OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marc Eppi

Marc Eppi (en llatí Marcus Eppius M. F.) va ser un senador romà inclòs a la tribu Terentina que va prendre part activa al costat de Pompeu quan va esclatar la guerra civil l'any 49 aC.
Va ser un dels legats de Quint Metel Escipió a la guerra d'Àfrica i Juli Cèsar el va perdonar junt amb molts altres després de la batalla de Tapsos l'any 46 aC, però després va anar a Hispània i va seguir la lluita també amb el càrrec de legat, al costat de Sext Pompeu els anys 46 aC i 45 aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/52?rgn=full+text;view=image;q1=EppiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 42. ]
# Cal Sala de Sallent

Cal Sala és un habitatge a la vila de Sallent (Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici consta de dos cossos, dos construïts en tres anys de diferència són totalment iguals. Consten d'una planta baixa i balcons rectangulars a les altres plantes. El cos de la dreta és totalment diferent amb una planta baixa, un pis i terrat. Són de pedra picada. Els arcs, balcó i les parts que emmarquen l'edifici la resta és de totxo vidriat amb color semblant a l'original. El portal, els balcons i les baranes tenen formes arrodonides de caràcter modernista. Sobre la porta d'accés als pisos superiors consta el nom de Josep Sala i sobre el portal dret l'any 1894. En el portal dret afegeix "e hijo" amb lletra diferent a la primera i al portal de la porta consta l'any 1897. En un cos afegit consta el nom de Gaspar Sala i Cia, año 1908. La família Sala foren primerament paraires, i en el segle xix fabricants de teixits de cotó, fins als anys 60 que tancaren la indústria.

## Notes

* ↑ «Cal Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Huntingdon (Pennsilvània)

Huntingdon és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 6.918 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Huntingdon tenia 6.918 habitants, 2.626 habitatges, i 1.491 famílies. La densitat de població era de 774,2 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 2.626 habitatges en un 25,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,4% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 43,2% no eren unitats familiars. En el 37,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,5% tenia menys de 18 anys, un 22,5% entre 18 i 24, un 22,8% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.261 $ i la renda mediana per família de 42.684 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.269 $ mentre que les dones 21.327 $. La renda per capita de la població era de 15.744 $. Entorn del 10,1% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Huntingdon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Huntingdon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Andrés Urrutia Badiola

Andres Urrutia Badiola (Durango, País Basc, 1954-) és un notari, economista i escriptor basc, president de la Reial Acadèmia de la Llengua Basca des de l'any 2005.
Llicenciat en Dret per la Universitat de Deusto (1976). Va ser notari a Ondarroa des de 1981 fins a 1994, establint-se a Bilbao des d'aquest any. És professor de la Universitat de Deusto, on imparteix classes tant en euskara com en castellà.
Va ser membre del Consell Assessor del Basc des de 1984 fins a 1988. Ha participat en nombrosos treballs lexicogràfics i terminològics per exemple: "Euskara legebidean" (en col·laboració amb Gotzon Lobera), "Euskara, zuzenbidearen hizkera" i "Bizkaiko Batzar Nagusiak eta euskara: 1833–1877". També és col·laborador de l'institut Labayru.
Com a escriptor ha realitzat diverses traduccions i publicat dos llibres de narracions:
* Orrialdeak 1992, Labayru.
* Berbondo 2004, Labayru.
El 1997 va ser nomenat membre numerari de la Reial Acadèmia de la Llengua Basca. El 27 de gener de 2005 va ser elegit president de la Reial Acadèmia de la Llengua Basca per substituir Jean Haritxelhar, convertint-se així en el setè president de l'Acadèmia. Des de 2009és membre corresponent de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Enllaços externs

* Llista d'obres de Andres Urrutia en Zubitegia.
* Llista amb més de 200 contribucions de Andres Urrutia Arxivat 2020-07-31 a Wayback Machine. en la base de dades de la comunitat científic-intel·lectual basca Inguma.
# Reina de corazones

Queen of Hearts és una sèrie de televisió americana produïda per Joshua Mintz i Aurelio Valcárcel Carroll per a NBC. Aquesta sèrie de televisió no ha estat traduïda al català. La sèrie és protagonitzada per Paola Núñez com a Reina, Eugenio Siller com a Nicolás, Laura Flores com a Sara, Juan Soler com a Víctor i Catherine Siachoque com a Estefanía.

