# Sit pardalenc d'aiguamoll

El sit pardalenc d'aiguamoll (Ammospiza caudacuta) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels passerèl·lids (Passerellidae) que habita en aiguamolls d'Amèrica del Nord.

## Distribució i hàbitat

Només es troba a els aiguamolls amb marees al llarg de la costa atlàntica dels Estats Units. Es reprodueix al llarg de la costa nord, des de Maine fins a la badia de Chesapeake i hiverna al llarg de la costa sud, des de Carolina del Nord fins a Florida. El sit pardalenc d'aiguamoll prefereix l'hàbitat de pantans alts, dominat per l'herba de prat salat (Spartina patens) i el jonc del pantans (Juncus gerardii), que no s'inunda amb tanta freqüència com els aiguamolls baixos.
Migra de nit, viatjant per la costa. Aparentment només fa distàncies curtes i la majoria dels individus hiverna al llarg de la costa atlàntica sud.

## Comportament
### Vocalitzacions

Només els mascles canten. El cant és una sèrie complexa de brunzits, trinats i clapoteig roncs i amb prou feines audibles. Es distingeix del sit pardalenc de Nelson perquè és un brunzit més fort i com si xiulés seguit d'un «xip» brunzit. Els reclams d'ambdues espècies són aguts i indistingibles.

### Dieta

El sit pardalenc d'aiguamoll s'alimenta a terra al llarg dels canals dels aiguamolls o a la vegetació dels pantans, de vegades sondejant el fang durant la marea baixa. Més del 80% de la dieta consisteix en mosques, amfípodes, llagostes i arnes, especialment les larves, les pupes i les mosques soldats adultes. Durant l'hivern, també menja llavors. És oportunista i no fa fàstics a qualsevol tipus d'aliment.

## Reproducció

El sit pardalenc d'aiguamol no és territorial i té grans àrees d'habitat superposades. Els territoris d'habitat masculins són dues vegades més grans que els de les femelles i poden abastar 50 hectàrees.
Són promiscus i la majoria de cries són de descendència mixta. Durant l'època de nidificació, els mascles recorren llargues distàncies perseguint i copulant amb femelles independentment de la receptivitat. Només les femelles tenen cura dels polls, construeixen el niu, coven els ous i proporcionen menjar a les cries. El niu és una copa oberta construïda amb herba, generalment unida a l'herba d'algun tipus de poàcea com l'Spartina patens o de joncs (Juncus gerardii) a una alçada de 6 a 15 centímetres. La mida de la posta és de 3 a 5 ous. La incubació comença després de la posta de l'últim ou i triga entre 11 i 12 dies. Les cries emplomen entre 8 i 11 dies després de l'eclosió però romanen dependents de la mare durant 15 a 20 dies més.
La causa principal de la mortalitat en els nius són les inundacions a causa de les tempestes i les marees de primavera periòdiques excepcionalment altes que es produeixen cada 28 dies durant la lluna nova. El sit pardalenc d'aiguamol presenta diverses adaptacions a les inundacions, com ara la reparació del niu, la recuperació d'ous, la re-nidificació ràpida i la sincronització de la reproducció amb el cicle lunar. La nidificació comença immediatament després d'una marea de primavera, permetent que les cries s'enfilin abans de la següent marea de primavera. Normalment es crien dos polls per temporada de reproducció.

