OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pas de Bolan

El pas de Bolan (en urdú: درہ بولان Dharaa Bolan) és un coll de muntanya que creua la serralada de Toba Kakar Range a l'oest de Pakistan durant 120 km, permetent la comunicació amb el veí Afganistan.
Per por que fos ocupat pels russos, els britànics hi van enviar una força de 12.000 soldats que en va agafar el control el febrer del 1839 sota el comandament de sir John Keane, i va arribar a Kandahar, que havia estat abandonada per l'emir afganès. La zona del pas, tradicionalment, va estar a càrrec dels brahuis, una tribu balutxi. El 1879, al final de la Segona Guerra angloafganesa, pel tractat de Gandamak, el pas de Bolan va quedar sota control britànic. Un ferrocarril es va construir al pas, unint Quetta i Kandahar.

## Referències

Diversos autors. Encyclopædia Britannica. A Dictionary of Arts, Sciences, Literature, and General information (en anglès). 11a ed.. Encyclopædia Britannica, Inc., 1910-1911 (actualment de domini públic) [Consulta: 2 març 2009].
# Saüc racemós

El saüc racemós (Sambucus racemosa) és un arbust de la família de les adoxàcies. També rep el nom de sabuc i saüc vermell.

## Descripció

És un arbust caducifoli de 2 a 4 metres d'alçada, molt dret i ramificat. Té les branques berrugoses, d'un color grisenc i amb la medul·la de color canyella.
Les fulles, de 4 a 12 cm, són oposades i compostes. Tenen entre 3 i 7 folíols lanceolats.
La floració té lloc entre els mesos d'abril i maig. Les flors són de color grogós i no gaire oloroses. Tenen la corol·la tubular oberta en 5 lòbuls patents amb els 5 estams inserits dins del tub de la corol·la. Les flors es reuneixen en panícules ovoides als extrems de les branques laterals.
El fruit és una drupa esfèrica de 4 a 5 mm i de color vermell quan és madur.

## Distribució i hàbitat

És una espècie originària d'Europa, l'Àsia temperada i el nord i centre de Nord-amèrica. Habitualment creix en clarianes de boscos caducifolis humits.
A Catalunya el podem trobar a la zona pirinenca, entre els 1.000 i els 2.400 metres d'altitud, sobretot en fagedes i avetoses.

## Etimologia

El nom racemosa, prové del llatí, que significa "en forma de raïm", degut a la disposició dels fruits i de les flors.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 203-204. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2016-07-20. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya» (en català). [Consulta: 17 gener 2016].
# Cal Montserrat

Cal Montserrat és una obra de Castellví de la Marca (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cal Montserrat és un conjunt de construccions situat en una zona propera al nucli de La Múnia. L'edifici més important és la masia, formada per planta baixa, un pis i golfes. Hi ha altres construccions annexes, entre les quals són remarcables els magatzems d'una sola planta, de maó vist i utilització del llenguatge modernista. El conjunt es completa amb una tanca amb portal d'accés.

## Història

L'origen de la masia pot situar-se al segle xviii (hi ha una inscripció del 1709). Els magatzems i la tanca corresponen a finals del segle passat, d'acord amb la inscripció (1899) de la porta d'accés al conjunt i amb l'estètica modernista emprada.

## Referències

* 1 2 «Cal Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# UTC+08:45

UTC+08:45 és una zona horària d'UTC amb 8 hores i 45 minuts de retard de l'UTC. El seu codi DTG és H‡.

## Zones horàries

* Central Western Time (CWT) (no oficial)

## Franges
### Temps estàndard (l'any sencer)

* Austràlia
** Al llarg de la carretera d'Eyre. Encara que no sigui la fraja horària oficial l'utilitzen al següents pobles.
*** Caiguna
*** Eucla
*** Madura
*** Mundrabilla

## Geografia

UTC+08:45 és la zona horària nàutica que comprèn l'alta mar de 131,25° E de longitud.

## Història

L'UTC+08:45 és un horari que usen la gent que viu a la vora de la carretera d'Eyre, que està situada entremig d'Austràlia Occidental i Austràlia Meridional. Entremig d'Australian Western Standard Time i l'Australian Central Standard Time.