## Referències

* ↑ “Reina de corazones”: lo que debes saber antes del estreno (castellà)
# Unitat perifèrica de Ioànnina

La unitat perifèrica de Ioànnina (en grec: Nομός Ιωαννίνων) és una de les unitats perifèriques de Grècia. Es troba a la regió de l'Epir, i la capital és Ioànnina. Correspon a l'antiga prefectura de Ioànnina.
# 5ns Japan Record Awards

La gala dels 5ns Japan Record Awards es va celebrar el 27 de desembre de 1963 al saló públic de Hibiya de Tòquio i fou emés en directe per la Tokyo Broadcasting System (TBS) i la seua xarxa de canals afiliats. L'acte començà a les 15:00 hores (hora japonesa). El presentador fou en Takayuki Akutagawa per quarta vegada consecutiva.
En aquesta edició, el Gran Premi del certamen fou per a Michiyo Azusa per la cançó "Konnichiwa Aka-chan" (こんにちは赤ちゃん) per unanimitat del jurat. La mateixa cançó també va guanyar el premi al millor vocalista. Michiyo Azusa fou la primera premiada femenina de la història del certàmen. El premi a l'artista novell va recaure en els cantants Kazuo Funaki i Akemi Misawa.
L'índex d'audiència augmentà en 9,9 punts respecte a l'edició anterior, aconseguit fins al 20,7% d'audiència.

## Premiats

| Gran Premi (大賞) | Premi al millor vocalista (歌唱賞) |
| Michiyo Azusa per "Konnichiwa Aka-chan" | Michiyo Azusa per "Konnichiwa Aka-chan" |
| Premi a l'artista novell (新人賞) | Premi al millor lletrista (作詩賞) |
| Kazuo Funaki per "Gakuen Hiroba" Kazuo Funaki per "Kōkō San Nen Sei" Akemi Misawa per "Shima no Blues" Akemi Misawa per "Watashimo Nagareno Wataridori" | Toshio Oka per "Kōkō San Nen Sei" |
| Premi al millor compositor (作曲賞) | Premi al millor arranjador (編曲賞) |
| Taku Izumi per "Miagetegoran Yoru no Hoshi wo" | Hiroshi Miyagawa per "Koi no Vacance" |
| Premi a la millor planificació (企画賞) | Premi a la cançó infantil (童謡賞) |
| Nippon Columbia per "Nippon no Minyō" | Yoshiko Mari per "Omocha no Cha Cha Cha" |

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 6 abril 2021].
* ↑ «第5回レコード大賞». [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ «��5����{���R�[�h���», 20-04-2008. [Consulta: 28 setembre 2024].
# Cal Sala

«Cal Sala» té aquests significats:
* Cal Sala (Guissona), habitatge de Guissona, a la Segarra
* Cal Sala de la Rabassa, habitatge a la Rabassa, municipi de Sant Guim de Freixenet (Segarra)
* Cal Sala de Sallent, habitatge a Sallent (Bages)
* Cal Sala (Sant Fruitós de Bages), casa a Sant Fruitós de Bages
* Cal Sala de Vallmanya, masia de Vallmanya (Pinós - Solsonès)
* Cal Sala (Viver), masia del poble de Viver, municipi de Viver i Serrateix (Berguedà).
# La Vall (l'Esquirol)

La Vall és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (19 x 12 m), coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana situada a migdia. Consta de planta i dos pisos. Presenta un cos de porxos adossat a la façana principal del sector Est i cobert a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a ponent. L'edifici està adossat al pendent del terreny per la façana Est. La façana principal presenta un portal d'arc de mig punt al centre amb la dovella central datada (1780) i tres finestres a la planta baixa; al primer pis una doble balconada amb el pany de paret entre els dos portals de pedra picada i les llindes esculturades, i als laterals dos balcons iguals que tampoc tenen llosanes a la base. Al segon pis hi ha cinc finestres quadrades amb ampit motllurat. El cos de porxos presenta a la planta una bonica arcada que dona a les corts i sobre la qual s'assenten els dos pilars de totxo centrals que formen el porxo. A l'escaire del mur del segon pis hi ha un carreu datat (1670). La façana Oest presenta tres finestres a la planta, quatre al primer pis i una sota el carener. Les façanes Nord i Est no presenten característiques rellevants, només cal destacar un portal al primer pis de la façana Est.

