OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de l'Home

La Casa de l'Home (en gallec: Casa do Home), més coneguda com a DOMUS, és un museu de la ciutat de la Corunya, l'únic interactiu conceptual i monogràfic sobre l'ésser humà del món. Va ser inaugurat el 1995 i és obra de César Portela i Arata Isozaki. Es troba al passeig marítim de la ciutat.

## Continguts

Té 1.500 m² d'exposicions, 300 d'ells a la sala Severo Ochoa, d'exposicions temporals, i una sala de projeccions de cinema en gran format. Té excel·lents vistes de les platges de Riazor i Orzán.
Les exposicions ofereixen uns 200 mòduls interactius. A més d'aportar informació, exigeixen ser accionats mitjançant algun mecanisme, freqüentment en forma de jocs senzills, per entendre el seu funcionament. Té diverses àrees temàtiques, sobre temes com la bioquímica, la genètica, la reproducció, la nutrició, el cervell o el llenguatge.
La sala de projeccions s'anomena Leonardo da Vinci. Les projeccions són de gran format (8/70) sobre una pantalla de 80 m². Té una potència de 7.000 watts de llum i 4.000 de so.

## Enllaços externs

* Pàgina web del museu Arxivat 2015-01-21 a Wayback Machine. (castellà)
# Filtre adaptat

Un filtre adaptat, filtre de correlació o filtre de coincidència (matched filter en anglès) és un sistema lineal invariant la funció principal del qual és detectar la presència d'un senyal conegut, o referència, dins d'un senyal rebut. El senyal a la sortida del filtre serà la correlació del senyal de referència amb el senyal desconegut. Aquest procediment és equivalent a fer la convolució del senyal desconegut amb una versió retardada del senyal, que fem servir com a referència.
El filtre de correlació és el sistema òptim per maximitzar la SNR en presència de soroll blanc additiu i gaussià. El seu ús és comú en aplicacions de radar, on s'envia un senyal que després es pretén detectar. Els filtres de correlació bidimensionals són usats en el tractament digital del so.en un processador de senyals digitals o en GPS aplicant la patent Gronemeyer'216.

## GPS i el motor de correlació

La posició calculada per un receptor GPS requereix l'instant actual, la posició del satèl·lit i el retard mesurat del senyal rebut. La precisió depèn de la posició i del retard del senyal rebut.
En introduir l'endarreriment, el receptor compara una sèrie de bits (unitat binària) rebuda del satèl·lit amb una versió interna, emprant un motor de correlació, cablejat dins d'un xip especialitzat, basat en la patent Gronemeyer'216. Quan es comparen els límits de la sèrie, les electròniques poden fixar la diferència a 1% de la durada d'un BIT, o aproximadament 10 nanosegons en el cas del codi C/A. Atès que els senyals GPS es propaguen a la velocitat de la llum, això representa un error de tres metres. Aquest és l'error mínim possible emprant només el senyal GPS C/A.
La precisió de la posició es millora amb un senyal P (Y). En presumir la mateixa precisió d'1% de la durada d'un BIT, el senyal P (Y) d'alta freqüència, resulta en una precisió de més o menys 30 centímetres. Els errors en les electròniques són una de les diverses raons que perjudiquen la precisió.

## Vegeu també

* Teoria de detecció de senyals
* Filtre lineal
* Correlació creuada
* Correlació
* Correlació parcial
* Relació senyal-soroll
* GPS
* Timation
* Conformació de feixos

## Referències

* ↑ UPCTERM, Terminologia Tècnica Multilingüe. UPC
* 1 2 U.S. International Trade Commission. Certain GPS Chips, Associated Software and Systems, and Products Containing Same, Inv. 337-TA-596. DIANE Publishing, p. 6–. ISBN 978-1-4578-1632-1 [Consulta: 22 octubre 2011].
* 1 2 made-in-china.com. GPS Chips: Gps Correlation Engine (LS4000). made-in-china.com [Consulta: 22 octubre 2011].
# Erbil Sport Club

L'Erbil Sport Club, també anomenat Arbil Sport Club o Hewler Sport Club (kurd: یانهی وهرزشی ههولێر; àrab: نادي أربيل, Nādī Arbīl) és un club kurd-iraquià de futbol de la ciutat d'Arbela.
El club va ser fundat el 3 de novembre 1968. Es proclamà campió d'Iraq les temporades 2006-07 i 2007-08.

