OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Consolida rugulosa

Consolida rugulosa és una espècie de plantes amb flors del gènere dels esperons de la família de les ranunculàcies.

## Descripció

Consolida rugulosa és una planta que fa entre 10 a 30 cm d'alçada, simple o ramificada a prop de la base, amb pèls adpresos i estesos, molts pèls són glandulars a la base. Les fulles inferiors són peciolades, les fulles caulinars són generalment subsèssils o sèssils, totes més o menys carnoses d'entre 4 a 3 partites, els segments primaris estan dividits en lòbuls estrets que generalment s'eixamplen cap a l'àpex que fa 2,5 (-4,5) mm d'amplada, subglabres a pubescents. Les flors són de color porpra o blanc verdós, sobre raïms frondosos, solitaris a sota de les fulles, sèssils o amb pedicels de fins a 2 mm de llargada. Les bractèoles fan entre 2,2 a 3 mm. Els sèpals fan entre 7 a 10 mm, poc esperonats, generalment flexuosos, ascendents a erectes, pubescents, de 17 a 18 mm de llargada. Els sèpals són esvelts i els laterals fan entre 3,5 a 4 mm d'amplada, estretament oblongs i ovats, pubescents al llarg del centre; els sèpals inferiors fan 2 mm d'amplada, lineals i oblongs, pubescents per tot arreu. Els pètals són trilobulats, el lòbul central fa uns 8 mm d'amplada, més o menys roma i deltoide, més o menys esborrat, els lòbuls laterals són arrodonits i deltoides. Els filaments són glabres. Els fol·licles fan entre 10 a 15 x 3 mm, erectes, subcomprimits, pilosos, reticulats i rugosos. Els estils fan 3 mm de llargada. Les llavors són angulars, d'uns 1,6 mm de llargada, amb escates curtes i pàl·lides en fileres transversals ± irregulars. El seu període de floració és entre els mesos d'abril i maig.

## Distribució i hàbitat

Consolida rugulosa creix a l'Iran, Afganistan, Pakistan i al sud de Sibèria.

## Taxonomia

Consolida rugulosa va ser descrita per **(DC.) Soó i publicat a ** Oesterreichische Botanische Zeitschrift 71: 241, a l'any 1922. Consolida rugulosa va ser descrita per (Boiss.) Schroed. i publicat a Ann. Nat. Hofmus. 27: 43, a l'any 1913. Tamura in Kitam., Fl. Afghan. 123. 1960, Munz in J. Arn. Arb. 48:188. 1967, Stewart, Ann. Catalogue Vasc. Pl. W. Pak. & Kashm. 266. 1972, Qureshi & Chaudhri in Pak. Syst. 4(l-2):87.1988.

### Etimologia

Vegeu:Consolida
rugulosa: epítet llatí que significa "peluda".

### Sinonímia

* Consolida paradoxa (Bunge) Nevski
* Delphinium aucheri Boiss.
* Delphinium paradoxum Bunge
* Delphinium persicum var. aucheri (Boiss.) Boiss.
* Delphinium rugulosum Boiss.

## Referències

* 1 2 Riedl, Harald; Nasir, Yasin J. «Consolida rugulosa» (en anglès). wwww.eFloras.org Flora pf Pakistan p. 65. Viena/Islamabad: Naturhistorisches Museum, Botanische Abteilung i National Herbarium, Pakistan Agricultural Research Council. [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ Consolida pubescens a Tropicos
* ↑ A Epítets Botánics
# Nunciatura Apostòlica a Tonga

La Nunciatura Apostòlica a Tonga és la missió diplomàtica de la Santa Seu a Tonga. L'actual nunci apostòlic és l'arquebisbe Novatus Rugambwa, que va ser nomenat al càrrec pel papa Francesc el 30 de novembre de 2019.
La Nunciatura Apostòlica al Regne de Tonga és una oficina eclesiàstica de l'Església Catòlica a Tonga, amb rang d'ambaixada. El nunci serveix tant com ambaixador de la Santa Seu davant del rei de Tongai com a delegat i punt de contacte entre la jerarquia catòlica de Tonga i el Papa.

