OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Luis Berasategui Goicoechea

José Luis Berasategui Goicoechea (Bilbao, 25 de gener de 1920 – 3 de febrer de 1990) fou un polític basc, darrer alcalde franquista de Bilbao.

## Biografia

El 1931 començà a estudiar a l'Escola d'Alts Estudis Mercantils de Bilbao. En esclatar la guerra civil espanyola s'allistà voluntari al Terç Carlí de Lacar, i fou ferit i mutilat en combat. El 1944 fou ascendit a capità del Cos d'Intendència Militar.
El 1944 va obtenir els títols d'actuari d'Assegurances a l'Escola Central Superior de Comerç de Madrid i de professor mercantil a l'Escola d'Alts Estudis Mercantils de Bilbao. Des del 1946 hi serà catedràtic de Matemàtiques, el 1948 interventor i el 1952 director, càrrec que va ocupar fins al 1972.
El 1955 va intervenir en la creació de la Facultat de Ciències Econòmiques de Bilbao, germen de la futura Universitat del País Basc. De 1967 a 1973 també fou director de l'Escola Oficial d'Idiomes de Bilbao. Ja el 1965 formà part de l'equip de govern de l'ajuntament de Bilbao com a “consejero de educación”, alhora que des del 1960 col·laborava com assessor al Ministerio de Educación Nacional, de manera que el 1962 fou convidat a visitar diverses universitats dels Estats Units. El 1973 formà part de l'equip assessor del Ministeri d'Hisenda encarregat de redactar el nou Pla General de Comptabilitat. A finals de 1974 és nomenat quart tinent d'alcalde de Bilbao i president de la comissió d'hisenda. El 17 de novembre de 1975 també fou nomenat procurador a Corts.
Arran de la dimissió de Pilar Careaga Basabe, el 22 de juliol de 1975 és nomenat alcalde de Bilbao. Destacà per la seva manca de vincles amb l'alta burgesia de Bilbao, i malgrat ser excombatent, per la manca de perfil polític. El seu mandat fou força convuls, ja que hi foren assassinats per ETA Augusto Unceta Barrenechea (director del Consorci de Transports de Biscaia) i Javier Ybarra y Bergé (ex alcalde i prohom franquista), i fou ferida la seva antecessora Pilar Careaga. El 1977 fou nomenat vicepresident de l'Associació d'Alcaldes d'Espanya i fou proposat com a membre del Consell del Regne. El mateix any legalitza l'ús de la ikurriña en actes oficials de l'ajuntament. Els seus darrers anys es van veure marcats pel conflicte amb els veïns del barri d'Otxarkoaga (Begoña).
En convocar-se les eleccions municipals espanyoles de 1979 decidí no presentar-se i abandonà la política, tot centrant-se en la tasca acadèmica. El 1982 fou nomenat director de l'Escola Universitària d'Estudis Empresarials de Bilbao i fins a 1987 participa en la formació de tribunals d'oposició. Va morir als 70 anys d'una complicació en un procés gripal.

## Referències

* ↑ BOE del seu nomenament, 28 de gener de 1952
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Biografies d'alcaldes de Bilbao 1937-1979 p. 445 - 494
# Museu Marítim, Fluvial i Portuari de Rouen

El Museu Marítim, Fluvial i Portuari (en francès Musée Maritime, Fluvial et Portuaire) és un museu sobre la història del port de Rouen i la navegació.

## Edifici

El museu està ubicat en un edifici antic port, Edifici 13, no gaire lluny del nou pont de Gustave Flaubert. L'edifici va ser construït el 1926, i va ser anomenat Edifici M fins a 1966, quan el Port Autònom de Rouen (Port autonome de Rouen) va ser creat. Fins a la dècada de 1970 va ser arrendat a la Societat Schiaffino, que transportava vi entre Rouen i el nord d'Àfrica i la va utilitzar com a magatzem de vi fins que va venir un edifici, va ser construït i, posteriorment, sobretot per a la fruita. L'edifici va ser utilitzat posteriorment per una sèrie d'empreses diferents fins al 1984, quan es va convertir en superàvit causa de la grandària insuficient

## Seccions

Les seccions principals del museu són:
* La història del port, amb moltes fotografies
* Els grans vaixells de vela
* La marina mercant
* La navegació fluvial (amb la maqueta d'una resclosa)
* La construcció naval
* La història dels submarins

## Enllaços externs

* Museu Marítim, Fluvial i Portuari de Rouen - Lloc web oficial
# Diòcesi de Vannida

La diòcesi de Vannida (en llatí: Dioecesis Vannidensis) és una seu suprimida i actualment seu titular de l'Església catòlica.