## Palmarès

* Lliga iraquiana de futbol:
** 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2011–12
* Lliga de Kurdistan:
** 2009–10, 2011–12, 2015–16

## Referències

* ↑ El club a la web de l'AFC
* ↑ «About Erbil Sport Club». Erbil Sport Club website, October 19, 2017. Arxivat de l'original el de juliol 9, 2021. [Consulta: de setembre 9, 2021].
* ↑ «Iraq - List of Champions». RSSSF.
# Peter Bruch

Peter Bruch (Berlín, 25 de setembre de 1955) és un nedador alemany, ja retirat, especialista en estil lliure, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va disputar quatre proves del programa de natació. En els 4x100 metres lliures, formant equip amb Roland Matthes, Wilfried Hartung i Lutz Unger, guanyà la medalla de bronze, mentre en els 4x200 metres lliures fou sisè. En les altres dues proves quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalles de bronze al Campionat del Món de natació de 1973 i un campionat nacional de la RDA en els 4x100 metres lliures (1973).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Peter Bruch». [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ «Schwimmen - Deutsche Meisterschaften - Mannschaft». [Consulta: 17 juliol 2021].
# Cargolet de Carolina

El cargolet de Carolina (Thryothorus ludovicianus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae) i única espècie del gènere Thryothorus Vieillot, 1816.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos caducifolis oberts, zones amb matolls i ciutats des del Canadà sud-oriental i l'est dels Estats Units. a través de Mèxic fins Belize, Guatemala i Nicaragua.

## Taxonomia

L'estatus de les diferents subespècies és incert. El Handbook of the Birds of the World considera la població més meridional una espècie diferent:
* Thryothorus albinucha (Cabot, S, 1847) - cargolet cellablanc.

## Referències

* ↑ cargolet de Carolina«Cargolet de Carolina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/01/2022(català)
* ↑ cargolet cellablanc«Cargolet de Carolina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/01/2022(català)
# Cotxa gorjablanca

La cotxa gorjablanca (Phoenicurus schisticeps) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita boscos i matolls de l'Himàlaia, a l'oest i centre de la Xina, sud del Tibet i nord-est de l'Índia i Nepal. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
En diverses llengües rep el nom de "cotxa gorjablanca" (Anglès: White-throated Redstart. Francès: Rougequeue à gorge blanche).

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «cotxa gorjablanca». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 708. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-throated Redstart. Phoenicurus schisticeps» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 juny 2022].
# Goito

Goito és un municipi a la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Goito limita amb els municipis de Cavriana, Ceresara, Guidizzolo, Marmirolo, Porto Mantovano, Rodigo i Volta Mantovana.
Pertanyen al municipi les frazioni de Calliera, Cerlongo, Maglio, Massimbona, Marsiletti, Sacca, Solarolo, Torre i Vasto.

## Galeria

* Palau a la plaça Matteotti
* El riu Mincio al seu pas per Goito
* Localització de Goito a la província de Màntua

## Referències

* ↑ Comune di Goito - Statuto.
# Castell de Puigllorenç

El Castell de Puigllorenç fou un castell medieval prop del poble d'Unarre, en el terme municipal de la Guingueta d'Àneu, en territori de l'antic municipi d'Unarre. Documentat des del 1281, era un dels castells que figuren en una relació de fortificacions de la Vall d'Àneu d'aquell any.