## Llista de representants papals a Tonga

* Patrick Coveney (27 d'abril de 1996 - 25 de gener de 2005)
* Charles Daniel Balvo (1 d'abril de 2005 - 17 de gener de 2013)
* Martin Krebs (18 de gener de 2014 - 16 de juny de 2018)
* Novatus Rugambwa (30 de novembre de 2019 - present)

## Referències

* 1 2 Holy See Press Office (30 November 2019). "Rinunce e nomine, 30.11.2019" (en it). Nota de premsa.
* ↑ Acta Apostolicae Sedis. LXXXVIII, 1996, p. 527.
* ↑ Holy See Press Office (25 January 2005). "Rinunce e Nomine, 25.01.2005" (en it). Nota de premsa. Consulta: September 24, 2018.
* ↑ Holy See Press Office (April 1, 2005). "Rinunce e Nomine, 01.04.2005" (en it). Nota de premsa. Consulta: September 24, 2018.
* ↑ Holy See Press Office (17 January 2013). "Rinunce e Nomine, 17.01.2013" (en it). Nota de premsa. Consulta: 24 July 2019.
* ↑ Holy See Press Office (18 January 2014). "Rinunce e Nomine, 18.01.2014" (en it). Nota de premsa. Consulta: 5 April 2019.
* ↑ Holy See Press Office (16 June 2018). "Resignations and Appointments, 16.06.2018". Nota de premsa. Consulta: 5 April 2019.
# Elías Terés Sádaba

Elías Terés Sádaba (Funes, Navarra, 26 d'octubre de 1915 - Madrid, 10 de juliol de 1983) fou un arabista navarrès, membre de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Des de 1939 va estudiar a la Universitat de Madrid i el 1942 fou becari a l'Escola d'Estudis Àrabs. De 1943 a 1945 fou professor agregat de llengua i literatura àrab a la Universitat de Saragossa i de 1945 a 1949 professor adjunt d'àrab a la Universitat de Madrid. Es va doctorar amb un estudi sobre Ibn Faradj al-Djayyani.
El 1949 va obtenir per oposició la càtedra d'àrab de la Universitat de Barcelona i el 1950 passà a Madrid com a catedràtic d'Història de la literatura àrab clàssica i literatura aràbiga espanyola. De 1958 a 1969 va dirigir l'Escola d'Estudis Àrabs de CSIC. Ha fet nombrosos estudis sobre toponímia i genealogia hispanoàrab. El 1973 fou admès com a acadèmia a la Reial Acadèmia de la Història.

## Obres

* Materiales para el estudio de la toponimia hispanoárabe (1986)
* Los manuscritos árabes de la Real Academia de la Historia, la Colección Gayangos, 1975
* Textos poéticos sobre Valencia ("", XXX (1945), p. 291-307)
* Linajes árabes en Al-Andalus, según la Yamhara de Ibn Hazm ("", XXII (1957), 55-111, 337-376)

## Referències

* ↑ Elías Terés a la Gran Enciclopedia de Navarra

## Enllaços externs

* Elías Teres, una vida dedicada a Al Andalus Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Acanthogobio

Acanthogobio és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Acanthogobio guentheri (Herzenstein, 1892)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* FishBase (anglès)
# Can Montcerdà

Can Montcerdà, o Can Masdeu, és una masia de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil format per una planta baixa, un pis i unes golfes a la part central, que formen un cos més elevat cobert per una teulada de dos vessants amb el carener perpendicular a la façana, a diferència de les parts laterals de l'edifici.
Destaca pel portal d'arc de mig punt dovellat que conserva a la façana, coincidint amb l'eix central. A l'estructura inicial s'hi han anat afegint nous annexos. A l'interior conserva un celler amb algunes premses molt antigues.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Montcerdà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# La increïble Sarah

La increïble Sarah (títol original en anglès: The Incredible Sarah) és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per Richard Fleischer, estrenada el 1976. És una biografia de l'actriu Sarah Bernhardt. Ha estat doblada al català.

## Argument

Narra la meteòrica ascensió a la fama de l'actriu Sarah Bernhardt (1844-1923). Nascuda amb el nom de Rosine Bernard, filla il·legítima d'una prostituta francesa, Sarah va arribar a convertir-se en l'actriu de teatre més famosa del segle xix.