## Estat de conservació

L'estat de conservació del sit pardalenc d'aiguamol és molt preocupant a causa de la pèrdua d'hàbitat que provoca la fragmentació en petites poblacions. Les maresmes són un dels hàbitats més amenaçats del món per l'extensió natural limitada, la llarga història de modificació humana i l'augment anticipat del nivell del mar. La propagació de les Phragmites (canya invasora) també ha contribuït a la pèrdua d'hàbitat. El sit pardalenc d'aiguamol és molt sensible a l'augment del nivell del mar per les inundacions que provoquen la destrucció dels nius. A més, és especialment susceptible a la bioacumulació de mercuri, però els efectes d'aquest sobre la supervivència no estan clars.
Les poblacions de sit pardalenc d'aiguamol van disminuir entre un 5% i un 9% anual entre la dècada de 1990 i la dècada de 2010, donant lloc a una disminució total de més del 75%. Si no es fa cap intervenció, es preveu que s'extingeixi el 2050. El sit pardalenc d'aiguamol va ser inclòs a la llista d'observació d'ocells de l'estat d'Amèrica del Nord del 2016 amb una puntuació de preocupació de 19 sobre 20, i el Servei de Pesca i Fauna Salvatge dels Estats Units du a terme una revisió de l'estat per determinar si l'espècie s'ha d'incloure a la llista de la llei ambiental d'espècies en perill d'extinció. La població total es va estimar en 53.000 el 2016.

## Taxonomia

El nom de l'espècie “caudacuta” és llatí i significa "cua afilada". Els parents més propers són el sit pardalenc de Nelson (Ammospiza nelsonii) i el sit d'aiguamoll (Ammospiza maritima).
En un principi es creia que tant el sit pardalenc d'aiguamol com el sit pardalenc de Nelson eren una sola espècie, anomenada pardal de cua afilada. Evidències en l'ADN mitocondrial suggereixen que les dues espècies van divergir fa uns 600.000 anys. Es creu que una glaciació del Plistocè va separar el sit primogèni en poblacions de l'interior i de la costa. El sit de l'interior es va convertir en un especialista en aiguamolls d'aigua dolça no mareal, mentre que el sit costaner es va convertir en un especialista en maresmes salades. Recentment, el sit pardalenc de Nelson ha ampliat la seva àrea de distribució per incloure les maresmes costaneres i el mestissatge es produeix on les dues espècies es superposen.
Es reconeixen dues subespècies:
* A. c. caudacuta (Gmelin, 1788), la subespècie nominal, localitzada al nord-est del USA, cria des de Maine fins a Nova Jersey,
* A. c. diversa (Bishop, 1901), a l'est d'USA, cria a Maryland i Virgínia. Té ratlles més contrastades a l'esquena i una capçada més fosca que A. c. caudacuta.

