sacs bucals que, en aquest cas, poden contenir 100 g de blat de moro amb facilitat. Es diferencia dels seus parents propers del gènere Saccostomus, que tenen aproximadament la mateixa mida i el mateix color, per tenir una cua més llarga.
L'espècie fou anomenada en honor del metge militar britànic Sidney Langford Hinde.

## Referències

* ↑ Howell, K.; Oguge, N.; Chitaukali, W. Beamys hindei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 febrer 2016.
* ↑ Andersen Hubbard, C «A first record of Beamys from Tanzania with observations on its breeding and habits in captivity» (PDF) (en anglès). Zoologica Africana, 5, 2, 1970, pàg. 229-236.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 191. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Barranc de la Font de Seguers

El Barranc de la Font de Seguers és un torrent afluent per l'esquerra de la Rasa d'Ardèvol.
Neix al vessant nord de la Serra de Pinós, a uns 300 m. al nord-oest del Santuari de Pinós. De direcció predominant cap a les 11 del rellotge, desguassa a poc més de 800 m. a llevant del poble d'Ardèvol.

## Termes municipals que travessa

El Barranc de la Font de Seguers transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinós (Solsonès)

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Barranc de la Font de Seguers està constituïda per 2 cursos fluvials: el barranc pròpiament dit i un afluent per la dreta de 681 m. de longitud. En total, doncs, la seva xarxa hidrogràfica suma una longitud de 2.794 m.

### Distribució municipal

La totalitat d'aquesta xarxa hidrogràfica transcorre pel terme municipal de Pinós.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Llanera full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Baronia de Sant Marçal

La Baronia de Sant Marçal era una baronia del Comtat de Rosselló, relacionada amb el poble de Sant Marçal, que pertanyia a Pere Auger el 1530.
El baró de Sant Marçal, Pere Auger, empenyorà el títol de la baronia en un censal a favor de Joan Jaubert, notari de Perpinyà. A instàncies d'aquest notari, la cort del Veguer del Rosselló i del Vallespir va aprovar l'acta de venda de la baronia, que comprenia el lloc i territori de Sant Marçal, amb les senyories alta i baixa, a Joan Delpàs, doctor en dret civil i en dret canònic i advocat fiscal, jurisconsult de Perpinyà el 1525, amb funcions de jutge del Territori Reial. Era també assessor del Governador de Rosselló i Cerdanya, nomenat per Carles V. En pagà 600 lliures perpinyanenques, de les quals 300 eren per a pensions vençudes en el moment de la venda.
L'any 1727 obtingué del rei Lluís XV de França la conversió en marquesat de l'antiga baronia de Sant Marçal. El 1766 el darrer marquès de Sant Marçal deixa una fortuna al seu hereu, intitulat Comte de Sant Marçal.
Els barons, després marquesos i comtes, de Sant Marçal foren, per ordre cronològic:
* Pere Auger (fins a 1530)
* Joan Delpàs, per adquisició el 1532 (vers 1500 - 1541)
* Joanot Delpàs i Pincart (1535 - 1573). El 1539 havia rebut ja la meitat de la senyoria
* Jaume Delpàs i Pincart (? - 15.3.1611). Fou senyor també de Montoriol d'Amunt i d'Avall
* Àngel Delpàs i Galíndez de Terreros (1.7.1576 -11.2.1628)
* Ramon Delpàs i Alzina (17.2.1608 - 16.6.1662)
* Àngel Delpàs i Alzina (21.10.1612 - testament el 21.11.1662). Baró de Sant Marçal i senyor de Montoriol
* Àngel Carles Delpàs i Camporrells (27.8.1650 - testament el 17.10.1697). Baró de Sant Marçal i senyor de Montoriol
* Àngel Carles Delpàs i d'Oms (28.7.1684 - testament el 25.12.1743). Baró de Sant Marçal i senyor de Montoriol, Pià, Croanques, Teulís i Puigsutrer. El 1727 esdevingué primer Marquès de Sant Marçal
* Àngel Agustí Delpàs i de Generes (28.8.1711 - 27.9.1766). Segon Marquès de Sant Marçal, baró de Biosca i de Pià, senyor de Teulís, Croanques, Montoriol de Munt i de Vall Puigsutrer i Sant Esteve.
* Joan Baptista Delpàs i de Generes (26.1.1714 - 30.5.1797). Comte de Sant Marçal.
* Àngel Delpàs i d'Oriola (20.2.1765 - 20.1.1793). Segon Comte de Sant Marçal, cavaller de Sant Lluís.

## Referències

* ↑ Lazerme, 1976.

## Bibliografia

* Capeille, Abbé Jean. Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises, 1914, p. 154-161.
* Lazerme, Philippe. Noblesa catalana: Cavallers y burgesos honrats de Rosselló y Cerdanya. Tom II. La Roche-sur-Yon: Imprimerie centrale de l'ouest, 1976.
# Boqueixón

Boqueixón és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la Comarca de Santiago. Limita amb els municipis de Santiago de Compostel·la, Vedra, Touro i Vila de Cruces.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 4.232 | 4.432 | 5.062 | 5.511 | 4.337 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Boqueixón (San Vicente)
* Codeso (Santaia)
* Donas (San Pedro)
* Gastrar (Santa Mariña)
* A Granxa (San Lourenzo)
* Lamas (Santa María)
* Ledesma (San Salvador)
* Lestedo (Santa María)
* Loureda (San Pedro)
* Oural (Santa María)
* Pousada (San Lourenzo)
* Sergude (San Breixo)
* Sucira (Santa Mariña)
* Vigo (Santa Baia)

## Galeria d'imatges

* Casa particular
* Església de Nosa Señora de Lourdes
* Pico Sacro
* Cruceiro
# Bieito Lobeira Domínguez

Bieito Lobeira Domínguez (Marín, 1968) és un polític gallec, membre del Bloc Nacionalista Gallec (BNG).
Va començar la seva vida política a l'associació estudiantil anomenada Estudiants Revolucionaris Gallecs (ERGA) amb setze anys. Va formar part de Galiza Nova, considerades com les joventuts del BNG, des de la seva fundació fins a 1998, i va ser el seu secretari general entre 1992 i 1998. Actualment, és membre del Consell Nacional del BNG.
Va ser diputat al Parlament de Galícia pel BNG per la circumscripció de Pontevedra des de 1995 fins al 2012. Membre del Consell de Comptes i de la comissió legislativa que va analitzar la catàstrofe del Prestige, va ser el portaveu de la seva formació per a assumptes pesquers i marítims, viceportaveu i president de la Comissió d'Educació i Cultura del Parlament. Va ser també un dels portaveus de la Plataforma Nunca Máis.
Des del 2017 és Coordinador d'Organització de l'Executiva que encapçala Ana Pontón.

## Referències

* ↑ «Bieito Lobeira Domínguez». Galicia Digital [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «IV Lexislatura - Relación de deputados do Parlamento de Galicia (16-11-93 ó 26-08-97)». Arxivat de l'original el 2012-06-29. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «RESULTADOS DAS ELECCIÓNS Ó PARLAMENTO DE GALICIA» (en gallec). Parlament de Galícia, 01-03-2009. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «O BNG crea unha coordinadora de política local coa vista posta nas municipais», 03-04-2017.
* ↑ «Executiva Nacional».