## Història

Vannida, a l'actual Algèria, és una antiga seu episcopal de la província romana de la Mauritània Cesariense. L'únic bisbe conegut d'aquesta diòcesi africana és Rogacià, que va prendre part del sínode reunit a Cartago pel rei vàndal Huneric el 484, després del qual fou exiliat.
Actualment Vannida sobreviu com a seu episcopal titular. Des del 10 d'abril de 2021 la seu és vacant.

## Cronologia de bisbes

* Rogacià † (mencionat el 484)

## Cronologia de bisbes titulars

* Luigi Maverna † (15 de setembre de 1965 - 9 de setembre de 1971 nomenat bisbe de Chiavari)
* Celso N. Guevarra † (20 giugno 1972 - 4 giugno 1975 nomenat bisbe de Balanga)
* Luigi Bommarito (18 de març de 1976 - 2 de maig de 1980 nomenat arquebisbe d'Agrigent)
* Alessandro Plotti † (23 de desembre de 1980 - 7 de juny de 1986 nomenat arquebisbe de Pisa)
* Antonio Bianchin † (10 de març de 1987 - 22 de gener de 1991)
* Félix del Blanco Prieto † (31 de maig de 1991 - 10 d'abril de 2021)

## Referències

* ↑ Titular Episcopal See of Vannida, GCatholic.org.
* ↑ Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, (Leipzig, 1931), p. 469.
* ↑ Stefano Antonio Morcelli, Africa christiana, Volume I, (Brescia, 1816), p.346.
* ↑ Cheney, David M. «Vannida (Titular See) [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 1r febrer 2018].

## Fonts

* (anglès) La seu titular a www.catholic-hierarchy.org
* (anglès) La seu titular a www.gcatholic.org
* (llatí) Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, Leipzig 1931, p. 469
* (llatí) Stefano Antonio Morcelli, Africa christiana, Volum I, Brescia 1816, p. 346
# Arcont (gnosticisme)

Arcont en el gnosticisme per referir-se a les potestats o àngels semidéus, que estaven situats entre la raça humana i un Déu transcendent, que només es podia assolir a través de la gnosis. Semblant, al paper dels àngels o els dimonis de l'Antic Testament. Basilides d'Alexandria, gnòstic egipci, va acceptar l'existència d'un arcont anomenada Abraxas que era el príncep de 365 éssers espirituals. Els ofites, acceptaven l'existència de set arconts: Ialdabaoth (que va crear els altres sis), IAO, Sabaoth, Adonai, Elaios, Astaphanos i Horaios. La comunament anomenada Pistis Sophia proporciona una altra sèrie d'arconts: Paraplex, Hekate, Ariouth (dones), Typhon i Iachtanabas (homes).

## Referències

* ↑ Sant Ireneu Adversus haereses, I.24)
* ↑ Orígenes, Contra Celsum, VI.31
Viccionari
# Roger Piel

Roger Piel (París, 28 de juny de 1921 - Ídem, 17 d'agost de 2002) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1944 i 1952. Va combinar la carretera amb el ciclisme en pista, concretament amb la persecució.

## Palmarès en carretera

* 1944
** 1r al Critèrium Nacional de la Ruta
* 1951
** Vencedor d'una etapa del Circuit de la Côte d'Or

### Resultats al Tour de França

* 1951. Abandona (9a etapa)

## Palmarès en pista

* 1946
** Campió de França en persecució
* 1949
** Campió de França en persecució
* 1950
** Campió de França en persecució

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclingarchives.com
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Lazanki

El Lazanki (en belarús: Лазанкі, en lituà: Skryliai, en polonès: Łazanki) és el nom per a un tipus de plat de pasta.

## Història

Va arribar a la Mancomunitat de Polònia-Lituània a mitjan segle xvi, quan Bona Sforza, –reina de Polònia i Gran Duquessa de Lituània– esposa italiana del rei Segimon I, va portar l'alta cuina italiana al país. A diferència de la majoria dels plats italians en aquestes parts d'Europa, el lazanki ha sobreviscut al segle xxi.

## Preparació

Es realitza la massa, de sègol o fajol, amb el roleu de fusta fins a formar una massa fina que es talla a triangles o rectangles, es bull, s'escorre, i es prepara amb cansalada de porc fregit, o nata agra. A Polònia, sovint es mescla amb col o xucrut i petits trossos de salsitxa, carn i/o bolets.