## Referències

* «Background on Australia’s Time Zones» (en anglès). timeanddate.com. [Consulta: 12 novembre 2011].
# Urruña

Urruña (en francès i oficialment Urrugne) és un municipi d'Iparralde al territori de Lapurdi, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània).
Urruña limita al nord amb el mar Cantàbric, a l'oest amb les comunes d'Hendaia i Biriatu, a l'est amb Ziburu i Azkaine, i al sud fa frontera amb el municipi de Bera, de la Comunitat Foral de Navarra.

## Demografia

Dades de població :
| 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3 003 | 3 922 | 4 245 | 4 571 | 4 894 | 6 098 | 7 043 |

## Vegeu també

* Untxin.

## Enllaços externs

* Siti oficial de l'oficina de turisme Arxivat 2008-02-18 a Wayback Machine.
# Tour de Guangxi 2018

El Tour de Guangxi 2018 fou la 2a edició del Tour de Guangxi. Es desenvolupà entre el 16 i el 21 d'octubre de 2018 amb un recorregut de 911,4 km, repartits entre 6 etapes. Va ser l'última prova de l'UCI World Tour 2018.
El vencedor final fou l'italià Gianni Moscon (Team Sky), que s'imposà per 9" a l'austríac Felix Großschartner (Bora-Hansgrohe) i amb 14" al rus Sergey Chernetskiy (Team Astana).

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 16 de oct | Beihai – Beihai | etapa plana | 107,4 | Dylan Groenewegen | Dylan Groenewegen |
| 2a etapa | 17 de oct | Beihai – Qinzhou | etapa plana | 145,2 | Pascal Ackermann | Dylan Groenewegen |
| 3a etapa | 18 de oct | Nanning – Nanning | etapa plana | 125,4 | Fabio Jakobsen | Fabio Jakobsen |
| 4a etapa | 19 de oct | Nanning – Mashan County | etapa de mitja muntanya | 152,2 | Gianni Moscon | Gianni Moscon |
| 5a etapa | 20 de oct | Liuzhou – Guilin | etapa de mitja muntanya | 212,2 | Matteo Trentin | Gianni Moscon |
| 6a etapa | 21 de oct | Guilin – Guilin | etapa de mitja muntanya | 169 | Fabio Jakobsen | Gianni Moscon |

### Etapa 1

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 2

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 3

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 4

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 5

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 6

Font: ProCyclingStats :

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Evolució de les classificacions

| Etapa | Vencedor | Classificació general | Classificació per punts | Classificació de la muntanya | Classificació del millor jove | Classificació per equips |
| 1 | Dylan Groenewegen | Dylan Groenewegen | Silvan Dillier | Silvan Dillier | Dylan Groenewegen | AG2R La Mondiale |
| 2 | Pascal Ackermann | Dylan Groenewegen | Dylan Groenewegen | Silvan Dillier | Dylan Groenewegen | AG2R La Mondiale |
| 3 | Fabio Jakobsen | Fabio Jakobsen | Fabio Jakobsen | Silvan Dillier | Fabio Jakobsen | AG2R La Mondiale |
| 4 | Gianni Moscon | Gianni Moscon | Fabio Jakobsen | Gianni Moscon | Gianni Moscon | Astana |
| 5 | Matteo Trentin | Gianni Moscon | Pascal Ackermann | Silvan Dillier | Gianni Moscon | Astana |
| 6 | Fabio Jakobsen | Gianni Moscon | Fabio Jakobsen | Silvan Dillier | Gianni Moscon | Astana |
| Final | Final | Gianni Moscon | Fabio Jakobsen | Silvan Dillier | Gianni Moscon | Astana |

## Referències

* ↑ «Etapa para Jakobsen y triunfo final del italiano Moscon en Guangxi». mundodeportivo.com, 21-10-2018 [Consulta: 28 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Tour de Guangxi 2018 a ProCyclingStats
# Vehili

Vehili (en llatí Vehilius) va ser un militar romà del segle i aC.
Era pretor l'any 44 aC i en aquest càrrec va agafar tota la seva celebritat, ja que va refusar rebre el govern d'una província de les mans de Marc Antoni, perquè va dir que ell solament obeïa el senat romà.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1244?rgn=full+text;view=image;q1=Vehi+liusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1236. ]
# Verónica (Buenos Aires)

Verónica és una ciutat de l'est de Buenos Aires, Argentina, a 90 km de la ciutat capital de la província de Buenos Aires. És el centre administratiu del partit de Punta Indio.