## Història

Masia documentada del segle xiv, citada com la Vall de Llà. L'edifici fou cremat el 1653 durant la Guerra del Francès. Pocs anys després en Joan de la Guàrdia, llavors propietari, la reconstruí. L'edifici actual fou reconstruït l'any 1780 i era de tàpia vista (des del 1972 està arrebossada amb calç), tenia ràfecs de ceràmica acolorida i tres curioses finestres octogonals sota teulada.
Apareix al "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a casa de pagès.

## Referències

* 1 2 3 «La Vall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Cercotrichas

Cercotrichas és un gènere d'ocells insectívors de mida mitjana, coneguts popularment com a cuaenlairats. Anteriorment es considerava que formaven part de la família dels tords, (Turdidae), però ara se'ls tracta més sovint com a part de la família dels muscicàpids (Muscicapidae).
El nom del gènere Cercotrichas prové del grec antic kerkos, que significa 'cua' i trikhas, 'tord'.
Els cuanelairats habiten en boscos oberts o matollars i nidifiquen als arbustos o a terra. Són principalment espècies africanes, però el cuaenlaierat rogenc també cria al sud d'Europa i al pròxim orient fins a l'est del Pakistan.
Els cuanelairats del vell món s'anomenen scrub robins en anglès. Però no estan emparentats amb les petroiques australianes del gènere Drymodes (família petròicids), també anomenades scrub robins.
Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, juliol 2021) aquest gènere conté deu espècies:
* Cercotrichas coryphaeus - Cuaenlairat del Karoo
* Cercotrichas leucosticta - Cuaenlairat selvàtic
* Cercotrichas quadrivirgata - Cuaenlairat de bigotis
* Cercotrichas barbata- Cuaenlairat del miombo
* Cercotrichas signata - Cuaenlairat bru
* Cercotrichas podobe - Cuaenlairat negre
* Cercotrichas galactotes - Cuaenlairat rogenc
* Cercotrichas paena - Cuaenlairat del Kalahari
* Cercotrichas hartlaubi - Cuaenlairat de Hartlaub
* Cercotrichas leucophrys - Cuaenlairat dorsivermell
Tanmateix, segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), les cinc primeres espècies d'aquesta llista haurien de ser classificades dins del gènere Tychaedon, el qual no és reconegut pel Congrés Ornitològic Internacional.

## Referències

* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm, 2010, p. 97. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 692. ISBN 978-84-16728-37-4.

## Bibliografia

* Voelker, G.; Peñalbab, J.V.; Huntley, J.W.; Bowie, R.C.K. Molecular Phylogenetics and Evolution, 73, 2014, pàg. 97–105. DOI: 10.1016/j.ympev.2014.01.024. PMID: 24508703.
# Hunting Valley

Hunting Valley és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 735 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hunting Valley tenia 735 habitants, 284 habitatges, i 241 famílies. La densitat de població era de 35,6 habitants/km².
Dels 284 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 77,8% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 15,1% no eren unitats familiars. En el 13,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 14,4% entre 25 i 44, un 35,9% de 45 a 60 i un 23,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,4 homes.
Entorn del 2,1% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hunting Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hunting Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Compañía del Ferrocarril de Medina a Zamora y de Orense a Vigo

La Compañía del Ferrocarril de Medina a Zamora y de Orense a Vigo, també coneguda per l'acrònim MZOV, fou una empresa de transport ferroviari espanyola que va tenir el seu període d'operacions des de 1862 fins a 1928, quan les infraestructures foren integrades en l'empresa pública Compañia Nacional de los Ferrocarriles del Oeste.
El 19 de febrer de 1861 es va concedir a Rafael Beltrán de Lis una concessió ferroviària sota l'empara de la llei General de Ferrocarrils de 1855 per a crear la Compañía del Ferrocarril de Medina a Zamora que va iniciar la connexió de Galícia amb la Meseta. El traçat de la línia incorporava gran quantitat de túnels i ponts per salvar l'orografia de les províncies de Zamora i Valladolid, entre Medina del Campo i Zamora.
El 1864 va començar a treballar en la construcció del segon tram, entre Vigo i Ourense, passant a denominar-se Compañía del Ferrocarril de Medina del Campo a Zamora y Orense a Vigo o MZOV. En el projecte va participar Juan Flórez.
En 1928 l'Estat va nacionalitzar les empreses ferroviàries i les infraestructures de MZOV es van integrar a la Compañia Nacional de los Ferrocarriles del Oeste. El 1978 va ser absorbida per Cubiertas y Tejados, SA sent la nova denominació Cubiertas y MZOV.