## Referències

* «What Is Lazanki?». wiseGeek. [Consulta: 29 juliol 2013].
# José Turón y Prats

José Turón y Prats (Barcelona, 24 de febrer de 1804 - Madrid, 18 de febrer de 1876) va ser un militar espanyol, capità general de Catalunya i director general de la Guàrdia Civil.
Va combatre a la primera guerra carlina, on començà amb el grau de tinent i acabà amb el de comandant. Després va defensar la regència de Baldomero Espartero contra els intents dels moderats d'expulsar-lo del poder, i després va participar en l'expedició als Estats Pontificis amb Fernando Fernández de Córdova Valcárcel per reposar com a pontifici al papa Pius IX
Va donar suport la vicalvarada i en 1856 Ramón María Narváez el va nomenat Capità general d'Aragó. Poc abans de la revolució de 1868 fou nomenat director general de la Guàrdia Civil. En 1873 fou nomenat Capità General de Catalunya i en 1874 novament director general de la Guàrdia Civil.
Entre altres condecoracions, va rebre les grans creus de l'Orde de Sant Hermenegild, de l'Orde de Carles III, de l'orde d'Isabel la Catòlica, la Creu Llorejada de Sant Ferran i comanador del Suprem Orde de Crist.

## Referències

* ↑ Wayne Bowen A Military History of Modern Spain: From the Napoleonic Era to the International War of Terror, p. 33
* ↑ Directors generals de la Guàrdia Civil
* ↑ Biografia Arxivat 2018-05-11 a Wayback Machine. a benemeritaldia.org
# Alberto Varvaro

Alberto Varvaro (Palerm, Sicília, 13 de març de 1934 - Nàpols, 22 d'octubre de 2014) fou un filòleg italià, alumne de Salvatore Battaglia.

## Vida

Alberto Varvaro es formà a la Universitat de Palerm i també feu estades a les de Pisa, Zuric i Barcelona. Fou catedràtic de Filologia romànica a la Universitat Federico II de Nàpols, membre de l'Accademia della Crusca, membre corresponent de l'Accademia dei Lincei, fellow del Wolfson College de Cambridge i membre corresponent de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona (1981), entre d'altres. Participà activament en nombroses societats científiques internacionals (per exemple, en la Société de Linguistique Romane, de la qual fou vicepresident i president de 1995 a 1998; en la Société Rencesvals pour l'étude des épopées romanes, de la qual fou president de 2000 a 2003) i italianes (Società Italiana di Filologia Romanza, Centro di studi filologici e linguistici siciliani).

## Obra

Publicà nombrosos estudis de diverses temàtiques dins de la filologia romànica. De literatura romànica medieval: Studi sulla narrativa francese della seconda meta del XII secolo (Nàpols 1966); Struttura e forma della letteratura romanza del medioevo (Nàpols 1968; trad. a l'espanyol Barcelona 1983); Letterature romanze del Medioevo (Bolonya 1985). De lingüística romànica: Storia, problemi e metodi della linguistica romanza (Nàpols 1968, trad. a l'espanyol Barcelona 1988); La lingua e la società (Nàpols 1978); La parola nel tempo (Bolonya 1984); Linguistica romanza (Nàpols 2001) i el darrer publicat en vida seva Vocabolario Storico-Etimologico del Siciliano (VSES) (Estrasburg-Palerm 2014). Es poden destacar també els manuals Filologia spagnola medioevale (Nàpols, 3 vol., 1965-71) i Avviamento alla filologia francese medievale (Roma 1993). També edità textos medievals (Rigaut de Berbezilh, Liriche, Bari 1960) i fou director de la revista Medioevo Romanzo.

## Bibliografia

En el recull dels seus articles Identità linguistiche e letterarie nell'Europa romanza (Roma: Salerno, 2004 ISBN 88-8402-446-3) es pot trobar una Bibliografia di Alberto Varvaro, 1956-2003).

## Referències

* Necrologia per Laura MINERVINI i Giovanni PALUMBO a la Revue de Linguistique romane 78 (2014), p. 607-617
* Necrologia a El País
* Antonio Gargano, Salvatore Luongo. "Alberto Varvaro (1934-2014)", in: Asociación hispánica de Literatura Medieval.Miembros de Honor Arxivat 2021-06-14 a Wayback Machine.
# Monte Batalha

Monte Batalha és un muntanya a la part oriental de l'illa de Maio a Cap Verd. La seva elevació és de 294 m. Està situada 4 km al sud-est de Calheta i 8 km al nord-est de Vila do Maio.