## Topònim

El nom de la ciutat es va imposar en honor de Verónica Bernal de Tornquist, esposa de Martín Tornquist, un dels tres germans que van heretar les terres del seu pare Ernesto Tornquist.

## Història

Tres dels deu fills del Matrimoni Tornquist van heretar les terres que actualment formen la ciutat, transformat-se en les estàncies Luís Chico, Juan Jerónimo i La Verde. El gener de 1914 s'instal·la l'estació ferroviària, conduint a l'assentament de la població prop de les vies i donant-li gran progrés. de seguit es promou la subdivisió privada de la terra creant la trama urbana i la construcció d'unitat de treball agrari. El 18 de març de 1915 s'escriptura la primera parcel·la de terreny a nom d'En Inocencio Ruggiero. Amb el pas dels anys sorgeix un poble amb el tramat modern similar al de la Ciutat de la Plata, ja que va ser diagramat pel mateix enginyer. Destaca la presència de diagonals.
El 25 de febrer de 1925 s'estableix la Base Aeronaval Punta Indio, transformat-se un dels principals pilars del desenvolupament de la localitat, augmentant les possibilitats de feina i de població a causa de l'establiment del militar i la seva família.

## Referències

* ↑ «Projecte de declaració» (en castellà). Diputados Argentina, 23-07-2014. Arxivat de l'original el 21 d’abril 2023. [Consulta: 4 d’abril 2021].
* ↑ «Història de Verónica, Buenos Aires» (en castellà). Argentina turismo.
# Vicenç Martínez i Duart

Vicenç Martínez i Duart (Barcelona i Catalunya, 1896 - Barcelona, 20 de desembre de 1963) fou un futbolista català dels anys 1910 i 1920.

## Trajectòria

Començà la seva carrera a la Penya Madrid, que el 1907 i després de fusionar-se amb el Provençal van crear el CE Europa. Amb els escapulats va començar a les categories inferiors, però a la temporada 1910-11 ja va arribar al primer equip.
Davanter centre pur va romandre a l'Europa fins a la temporada 1914-15, en el qual es considera el primer gran traspàs de l'Europa al FC Barcelona, fet que no va ser gaire ben rebut pels seus companys europeistes, que va retirar-li l'amistat. Tot i així i ja a les files barcelonistes, Martínez va continuar exercint de tresorer en la directiva del CE Europa a la temporada 1915-16.
De moment els seus registres golejadors amb l'Europa son desconeguts per la manca d'informació que publicaven els diaris, i se’l coneix com “El golejador sense gols”.
Fou un dels grans davanters del Futbol Club Barcelona i jugà al primer equip entre 1915 i 1923 un total de 261 partits en els quals marcà 183 gols. Jugava a les posicions de davanter centre o d'interior dret i en el seu palmarès destaquen dos campionats d'Espanya i cinc de Catalunya. Era conegut amb el sobrenom de cabecita.
El 13 d'octubre de 1918 es disputà un partit en benefici de Vicenç Martínez al camp del carrer Indústria que enfrontà el Barça amb l'CE Europa i que acabà amb victòria blaugrana per 2 a 1. El 17 de juny de 1923 se li va retre un partit d'homenatge, el primer celebrat al Camp de les Corts, on el Barça guanyà el CE Sabadell per 2 a 1. En aquest partit, Vicenç Martínez es retirà del futbol en actiu.

## Palmarès

* 2 Campionats d'Espanya:
** 1919-20, 1921-22
* 5 Campionats de Catalunya:
** 1915-16, 1918-19, 1919-20, 1920-21, 1921-22