## Referències

* ↑ «Sit pardalenc d'aiguamoll». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
* 1 2 3 4 5 6 7 Greenlaw, Jon S.; Rising, James D. «Saltmarsh Sparrow (Ammodramus caudacutus)». The Birds of North America Online, 01-01-1994. DOI: 10.2173/bna.112.
* 1 2 Greenlaw, Jon S.; Woolfenden, Glen E. «WINTERING DISTRIBUTIONS AND MIGRATION OF SALTMARSH AND NELSON'S SHARP-TAILED SPARROWS» (en anglès). The Wilson Journal of Ornithology, 119, 3, 01-09-2007, pàg. 361–377. DOI: 10.1676/05-152.1. ISSN: 1559-4491.
* ↑ «Saltmarsh Sparrow» (en anglès). Audubon Field Guide. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «The Sibley field guide to birds of eastern North America» (en anglès). Choice Reviews Online, 41, 04, 01-12-2003, pàg. 41–2180–41-2180. DOI: 10.5860/CHOICE.41-2180. ISSN: 0009-4978.
* 1 2 Post, William; Greenlaw, Jon S. «Nestling diets of coexisting salt marsh sparrows: Opportunism in a food-rich environment» (en anglès). Estuaries and Coasts, 29, 5, 01-10-2006, pàg. 765–775. DOI: 10.1007/BF02786527. ISSN: 1559-2723.
* ↑ Shriver, W. Gregory; Hodgman, Thomas P.; Gibbs, James P.; Vickery, Peter D. «Home Range Sizes and Habitat Use of Nelson's and Saltmarsh Sparrows» (en anglès). The Wilson Journal of Ornithology, 122, 2, 01-06-2010, pàg. 340–345. DOI: 10.1676/09-149.1. ISSN: 1559-4491.
* ↑ Hill, Christopher E.; Gjerdrum, Carina; Elphick, Chris S. «Extreme Levels of Multiple Mating Characterize the Mating System of the Saltmarsh Sparrow (Ammodramus caudacutus )» (en anglès). The Auk, 127, 2, 01-04-2010, pàg. 300–307. DOI: 10.1525/auk.2009.09055. ISSN: 0004-8038.
* 1 2 Greenlaw, Jon S. «Behavioral and Morphological Diversification in Sharp-Tailed Sparrows (Ammodramus caudacutus) of the Atlantic Coast». The Auk, 110, 2, 1993, pàg. 286–303. ISSN: 0004-8038.
* ↑ Gjerdrum, Carina; Elphick, Chris S.; Rubega, Margaret «NEST SITE SELECTION AND NESTING SUCCESS IN SALTMARSH BREEDING SPARROWS: THE IMPORTANCE OF NEST HABITAT, TIMING, AND STUDY SITE DIFFERENCES» (en anglès). The Condor, 107, 4, 2005, pàg. 849. DOI: 10.1650/7723.1. ISSN: 0010-5422.
* 1 2 Shriver, W. Gregory; Vickery, Peter D.; Hodgman, Thomas P.; Gibbs, James P. «FLOOD TIDES AFFECT BREEDING ECOLOGY OF TWO SYMPATRIC SHARP-TAILED SPARROWS» (en anglès). The Auk, 124, 2, 2007, pàg. 552. DOI: 10.1642/0004-8038(2007)124[552:FTABEO]2.0.CO;2. ISSN: 0004-8038.
* ↑ DiQuinzio, Deborah A.; Paton, Peter W. C.; Eddleman, William R. «SITE FIDELITY, PHILOPATRY, AND SURVIVAL OF PROMISCUOUS SALTMARSH SHARP-TAILED SPARROWS IN RHODE ISLAND» (en anglès). The Auk, 118, 4, 2001, pàg. 888. DOI: 10.1642/0004-8038(2001)118[0888:SFPASO]2.0.CO;2. ISSN: 0004-8038.
* ↑ Gedan, K. Bromberg; Silliman, B.R.; Bertness, M.D. «Centuries of Human-Driven Change in Salt Marsh Ecosystems» (en anglès). Annual Review of Marine Science, 1, 1, 01-01-2009, pàg. 117–141. DOI: 10.1146/annurev.marine.010908.163930. ISSN: 1941-1405.
* ↑ Bayard, Trina S.; Elphick, Chris S. «Planning for Sea-level Rise: Quantifying Patterns of Saltmarsh Sparrow (Ammodramus Caudacutus ) Nest Flooding Under Current Sea-level Conditions» (en anglès). The Auk, 128, 2, 01-04-2011, pàg. 393–403. DOI: 10.1525/auk.2011.10178.
* ↑ Lane, Oksana P.; O’Brien, Kathleen M.; Evers, David C.; Hodgman, Thomas P.; Major, Andrew «Mercury in breeding saltmarsh sparrows (Ammodramus caudacutus caudacutus)» (en anglès). Ecotoxicology, 20, 8, 01-11-2011, pàg. 1984–1991. DOI: 10.1007/s10646-011-0740-z. ISSN: 0963-9292.