## Vegeu també

* Llista de muntanyes de Cap Verd

## Referències

Aisling Irwin; Colum Wilson Cape Verde. Bradt Travel Guides, 2011, p. 200. ISBN 978-1-84162-350-4.
# Diòcesi de Truentum

La diòcesi de Truentum (en llatí: Dioecesis Truentina) és una seu suprimida i seu titular de l'Església Catòlica.

## Història

Truentum, antiga ciutat dels picentins, a la desembocadura del riu homònim, fou seu episcopal en els primers segles del cristianisme.
D'aquesta diòcesi es coneix un sol bisbe, Vidal, que en 483, va ser enviat a Constantinoble per Fèlix III com a llegat seu en el delicat tema d'Acaci de Constantinoble. Per tenir estrets vincles amb Pere Monge d'Alexandria, al seu retorn a Itàlia en 485 va ser deposat del seu càrrec i excomunicat. Va morir al maig de 495.
Avui Truentum sobreviu com seu episcopal titular; l'actual arquebisbe, a títol personal,és Mario Roberto Cassari, nunci apostòlic a Malta.

## Cronologia de bisbes

* Vidal † (cap el 483 - 485 deposat)

## Cronologia de bisbes titulars

* Michael Ryan Patrick Dempsey † (2 de maig de 1968 - 8 de gener de 1974 mort)
* Francesco Colasuonno † (6 de desembre de 1974 - 21 de febrer de 1998 nomenat cardenal diaca de Sant'Eugenio)
* Mario Roberto Cassari, des del 3 d'agost de 1999

## Fonts

* Dades extretes de Catholic Hierarchy a
* La seu titular a Gcatholic
* Francesco Lanzoni, Le diocesi d'Italia dalle origini al principio del secolo VII (an. 604), vol. I, Faenza 1927, p. 399
* Giuseppe Cappelletti, Le Chiese d'Italia dalla loro origine sino ai nostri giorni, Venezia 1845, vol. III, pp. 658–659
* Vincenzo Catani, La Chiesa Truentina. Dalle origini al XVI secolo. Storia della diocesi di S. Benedetto del Tronto - Ripatransone - Montalto. B. Le origini. Acquaviva P. 2010, pp. 81-166.
# Ashenafi Bekele

Ashenafi Bekele (Etiòpia) és un exfutbolista etíop i entrenador de futbol.
Destacà principalment en la seva faceta d'entrenador, on dirigí al clubs Commercial Bank of Ethiopia, Defence Force SC, Dire Dawa City (2012), Adama City FC (fins al 2017) i a la selecció nacional d'Etiòpia (2017).

## Referències

* ↑ «Ashenafi Bekele to coach Ethiopia's teama» (en anglès britànic), 11-02-2017. Arxivat de l'original el 20 febrer 2017. [Consulta: 20 febrer 2017].
# Caragobius rubristriatus

Caragobius rubristriatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith H. M. & Seale A., 1906. Notes on a collection of fishes from the island of Mindanao, Philippine Archipelago, with descriptions of new genera and species. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 19. 73-82.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Saville-Kent, W., 1889. Preliminary observations on a natural history collection made in connection with the surveying cruise of H. M. S. "Myrmidon," at Port Darwin and Cambridge Gulf in ... 1888. Proceedings of the Royal Society of Queensland v. 6 (pt 5): 219-240, Pl. 13.
* ↑ «Caragobius rubristriatus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Caragobius rubristriatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hidrat