## Vegeu també

* Puèglaurenç

## Referències

* ↑ El Castell de Puigllorenç en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Benito i Monclús, Pere. «Castell de Puigllorenç». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
# Filtre IR

Un filtre d'infrarojos, filtre ANAR de vegades anomenat filtre d'absorció de calor, està dissenyats per reflectir o bloquejar les longituds de l'ona infraroja deixant passar la llum de l'espectre visible. Sovint s'utilitzen en dispositius que incorporen una bombeta incandescent d'alta intensitat (com per exemple un projector de diapositives o un projector de vídeo) per evitar un escalfament no desitjat.
Els materials més habituals empress en la seva fabricació són el vidre (major qualitat, major preu) i la gelatina (preu més baix).

## Usos

Hi ha filtres que s'utilitzen en dispositius d'estat sòlid (en càmeres de vídeo CCD o CMOS) per bloquejar els IR a causa de l'alta sensibilitat dels sensors de moltes càmeres a la llum proper a l'infraroja. Aquests filtres solen tenir una tonalitat blava, i de vegades també bloquegen part de la llum de longitud d'ona propera al vermell.

## Vegeu també

* Filtre dicroic
* Fotografia
* Càmera fotogràfica
* ↑ Ernst Wildi. The Hasselblad Manual. CRC Press, 10 de septiembre de 2012, p. 35–. ISBN 978-1-136-09502-3.

## Enllaços externs

* Tot el que Necessites Saber sobre Filtres en Fotografia
* Documentació bàsica sobre el tema
# Enchelycore kamara

Enchelycore kamara és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 53 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Palau, Guam i les Illes de la Línia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Doris Dragović

Dorotea "Doris" Budimir (Dragović de naixement, pronunciació [dôːris drâːɡoʋitɕ]; nascuda el 16 d'abril de 1961) és una cantautora croata que ha representat a Iugoslàvia al Festival de la Cançó d'Eurovisió 1986 amb la cançó "Željo moja", acabant 11a amb 49 punts, i Croàcia al Festival de la Cançó d'Eurovisió 1999 amb la cançó "Marija Magdalena", quedant 4a amb 118 punts.

## Carrera

Dorotea Dragović va néixer a Split, Croàcia, llavors part de Iugoslàvia, i va tenir interès per cantar des de petita. Cita a Arsen Dedić, Gabi Novak i Tereza Kesovija com les seves principals influències i ídols infantils. Va arribar a la fama regional a principis dels vuitanta com a membre del grup musical More, i va començar la seva carrera en solitari el 1986.
El mateix any, va representar Iugoslàvia al Festival de la Cançó d'Eurovisió de 1986 a Bergen amb la cançó "Željo moja", i va acabar l'11a amb 49 punts. Dragović ha estat des de llavors una de les cantants de pop més famoses de Iugoslàvia, més tard de Croàcia i la seva regió.
El 1999 Dragović va ser escollida per representar Croàcia al Festival de la Cançó d'Eurovisió de 1999, després de guanyar la selecció nacional HRT Dora amb la seva cançó dramàtica "Marija Magdalena". Dragović va ser quarta a Jerusalem, tot i haver cantat de les primeres, el que es considera un desavantatge. Aquest segueix sent un dels millors resultats de Croàcia al concurs.

## Vida personal

Dragović era coneguda a principis dels 80 pel seu treball amb bandes de Split. Un dels seus senzills més coneguts "Hajde da se mazimo" va ser una de les cançons pop més interessants de l'anomenada "els vuitanta daurats". És una coneguda seguidora del Torcida, fans del club de futbol Hajduk Split. L'any 2001 Dragović va ser amenaçada pels partidaris de Torcida mentre cantava al primer ministre montenegrí Milo Đukanović a la nit de Cap d'Any 2000.
Des de 1990, Dragović està casada amb un antic jugador de waterpolo, Mario Budimir, amb qui té un fill de nom Borna.