## Referències

* ↑ Enrique Pérez - Galdos «La compañía de los ferrocarriles de Medina del Campo a Zamora, y luego de Orense a Vigo como concesionaria y explotadora. Primera etapa 1862–1929. Primera parte: 1862 a 1879». Revista de Obras Públicas, 154, 3473, 2007, pàg. 51-66.
* ↑ «Compañía del Ferrocarril de Medina a Zamora y de Orense a Vigo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# El Cultural

El Cultural és una publicació espanyola de periodicitat setmanal, dedicada a la informació cultural en el «sentit ampli» del terme, ja que disposa de les seccions de notícies culturals, lletres, arts, escenaris (teatre i música), cinema i ciència.
La publicació El Cultural va ser fundada el 1998 per Luis María Anson, sent president del diari La Razón, com una revista d'informació cultural distribuïda a manera de suplement cultural els dissabtes, conjuntament i inseparable amb el diari La Razón des del 1998 (núm 1) fins al juliol de 1999 (núm 38). En desprendre la societat propietària de la capçalera de la revista, el diari La Razón va començar a publicar un suplement cultural, «El Cavall Verd», com a secció pròpia del diari i sense paginació pròpia.
El setembre de 1999 la capçalera va ser incorporada a una societat de nova creació, Premsa Europea del Segle XXI, SA, editora a partir de llavors d'El Cultural, que va ser participada majoritàriament per Unitat Editorial, SA, propietària al seu torn del diari El Mundo, amb el qual s'ha distribuït conjunta i inseparablement des de l'octubre de 1999 (núm 39), com a suplement cultural d'aquest, variant diverses vegades el dia de lliurament setmanal (dimecres, dijous o divendres). Anteriorment a l'adquisició d'El Cultural, el diari El Mundo tenia un suplement setmanal dedicat als llibres, Esfera dels llibres, que apareixia encartat en el mateix però amb paginació pròpia, el qual va deixar de publicar-se. Les empreses editores de la publicació impresa d'El Cultural han estat: primer Audiovisual Espanyola, S.A.; posteriorment Premsa Europea del Segle XXI, S.A.; i més recentment Premsa Europea del Segle XXI, S.L. La direcció d'El Cultural, des de la seva fundació, l'ha realitzat la periodista Blanca Berasátegui.
Des de l'any 2000 ElCultural.es, és la versió digital d'El Cultural. L'edita El Cultural Electrònic, SL, i a més de contenir la versió electrònica de l'edició impresa i una hemeroteca d'aquesta, completa la informació de la publicació en paper amb seccions i apartats específics, com les dedicades a vídeos i galeries d'imatges, i obrint seccions noves com les dedicades a blocs, informació sobre concursos literaris, artístics, debats, escènics i musicals.

## Referències

* ↑ «El Mundo se plantea el cierre de El Cultural de Anson para crear un nuevo suplemento. Se negocia la incorporación del equipo de Blanca Berasátegui para elaborar un nuevo producto que irá encartado en el periódico». El Confidencial, 17-09-2013 [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «20 años de El Cultural». El Cultural, 23-11-2018 [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ Alemany, Luis «Blanca Berasátegui: "Necesito llegar al público"». El Mundo, 26-09-2017 [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Blanca Berasátegui, Premio Nacional de Periodismo Cultural 2017». El Independiente, 26-09-2017 [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ Berasátegui, Blanca «El Cultural, una década». El Cultural, 13-11-2008 [Consulta: 28 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Lloc web de El Cultural
# AAV

AAV té els següents significats:
* Associació d'Arxivers Valencians, associació professional d'arxivers del País Valencià
* Arab American Vehicles, empresa fabricant d'automòbils d'Egipte
* Vehicle d'assalt amfibi 7A1 (del seu nom en anglès Amphibious Assault Vehicle), vehicle amfibi utilitzat per la infanteria de marina per al transport blindat de personal
* Virus adenoassociat (del seu nom en anglès Adeno-Associated Virus), virus d'ADN de la família Parvoviridae
* Aav també és el cognom d'Evald Aav, compositor estonià
# Campionat d'Espanya de motocròs 2012

La temporada de 2012 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 54a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 26 de febrer i el 14 d'octubre. Dues de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Motocròs d'Albaida (26 de febrer) i Motocròs de Ponts (27 de maig).