Hidrat en química orgànica, és un compost format en agregar aigua o els seus elements a una molècula receptora. Per exemple, l'etanol, C₂—H₅—OH, pot ser considerat un hidrat d'etilè, CH₂=CH₂, format per l'agregació d'H a un C i OH a l'altre carboni. Una molècula d'aigua pot ser eliminada, per exemple mitjançant l'acció d'àcid sulfúric. Un altre exemple és l'hidrat de cloral, CCl₃—CH(OH)₂, que pot ser obtingut mitjançant la reacció d'aigua amb cloral, CCl₃—CH=O.
Altres molècules són anomenades hidrats per raons històriques. La glucosa, C₆H₁₂O₆, es va pensar originalment que responia a la fórmula C₆(H₂O)₆ i va ser identificada com un carbohidrat, però això és una descripció de la seva estructura tal com se la coneix actualment. D'altra banda el metanol sovint es presenta com “metil hidrat”, cosa que implica una fórmula que és incorrecta (CH₃OH₂), quan la fórmula correcta és CH₃—OH.
En química inorgànica, els hidrats contenen molècules d'aigua que o bé estan lligades a un nucli metàl·lic o estan cristal·litzades amb el complex metàl·lic. Aquests hidrats es diu que contenen aigua de cristall·ització o aigua d'hidratació aquesta aigua és alliberada quan l'hidrat és sotmès a alta temperatura, la xarxa es trenca i deixa escapar una o més molècules d'aigua. Si l'aigua és aigua pesant, on hi ha l'isòtop deuteri, es fa servir el terme deuterar en lloc d'hidratar.
Viccionari
# Microtropis

Microtropis és un gènere de plantes dins la família Celastraceae. Actualment està distribuït a l'Àsia tropical, però fins al Plistocè mitjà també ocupaven el nord-oest de la regió mediterrània incloent els Països Catalans.

## Algunes espècies

* Microtropis argentea, Kochummen
* Microtropis borneensis, Merr. & Freeman
* Microtropis densiflora, Wight
* Microtropis fascicularis, Kochummen
* Microtropis keningauensis, Kochummen
* Microtropis rigida, Ridl.
* Microtropis sabahensis, Kochummen
* Microtropis sarawakensis, Kochummen
* Microtropis tenuis, Symington

## Referències

* ↑ Suc, Jean-Pierre; Popescu, Speranta-Maria «Pollen records and climatic cycles in the North Mediterranean region since 2.7 Ma» (en anglès). Geological Society, London, Special Publications, 247, 1, 2005, pàg. 147–158. DOI: 10.1144/GSL.SP.2005.247.01.08. ISSN: 0305-8719.
# Diòcesi de Vibiana

La diòcesi de Vibiana (en llatí: Dioecesis Vibianensis) és una seu suprimida i seu titular de l'Església Catòlica.

## Història

Vibiana, a l'actual Tunísia, és una antiga seu episcopal de la província romana de Bizacena.
L'únic bisbe conegut d'aquesta seu és Donacià qui, segons el testimoni de Víctor de Vita, patí la persecució a l'època del rei vàndal Huneric.
Actualment Vibiana sobreviu com a seu episcopal titular; l'actual arquebisbe, a títol personal, és Eliseo Antonio Ariotti, nunci apostòlic a Paraguai.

## Cronologia de bisbes

* Donacià † (a l'època d'Huneric)

## Cronologia de bisbes titulars

* Angelo Palmas † (17 de juny de 1964 - 9 de juny de 2003)
* Eliseo Antonio Ariotti, des del 17 de juliol de 2003

## Fonts

* (anglès) La seu titular a www.catholic-hierarchy.org
* (anglès) La seu titular a www.gcatholic.org
* (francès) J. Mesnage, L'Afrique chrétienne, Paris 1912, p. 234
# Riu Cares

El riu Cares és un riu curt de muntanya del nord d'Espanya, que discorre per les províncies de Lleó i Astúries i és afluent del riu Deva, un riu que desemboca al mar Cantàbric formant la ria de Tina Mayor, que constitueix la frontera natural entre Astúries i Cantàbria. Forma un espectacular congost per on passa la concorreguda Ruta del Cares. Compta amb dues preses (la central elèctrica de Camarmeña i la de Poncebos) i és conegut pels seus salmons.
* Afluents principals: riu Bulnes, riu Duje i riu Casaño
* Poblacions que travessa: Posada de Valdeón i Caín a Lleó; Poncebos i Arenas de Cabrales a Astúries.

## Vegeu també

* Congost del Cares
* Descens Internacional del Cares
# Lexington (Kentucky)

Lexington és una ciutat ubicada al Comtat de Fayette a l'estat de Kentucky, Estats Units d'Amèrica, de 282.114 habitants segons el cens de l'any 2008 i amb una densitat de 364,5 per km². Stockton és la segona ciutat més poblada de Kentucky i la 65a del país. L'actual alcalde és Jim Newberry.

## Ciutats agermanades

* Deauville, França des de 1957.
* Comtat de Kildare, República d'Irlanda des de 1984.
* Shinhidaka, Japó des de 2006.
* Newmarket, Regne Unit des de 2003.