## Discografia

* 1985 — Tigrica
* 1986 — Željo moja
* 1987 — Tužna je noć
* 1987 — Tvoja u duši
* 1988 — Pjevaj srce moje
* 1989 — Budi se dan
* 1992 — Dajem ti srce
* 1993 — Ispuni mi zadnju želju
* 1995 — Baklje Ivanjske
* 1996 — Rođendan u Zagrebu
* 1997 — Živim po svom
* 1999 — Krajem vijeka
* 2000 — Polls
* 2002 — Malo mi za sriću triba
* 2009 — Ja vjerujem
* 2014 — Koncert u Lisinskom

## Vegeu també

* Croàcia al Festival d'Eurovisió
* Iugoslàvia al Festival d'Eurovisió

## Referències

* 1 2 3 «Doris Dragović» (en croat). vecernji.hr. Arxivat de l'original el 18 de febrer 2017. [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ Veure Iugoslàvia al Festival de la Cançó d'Eurovisió
* 1 2 3 Naslovi.net Povratak Doris Dragović Arxivat September 30, 2011$^{[Datemismatch]}$, a Wayback Machine. (10 Octubre 2009)
* ↑ Doris Dragović — Kompilacija povodom jubileja
* 1 2 Croatia Records – Doris Dragović
* ↑ Diskografija.com – Doris Dragović, "Marija Magdalena"

## Enllaços externs

* Discografia de Doris Dragović
* Ressenya de Ja vjerujem Arxivat 2023-01-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Cargolet de Guarayos

El cargolet de Guarayos (Cantorchilus guarayanus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc i zones amb matolls, prop de l'aigua. a les terres baixes del nord i est de Bolívia, oest de Brasil i nord de Paraguai.

## Referències

* ↑ «Cargolet de Guarayos». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Cova dels Trabucaires

La Cova dels Trabucaires és una cova del terme comunal de Ceret, vila de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
És a prop de l'extrem sud-est del terme, al nord del Pic de les Salines, o Puig de les Pedrisses i a ponent de la Collada de l'Estràbol i del Pas del Cavall.

## Història

La tardor de l'any 1840, acabada la primera guerra carlina, va romandre activa una guerrilla persistent, individualista, que va actuar en els territoris catalans des de l'endemà de l'exili de les tropes de Ramon Cabrera i durant sis anys. Aquests rebels van ser anomenats trabucaires, i un grup d'aquests va ser pres per la policia francesa en territori del Vallespir, foren jutjats a Perpinyà entre 1845 i 1846 en dues tongades, i condemnats a penes molt greus. El seu principal amagatall al Vallespir fou la Cova dels Trabucaires, tot i que la base principal era una altra cova, actualment també denominada dels Trabucaires, a Bassegoda, a la Garrotxa. La primera zona de presència trabucaire fou en els entorns de la Cova dels Trabucaires: Sant Llorenç de Cerdans, Prats de Molló, el Voló, Arles, Reiners, Serrallonga i Ceret.
Els trabucaires eren una quinzena de bandolers procedents del bàndol carlí que imposaren el seu domini en el Vallespir fins que caigueren, el 5 de maig del 1846, en una emboscada al Mas de l'Eloi de Cortsaví. Havien degollat en Joan Massot, de 16 anys, a la cova de Bassegoda, a migdia de Cortsaví. De tretze capturats, quatre foren condemnats a mort, pena que s'executà el 27 de juny d'aquell mateix any. El capitost, Joan Simó, Collsuspiner o Tocabens i el seu lloctinent Balma foren executats a Ceret, i els altres dos, a Perpinyà.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «37-Ceret». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Ceret». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Cova dels Trabucaires en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Miró, 2016.