* ↑ Cristol, Daniel A.; Smith, Fletcher M.; Varian-Ramos, Claire W.; Watts, Bryan D. «Mercury levels of Nelson’s and saltmarsh sparrows at wintering grounds in Virginia, USA» (en anglès). Ecotoxicology, 20, 8, 01-11-2011, pàg. 1773–1779. DOI: 10.1007/s10646-011-0710-5. ISSN: 0963-9292.
* ↑ Winder, Virginia L. «Characterization of Mercury and Its Risk in Nelson’s, Saltmarsh, and Seaside Sparrows» (en anglès). PLoS ONE, 7, 9, 04-09-2012, pàg. e44446. DOI: 10.1371/journal.pone.0044446. ISSN: 1932-6203. PMC: PMC3433451. PMID: 22962614.
* ↑ Shriver, W. Gregory; O’Brien, Kathleen M.; Ducey, Mark J.; Hodgman, Thomas P. «Population abundance and trends of Saltmarsh (Ammodramus caudacutus) and Nelson’s (A. nelsoni) Sparrows: influence of sea levels and precipitation» (en anglès). Journal of Ornithology, 157, 1, 01-01-2016, pàg. 189–200. DOI: 10.1007/s10336-015-1266-6. ISSN: 2193-7192.
* ↑ «Species Assessment Summary and Watch List» (en anglès americà). North American Bird Conservation Initiative - State of North America's Birds 2016. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Saltmarsh Sparrow (Ammodramus caudacutus)» (en anglès). U.S. Fish & Wildlife Service. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Saltmarsh sparrow peer review plan for SSA» (en anglès). FWS.gov, 01-09-2019. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Wiest, Whitney A.; Correll, Maureen D.; Olsen, Brian J.; Elphick, Chris S.; Hodgman, Thomas P. «Population estimates for tidal marsh birds of high conservation concern in the northeastern USA from a design-based survey» (en anglès). The Condor, 118, 2, 01-05-2016, pàg. 274–288. DOI: 10.1650/CONDOR-15-30.1. ISSN: 0010-5422.
* ↑ Beedy, Ted; Pandolfino, Ed. Birds of the Sierra Nevada: Their Natural History, Status, and Distribution. University of California Press, 2019-12-31. DOI 10.1525/9780520954472. ISBN 978-0-520-95447-2.
* ↑ Robins, Jerome D.; Schnell, Gary D. «Skeletal Analysis of the Ammodramus-ammospiza Grassland Sparrow Complex: A Numerical Taxonomic Study». The Auk, 88, 3, 1971, pàg. 567–590. ISSN: 0004-8038.
* 1 2 Zink, Robert M.; Avise, John C. «Patterns of Mitochondrial DNA and Allozyme Evolution in the Avian Genus Ammodramus». Systematic Zoology, 39, 2, 01-06-1990, pàg. 148. DOI: 10.2307/2992452.
* ↑ Rising, James D.; Avise, John C. «Application of Genealogical-Concordance Principles to the Taxonomy and Evolutionary History of the Sharp-Tailed Sparrow (Ammodramus caudacutus)». The Auk, 110, 4, 01-10-1993, pàg. 844–856. DOI: 10.2307/4088638.
* ↑ Shriver, W. Gregory; Gibbs, James P.; Vickery, Peter D.; Gibbs, H. Lisle; Hodgman, Thomas P. «CONCORDANCE BETWEEN MORPHOLOGICAL AND MOLECULAR MARKERS IN ASSESSING HYBRIDIZATION BETWEEN SHARP-TAILED SPARROWS IN NEW ENGLAND» (en anglès). The Auk, 122, 1, 2005, pàg. 94. DOI: 10.1642/0004-8038(2005)122[0094:CBMAMM]2.0.CO;2. ISSN: 0004-8038.
* ↑ Walsh, Jennifer; Kovach, Adrienne I.; Lane, Oksana P.; O'Brien, Kathleen M.; Babbitt, Kimberly J. «Genetic Barcode RFLP Analysis of the Nelson's and Saltmarsh Sparrow Hybrid Zone» (en anglès). The Wilson Journal of Ornithology, 123, 2, 01-06-2011, pàg. 316–322. DOI: 10.1676/10-134.1. ISSN: 1559-4491.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Sparrows – IOC World Bird List v13.2g» (en anglès americà). IOC, 2023. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Smith, Fletcher M. «Photo Essay: Subspecies of Saltmarsh Sparrow and Nelson's Sparrow» (PDF) (en anglès). vol . 65 (2) p. 368–377. North American Birds, 2011.