## Persones notables

* William Wells Brown (1814 - 1884). Esclau, activista afroamericà, abolicionista i escriptor.
* Thomas Hunt Morgan (1866 - 1945) biòleg i genetista, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 1933.

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial de Lexington (anglès)
# José Tovar

José Tovar (Càceres, 1982) és un esportista espanyol que va competir en triatló. Va guanyar una medalla de bronze en el Campionat Mundial per Relleus de 2007.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial per Relleus :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2007 | Tiszaújváros ( Hongria) | 3 | Relleus |

## Referències

* ↑ Ortiz, José María. «José Manuel Tovar, historia 'aparcada' de un campeón» (en espanyol europeu). El Periódico de Extremadura, 29-02-2012. [Consulta: 8 març 2022].
* 1 2 «Athlete Profile: Jose Manuel Tovar Espada» (en anglès). Triathlon World. [Consulta: 8 març 2022].
# Alta tensió

L'alta tensió es fa servir per anar de les centrals elèctriques fins a les ciutats (o sigui subestacions elèctriques). L'alta tensió transporta l'energia elèctrica des de tensions nominals superiors a 1.000 volts en corrent altern i tensions nominals superiors a 1.500 volts en corrent continu.
La qüestió de fer servir Alta tensió és tan senzilla com el transport de l'electricitat a llarga distància, si es puja el voltatge es redueixen les pèrdues de resistència que depenen de la intensitat elèctrica.
Per fer efectiu aquest transport es necessiten els pals on reposen els cables recordant que hi ha d'haver prou separació entre ells i les torres d'Alta tensió, les quals per seguretat han de dur una presa de terra (cada torre).
En una línia elèctrica, les pèrdues per efecte Joule són pèrdues de potència:
    $P=RxI^{2}$

## Classificació de l'alta tensió (segons el reglament d'AT)

Dins de l'alta tensió (A partir de 1000 Volts, que és el mateix que 1 kilovolt), aquesta es classifica de la següent manera:
* (M.T.) mitjana tensió. Tensió superior a 1 kilovolt i fins a 50 kV.
    (Generació) Aquestes tensions són molt poc freqüents només se solen fer servir a les centrals de generació.
    (Distribució De 25-30 kV) Aquestes tensions són les més freqüents (sobretot la de 25kV) i són les que passant per dins la ciutat (soterrades) per fer distribució d'una subestació elèctrica a una alta.
* (A.T.) alta tensió. De 50 kV, passant per 220 kV fins a 300 kV.
    (Transport)Aquestes tensions són molt utilitzades però no per dins de ciutats sinó com a medi de transport de llarg recorregut (entre ciutats o pobles).
* (M.A.T) molt alta tensió. De 300 kV fins a 800 kV.
    (Transport)Aquestes tensions són molt utilitzades però no per dins de ciutats sinó com a medi de transport de llarg recorregut (entre la generació i ciutats molt allunyades): per exemple que es fes a França i transcorregués fins a Barcelona.
* (U.A.T) ultra alta tensió. A partir de 800 kV.
    (Transport)Aquestes tensions són molt utilitzades però no per dins de ciutats sinó com a medi de transport de llarg recorregut (entre la generació i ciutats molt allunyades): per exemple que es fes a França i transcorregués fins al Marroc.
# Porta giratòria

Una porta giratòria és un tipus de porta que permet un ús simultani tant per entrar com per sortir d'un edifici. Consisteix generalment de tres o quatre fulles posicionades verticalment; unides a un eix central que les fa girar en ser empeses.
Són usades per controlar l'aire de l'edifici i permetre que una major quantitat de persones puguin passar en ambdues direccions a través d'ella. Almenys dues persones poden entrar i sortir de l'edifici al mateix temps mitjançant aquest sistema.

## Bibliografia

* Alan Beadmore, The Revolving Door since 1881: Architecture in Detail, 2000, ISBN 90-901374-3-2 (anglès)
* Harvey E. Van Kannel and Joanne Fox Marshall, T. Van Kannel, the inventor: his autobiography and journal, 1988, LCCN 88-91258 (anglès)

## Vegeu també

* Porta tallafoc
* Porta
* Porta corredissa

## Enllaços externs

* Modernism/Modernity : Perpetual Revolution Arxivat 2013-08-25 a Wayback Machine.
* International Revolving Doors History Arxivat 2019-06-01 a Wayback Machine.