## Enllaços externs

* El procés dels trabucaires (Perpinyà, 1845- 1846). El procés polític, de Lluís Miró i Solà, any 2016
# Kinsale Head

El Kinsale Head és un dipòsit submarí de gas natural situat a la costa del sud d'Irlanda, descobert el 1971 a cinquanta kilòmetres del cap Old Head of Kinsale, a la mar Cèltica, a 90 metres sota l'aigua, que va abastir gas a Irlanda fins al 1996.
La Marathon Oil's Irish subsidiaria de la Marathon Petroleum Ireland Ltd., va començar a explorar la costa del sud d'Irlanda fent introspeccions buscant dipòsit de petroli i, el 1971, va descobrir un dipòsit de gas comercialment viable; el 1978 va començar a abastir gas natural al país. Un cop va començar a declinar passant d'un factor de bioconcentració de 99 per any el 1999 a 8 el 2014, el camp de gas es va començar a explotar també com a lloc potencial de captura de diòxid de carboni i emmagatzematge.

## Referències

* 1 2 3 4 «History». PSE Kinsale Energy Limited, (formerly Marathon Oil Ireland Limited), Petronas. [Consulta: 17 novembre 2015].
* 1 2 «Ireland: North West Europe». Energy Files. Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 26 juny 2009].
* ↑ O'Keeffe, Mary «Kinsale gas field to be used for carbon storage». Cork Independent, 18-09-2008. Arxivat de l'original el 2009-06-28 [Consulta: 15 novembre 2015].
# Marc Eruci Clar

Marc Eruci Clar (en llatí Marcus Erucius Clarus) va ser un magistrat romà. Era germà de Gai Septici Clar. Formava part de la gens Erúcia, i era de la família dels Clar, important a inicis de l'Imperi Romà.
Plini el jove, que era molt amic del seu germà, diu d'ell que era un home íntegre i d'honor, i molt hàbil en la defensa de les causes jurídiques. Probablement és la mateixa persona anomenada només com Eurici Clar que va conquerir Selèucia del Tigris juntament amb Tiberi Juli Alexandre Julià, l'any 115, i el mateix M. Erucius Clarus que va ser cònsol sufecte el 117 junt amb Tiberi Juli Alexandre l'any de la mort de Trajà.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 761.
# Ceyda Aktaş

Ceyda Aktaş (Ankara, 18 d'agost de 1994) és una jugadora de voleibol turca. Des de maig de 2016 juga pel Nilüfer Belediyespor de Bursa. Aktaş fa 1,90 m.

## Medalles

Ceydan Aktaş ha participat com a integrant de la selecció nacional turca i ha rebut medalles en aquests torneigs internacionals:

### Equip

* FIVB Campionat del món 2011 U-18: Medalla d'or
* Campionat Europeu de Dones 2011 U-21: Medalla d'or
* Campionat Europeu de Dones 2012 U-21: Medalla d'or
* Lliga Europea de Dones 2014: Medalla d'or
* FIVB Campionat del món 2015 U-23 Medalla d'argent

### Individual

* Millor oponent: Campionat del Món U-20, 2013

## Referències

* ↑ http://www.nilufer.bel.tr/haber-3621-ceyda_aktas_nilufer_belediyesporda
* 1 2 3 http://www.yenimarmaragazetesi.com/ceyda-aktas-nilufer-belediyespor-da-50170.html Arxivat 2016-10-13 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.fivb.org/EN/Volleyball/Competitions/U20/2013/viewPressRelease.asp?No=40609&Language=en

## Enllaços externs

* Fitxa de Ceyda Aktaş a FIVB (Federació Internacional de Voleibol)
* Fitxa de Ceyda Aktaş a CEV Arxivat 2016-10-12 a Wayback Machine. (Confederació Europea de Voleibol)
# Dominic Cummings

Dominic Cummings (anglès: Dominic Mckenzie Cummings) (Durham, 25 de novembre de 1971) és un estrateg polític britànic. És llicenciat en Història Antiga i Moderna per Oxford, parla rus.
Del 2007 al 2014 va ser assessor especial del llavors secretari d'Educació, Michael Gove. El 2015–16 va ser director de campanya de Vote Leave, una organització contrària a la continuació de la pertinença del Regne Unit a la Unió Europea, que va participar activament en la campanya del referèndum del 2016 sobre aquest tema. Va ser l'home darrere d'eslògans com Take back control (Recuperem el control) o de la promesa de recuperar "350 milions de lliures setmanals per al Servei Nacional de Salut" en cas de sortir de la Unió Europea. El juliol del 2019, el nou primer ministre, Boris Johnson, el va nomenar per al càrrec d'assessor especial del govern.