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ «El FC Barcelona campió de Catalunya». La Veu de Catalunya, Dilluns, 24 març 1919, pàgina 3. Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 3 abril 2012].
* 1 2 «Vicente Martínez». Mundo Deportivo, 22-12-1963. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Edición del divendres 13 juliol 1928, Página 1 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ «Edición del dilluns 27 novembre 1967, Página 20 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ Vidal, Xavier. «Vicenç Martínez, el golejador sense gols - ceeuropa.cat». [Consulta: 24 abril 2021].
* 1 2 Diccionari del Barça. Antoni Closa, Jordi Blanco. Cartoné. Enc. Catalana 1999. ISBN 8441201269 / 84-412-0126-9 EAN: 9788441201262
* ↑ «Barcelona-Europa». Mundo Deportivo, 15-10-1918. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Un match homenaje de despedida». Mundo Deportivo, 15-06-1923. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «La despedida de Vicente Martínez». Mundo Deportivo, 18-06-1923. [Consulta: 7 maig 2016].
# Vicenç Matas Morro

Vicenç Matas Morro (Palma, 1935) ha estat un alt funcionari de l'administració de les Illes Balears. El 1960 es llicencià en dret per la Universitat de Barcelona i accedí al cos de secretaris de primera categoria de l'Administració local. Exercí el seu càrrec de secretari dels ajuntaments de Ribadesella (Astúries), Callosa de Segura (província d'Alacant), sa Pobla i Llucmajor.
Des de la dècada dels setanta fins a mitjans dels anys vuitanta fou president del Col·legi de Secretaris, Interventors i Depositaris de l'Administració local. El 1978 va ser nomenat secretari general del Consell Interinsular i després, el 1983, amb l'inici de l'autonomia, passà a ser-ho de la Presidència del Govern Balear, càrrec que va ocupar fins al 1995. Posteriorment, com a cap del Departament Tècnic de la Presidència i, després, de la Vicepresidència i Conselleria de Relacions Institucionals, ha duit a terme un treball ordenat i minuciós en l'organització administrativa dels consells de govern. El 2005 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ BOE 03 JULIOL 1964 PDF (castellà)
* ↑ RESOLUCION de la Dirección General de Administración Local por la que se otorgan nombramientos definitivos de Secretarios de Administración Local de primera categoría en el concurso convocado por Orden de 2 de julio de 1964 PDF (castellà)
* ↑ ORDEN de 27 de febrero de 1967 por la que se otorgan nombramientos definitivos de Secretarios de Administración Local de primera categoria en resolución del concurso de traslado convocado por Resolución de la Dirección General de Administración Local de 22 de marzo de 1966 PDF (castellà)
* ↑ ORDEN de 3 de octubre de 1973 por la que se otorgan nombramientos definitivós de secretarios de Administración Local de primera categoría en Resolución del del concurso de traslados convocado el 3 de julio de 1972 PDF (castellà)
* ↑ Nomenament de Secretari del Consell PDF
# Varva

Una varva és una capa anual de sediment o roca sedimentària.
La paraula varva deriva del mot suec varv que inclou significats de revolució, en capes i cercle. El terme va aparèixer per primera vegada el 1862. Primer es va utilitzar per descriure capes de sediments en llacs glaciars però a partir de 1910 es fa servir per a qualsevol capa anual d'origen sedimentari.
Les varves serveixen per datar els terrenys i els canvis climàtics dins l'estratigrafia. Les varves de l'estany de Montcortès han estat estudiades per determinar canvis climàtics i de la vegetació durant milers d'anys.

## Referències

* De Geer, G. (1940), Geochronologia Sueccia Principles. Kungl. Svenska Vetenskapsademiens Handlingar, Tredje Serien. Band 18 No.6.
* Lowe, J.J. and Walker, M.J.C. (1984), Reconstructing Quaternary Environments. Longman Scientific and Technical.
* Sauramo, M. (1923), Studies on the Quaternary varve sediments in southern Finland. Comm. Geol. Finlande Bulletin 60.
* Wohlfarth, B. (1996), The chronology of the Last Termination: A review of radiocarbon-dated, high-resolution terestrial stratigraphies. Quaternary Science Reviews 15 pp. 267-284.
Viccionari
# Vostok 4