## Classificació final
### MX2

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Nil Arcarons | KTM | 284 |
| 2 | Jordi Salvador Páez | Honda | 283 |
| 3 | Ander Valentín | Yamaha | 251 |
| 4 | Francesc Mataró | Kawasaki | 224 |
| 5 | Cristian Oliva | KTM | 204 |
| 6 | Antonio José Ortuño | KTM | 186 |
| 7 | Alonso Sánchez | Suzuki | 173 |
| 8 | Alejandro Franco | Honda | 139 |
| 9 | Pau Doñate | Honda | 115 |
| 10 | David García | KTM | 112 |

### MX Elite

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jonathan Barragán | Honda | 349 |
| 2 | Alvaro Lozano | Yamaha | 342 |
| 3 | José Antonio Butrón | KTM | 332 |
| 4 | Joan Cros | Suzuki | 250 |
| 5 | Jaume Betriu | KTM | 219 |
| 6 | Raul Alvarez | Yamaha | 217 |
| 7 | Fabien Izoird | Suzuki | 205 |
| 8 | Kevin Ballanger | Yamaha | 165 |
| 9 | Roger Ballús | Kawasaki | 140 |
| 10 | José Luis Martínez | KTM | 133 |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Trofeu Sub-18 | Ander Valentín | Yamaha |
| Copa MX125 | Francisco Haro | Yamaha |
| Promeses 85cc | Rubén Fernández | Suzuki |
| Trofeu Alevins 65cc | Timur Petrashin | Kawasaki |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* «RFME Campeonato de España de Motocross 2012» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 15-10-2012. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 21 agost 2015].
# Khomuti

Khomuti - Хомуты (rus) - és un khútor, un poble, de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba entre la vora septentrional de l'embassament de Xapsug i la vora sud o esquerra del riu Kuban, a 13 km a l'oest de Takhtamukai i a 106 km al nord-oest de Maikop, la capital de la república.
Pertany al municipi de Starobjegokai.
# Cayetano

Cayetano és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al nord del departament de Salto.
Es troba a 106 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 100 habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Institut Universitari Europeu

L'Institut Universitari Europeu, abreujat IUE (en anglès: (EUI) European University Institute), és un centre acadèmic, d'investigació i documentació especialitzat en estudis de doctorat i postgrau, l'objectiu principal del qual consisteix a fer recerca en l'àmbit de les ciències socials i les humanitats des d'una perspectiva europea.
La institució va ser creada el 1972 pels països fundadors de les Comunitats Europees, i va entrar en funcionament a partir de 1976, englobant actualment vint-i-quatre dels vint-i-vuit països membres de la Unió Europea. La seu del centre es troba a San Domenico de Fiesole, Florència, (Itàlia).
L'Institut és també seu del Centre Robert Schuman d'estudis avançats, del Programa Max Weber, de l'Acadèmia de Dret Europeu i de l'arxiu històric de la Unió Europea.

## Referències

* ↑ «Convention setting up a European University Institute», 1976.
* ↑ «CHE Excellence Ranking 2009». Arxivat de l'original el 2011-06-22. [Consulta: 24 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Institut Universitari Europeu - Lloc web oficial (anglès)
* Historical Archives of EU
# Mucubal

Els mucubal (també mucubai, mucabale o mugubale) són un subgrup dels hereros al sud d'Angola. Com els massais, amb qui es diu que estan relacionats, són seminòmades i depenen de la ramaderia i l'agricultura. Llur territori és el desert del Namib, limitat per les muntanyes de Serra da Chela al nord i el riu Cunene al sud.
Tradicionalment els mucubal porten poca roba, duen matxets o llances i es caracteritzen per la seva resistència, de vegades corrent 80 kilòmetres en un dia. Llurs viles consisteixen en un grup de cabanes aplegades formant un cercle.

## Referències

* 1 2 3 «Woman from the Mucubal (Mucubai, Mucabale, Mugubale) tribe». Photo Contest 2011. National Geographic, 2011. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2014. [Consulta: 21 juliol 2012].
* 1 2 3 SOL «Mucubais considerados como verdadeiros 'donos' de África» (en portuguese). Zwela Angola. SOL, 29-10-2010 [Consulta: 21 juliol 2012].