## Referències

* ↑ Aranda, Quim. «El Brexit també divideix la televisió». Ara, 11-01-2019. [Consulta: 20 agost 2019].
* ↑ Ramos, Rafael «Dominic Cummings, el Maquiavel del Brexit». La Vanguardia, 17-08-2019, pàg. 6.
* ↑ «Who are Boris Johnson's key advisers?» (en anglès). BBC News, 30-07-2019.
* ↑ Perraudin, Frances. «Boris Johnson's key adviser: Who is no-deal Brexit guru Dominic Cummings?» (en anglès). The Irish Times, 25-07-2019. [Consulta: 20 agost 2019].
# Cementiri de Santo Amaro de Pontevedra

* Per a altres significats, vegeu «Cementiri de Santo Amaro de la Corunya».
El cementiri municipal de Santo Amaro (també conegut com a San Mauro) és un cementiri de la parròquia de Mourente, al municipi de Pontevedra. Aquest és el cementiri més gran de tot el municipi. Va ser projectat l'any 1879 per l'arquitecte municipal Alejandro Rodríguez Sesmero i inaugurat el 29 de setembre de 1882. El primer personatge famós que va ser enterrat aquí va ser l'escriptor pontevedrenc Andrés Muruais, que va morir dies després de l'obertura del recinte.
L'any 2012 el consistori va posar en marxa un programa de visites guiades al cementiri.

## Persones il·lustres

Algunes persones enterrades al cementiri:
* Fernando Sarabia (1781–1849), militar i polític.
* Andrés Muruais (1851–1882), escriptor i periodista.
* Indalecio Armesto (1838–1890), escriptor, periodista, jurista, filòsof i polític.
* Jesús Muruais (1852–1903), escriptor i periodista.
* Eduardo Vincenti (1857–1924), polític.
* Perfecto Feijoo (1858–1935), farmacèutic i musicòleg.
* Alexandre Bóveda (1903–1936), intel·lectual i polític.
* José Adrio Barreiro (1910–1936), advocat i polític.
* Celestino Poza Cobas (1868–1954), professor, metge i polític.
* Antonio Iglesias Vilarelle (1891–1971), professor i músic.
* Francisco Javier Sánchez Cantón (1891–1971), historiador.
* Luís Amado Carballo (1901-1927), periodista i poeta.
* Manuel Cuña Novás (1924–1992), escriptor i polític.
* Antonio Heredero (1918-2008), pintor.
* Celestino López de Castro (1860-1934), metge.

## Galeria d'imatges

* Sepulcre de Perfecto Feijoo
* Nínxols
* Homenatge a Celestino Poza, Aurora Poza i José Adrio
* Sepulcre de Jesús Muruais

## Referències

* ↑ "Andrés Muruais, el primer huésped famoso de San Mauro", artigo de Leoncio Feijoo Lamas no blog Don Filiberto, 1 de novembro de 2010 (castellà)
* ↑ "Ruta necrocultural por San Mauro", artigo de Elena Larriba en La Voz de Galicia, 11 de novembro de 2012.

## Enllaços externs

* Santo Amaro: unha aproximación á cultura funeraria da cidade de Pontevedra. Concello de Pontevedra (Roteiros de Pondtevedra). Publicación do Concello de Pontevedra
* (09/16/2015) Conxunto de datos dos cemiterios da provincia de Pontevedra en datos.gob.es (castellà)