Vostok 4 (rus: Восток-4, Orient 4 o Est 4) va ser una missió del programa espacial soviètic. Va ser llançada un dia després del Vostok 3 amb el cosmonauta Pàvel Popóvitx a bord —la primera vegada que més d'una nau espacial tripulada estaven en òrbita al mateix temps. Les dues càpsules Vostok es van acostar a 6,5 km una de l'altra i va ser possible per primer cop el contacte per ràdio entre naus.
Els cosmonautes del Vostok 3 i 4 no van intentar acostar-se més. En un moment la nau va arribar a pocs quilòmetres l'una de l'altra i Popóvitx va informar més tard en la roda de premsa que va veure a l'altra nau en òrbita. Popóvitx és citat dient, "El vaig veure," fent referència en veure el Vostok 3 en òrbita. "Es veia com una petita lluna de lluny."
Les naus Vostok 3 i 4 van aterrar a 200 km entre elles, al sud de Karaganda, Kazakhstan.
La missió va anar segons el previst, malgrat un malfuncionament amb els sistemes de suport de vida del Vostok que va provocar la caiguda de la temperatura de la cabina en 10 °C. El vol va ser finalitzat poc després d'un malentès pel control de terra, que creien que Popóvitx els havia donat la paraula de codi que demanava ser portat de tornada abans del previst.
La càpsula de reentrada està actualment en exhibició en el NPO Zvezda Museum a Moscou, però s'ha modificat per representar la càpsula Voskhod 2.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Pilot | Pàvel Popóvitx Primer vol espacial | Pàvel Popóvitx Primer vol espacial |

### Equip de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Pilot | Vladimir M. Komarov | Vladimir M. Komarov |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Pilot | Borís Volínov | Borís Volínov |

## Referències

* ↑ Gatland, Kenneth. Manned Spacecraft, Second Revision. New York: Macmillan Publishing Co., Inc., 1976, p. 117–118. ISBN 0-02-542820-9.
* ↑ "Soviet Spacemen Say No Try Made To 'Rendezvous'", TheMontreal Gazette newspaper, Aug 22, 1962
# Gai Apuleu Decià (tribú 98 aC)

Gai Apuleu Decià (llatí: Gaius Appuleius Decianus) va ser un magistrat i polític romà del segle i aC.
Era tribú de la plebs el 98 aC any en què va llençar una acusació contra Luci Valeri Flac de naturalesa desconeguda. El mateix any va acusar també Publi Furi, un dels tribuns de l'any anterior, que s'oposava a cridar a Metel Numídic i va lamentar en públic la sort de Luci Apuleu Saturní i Gai Servili Glàucia i reclamà venjança per la seva mort. A conseqüència de tot això en acabar el mandat, durant el qual era inviolable, va ser acusat i condemnat i es va haver d'exiliar al regne del Pont, on es va posar al servei de Mitridates VI Eupator. Era el pare de Gai Apuleu Decià.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/962?rgn=full+text;view=image;q1=Decia+nus%2C+AppuleiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 947. ]
# Partit Constitucional Democràtic Rus

Partit Constitucional Democràtic Rus (KD) en rus Konstitutsionno-demokratítxeskaia partia, el qual es proposava la transformació de l'imperi en un règim parlamentari constitucional. El partit fou creat el 1904 i Pàvel Miliukov, el seu dirigent més rellevant, fou ministre d'afers estrangers el 1917 en el govern provisional encapçalat per Aleksandr Kérenski, però el partit es retirà aquell mateix any de la coalició i desaparegué dissolt amb la presa del poder dels bolxevics.

## Destacats membres del partit

* Nikolai Gredeskul
* Aleksandr Aleksàndrovitx Kornílov
* Solomon Krim
* Gueorgui Lvov
* Vassil Maklakov
* Pàvel Miliukov
* Vladímir Dmítrievitx Nabokov
* Nikolai Vissariónovitx Nekràssov
* Serguei Fiodorovitx Oldenburg
* Sófia Panina
* Piotr Struve
* Ariadna Tirkova-Williams
* Vladímir Vernadski
* Maksim Vinàver

## Resultats electorals

Duma estatal :
| Any electoral | # del total de vots | % del total de vots | # dels escons totals | +/– | Líder |
| 1906 | desconegut (#1) | desconegut | 179 / 478 | - | Pàvel Miliukov |
| Gen 1907 | desconegut (#2) | desconegut | 98 / 518 | 63 | Pàvel Miliukov |
| Oct 1907 | desconegut (#3) | desconegut | 53 / 442 | 45 | Pàvel Miliukov |
| 1912 | desconegut (#4) | desconegut | 59 / 442 | 5 | Pàvel Miliukov |
| 1917 | 2,000,000 (#3) | 4.8 | 17 / 703 | 42 | Pàvel Miliukov |

## Referències

* ↑ Melissa Kirschke Stockdale, Paul Miliukov and the Quest for a Liberal Russia, 1880-1918, p. 142.
* ↑ James W. Long, From Privileged to Dispossessed: The Volga Germans, 1860-1917, p. 207.
* ↑ Peter Gatrell, Government, Industry and Rearmament in Russia, 1900-1914: The Last Argument of Tsarism, p. 81.

## Bibliografia

* Melissa Stockdale. "The Constitutional Democratic Party" in Russia Under the Last Tsar, pp. 164–169. Edited by Anna Geifman, Blackwell Publishers Ltd, 1999, ISBN 1-55786-995-2
# Shioi Ukō

    En aquest nom japonès, el cognom és Shioi.
Shioi Ukō (塩井雨江; 3 de gener de 1869—1 de febrer de 1913), pseudònim de Shioi Masao (塩井正男), va ser un poeta, estudiós de la literatura japonesa i educador japonès.
Va néixer a l'antiga província de Tajima, avui part de la prefectura de Hyōgo. Es va graduar en Literatura Japonesa a la Universitat Imperial de Tòquio. Durant els seus anys d'estudiant a la universitat va formar part de la societat poètica Asakasha, encapçalada per Ochiai Naobumi, i el 1894 va traduir de La dama del llac de Walter Scott adaptada el ritme i la mètrica literària clàssica japonesa de versos de 5 i 7 síl·labes, una traducció que li va fer guanyar un important reconeixement. Va publicar diversos poemes a la revista Teikoku Bungaku com Miyama no Bijin i Iso no Fuetake, compostos en un estil elegant i pur, de marcada dicció clàssica, que va sentar les bases de la seva reputació com a escriptor capdavanter de poesia a la manera arcaica. En col·laboració amb els seus companys de classe Takeshima Hagoromo i Ōmachi Keigetsu. Amb ells dos va escriure i publicar una col·lecció de poemes anomenada Bibun Imbun Hana Momiji («Flors i fulles de tardor de la prosa belletrística i el vers rimat»), format per obres de prosa ornada i classicitzant, en un estil literari totalment conservador. També va escriure altres poemaris com Kono Hana o Ankō Soei i va escriure poesia en format waka. D'altra banda, va escriure treballs acadèmics sobre literatura japonesa com Shin Kokinwakashū i Kagawa Kageki, biografies de dones famoses, anècdotes històriques i assajos diversos.
En termes generals, se'l considera un poeta de vers lliure membre del moviment poètic defensor de l'estil poètic arcaic i elegant, membre de l'Akamonha o Daigakuha (Escola de la Universitat Imperial), també anomenada Gihoka, pel seu estil poètic conservador. Es va mostrar contrari a la idea de la nova poesia que s'estava gestant a la seva època. Algun crític contemporani el va qualificar amb el més característic dels poetes d'estil imprecís i somiador de la poesia japonesa recent. Posteriorment, les antologies pràcticament l'han ignorat, l'historiador de la literatura Donald Keene el va anomenar «el poeta ara oblidat».
En l'àmbit professional, va treballar com a professor a la Universitat de Dones del Japó i a l'Escola Normal Superior de Dones de Nara, on va ser respectat per les seves alumnes per la seva formalitat i sinceritat.
Després de la seva mort, les seves obres van ser editades pels seus companys Takeshima Hagoromo i Ōmachi Keigetsu i publicats amb el títol Ukō Zenshū.

## Referències

* 1 2 «塩井雨江（読み）シオイウコウ» (en japonès). Kotobank. Asahi Shimbun. [Consulta: 5 novembre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 Hisamatsu, Sen'ichi. Biographical Dictionary of Japanese Literature (en anglès). Nova York: Kondasha International, 1977, p. 328-329. ISBN 0-87011-253-8.
* 1 2 3 Khan, Robert Omar. Ariake no wakare : genre, gender, and genealogy in a late 12th century monogatari (tesi) (en anglès). University of British Columbia, 1998, p. 48-49.
* ↑ Morton, Leith «The Concept of Romantic Love in the Taiyō Magazine 1895-1905». Japan Review, 1997, pàg. 96.