## Repartiment

* Glenda Jackson: Sarah Bernhardt
* Daniel Massey: Victorien Sardou
* Yvonne Mitchell: Mam'selle
* Douglas Wilmer: Montigny
* John Castle: Damala
* Peter Sallis: Thierry
* Patrick Newell: Major
* Neil McCarthy: Sergent

## Nominacions

* Oscar a la millor direcció artística per Elliot Scott, Norman Reynolds
* Oscar al millor vestuari per Anthony Mendleson
* Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Glenda Jackson

## Referències

* 1 2 esadir.cat. . esadir.cat.
* ↑ «The incredible Sarah». The New York Times.
# Enchelycore bikiniensis

Enchelycore bikiniensis és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 60 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Illes Mariannes i les Illes Marshall fins a Samoa, les Illes Marqueses i Taiwan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Isabel Guerra Peñamaría

Isabel Guerra Peñamaría (Madrid, 30 d'abril de 1947) és una pintora i monja cistercenca espanyola. De família benestant i culta, va ser filla única. Va començar a pintar als dotze anys, de forma autodidacta, i va exposar per primera vegada als quinze a la sala Toisón de Madrid. Va passar llargues hores estudiant als grans mestres en el Museu del Prado, freqüentant exposicions i llegint llibres d'art. Va ingressar als 23 anys, el 12 de novembre de 1970, en el convent cistercenc del Monestir de Santa Lúcia a Saragossa. És membre honorífic de la Real Academia de Bellas Artes de San Luis i corresponent de la Real Academia de Bellas Artes y Ciencias Históricas de Toledo.
En les seves pintures, de tècnica de Diego Velázquez i perfecte hiperrealisme, apareix una lírica propera a la teologia mística cristiana. Conrea abans que res el retrat i, menys, la natura morta, i descriu sobretot moments quotidians en el treball de dones humils o camperoles, el seu somni o el de nenes, donant-se una especial importància a la llum. Així es compleix en la seva obra el lema benedictí de ora et labora, "resa i treballa". Els seus títols evoquen passatges bíblics, també conrea el tema més estrictament religiós de la història sagrada. La seva pintura, molt cotitzada, ha estat vista en més de vint exposicions individuals i altres tantes col·lectives des de 1960. La representa la galeria Sokoa de Madrid. L'any 2000 una retrospectiva seva en La Lonja de Zaragoza de 78 olis i dibuixos, una part mínima de la seva abundant producció, va ser visitada per més de 120.000 persones. Va escriure i publicar El libro de la paz interior. Pinturas y mensajes (Barcelona: Syria, 2005) que ha estat reimprès deu vegades i on comenta 48 dels seus quadres.
El 2008 va pintar el retrat de la Beata Petra de Sant Josep que es troba a l'Oratori on va morir la Beata al Reial Santuari de Sant Josep de la Muntanya de Barcelona. Aquesta imatge és la més coneguda i la més emprada de la Santa.

## Referències

* ↑ Congregació Mares Desemparats i Sant Josep de la Muntanya: "Mare Petra a Barcelona". Barcelona: 2004. Autor.

## Enllaços externs

* ISABEL GUERRA, La Monja Pintora
# Angeln

La moderna Angeln, també coneguda com a Ànglia (en alemany: Angeln, en danès: Angel, en llatí: Anglia), és una petita península (dins la més gran de Jutlàndia) a Schleswig del sud, a Schleswig-Holstein, Alemanya, penetra a la badia de Kiel.
Angeln es creu que és el nom original de la tribu germànica que envaí Anglaterra dels Angles i d'on deriva el nom d'Anglaterra i el nom de l'idioma anglès.
Aquesta regió era el lloc originari dels germànics angles, que, junt amb els saxons i els juts, migraren a l'actual Gran Bretanya als segles V-VI. Després de la marxa dels angles, la regió va ser ocupada pels danesos (vikings). Aquesta zona va pertànyer a Dinamarca fins al segle xix, però lingüísticament era mixta i s'hi parlava danès i alemany. Dinamarca va perdre Schleswig en benefici d'Àustria-Hongria i Prússia el 1864 en la Guerra dels ducats. El 1920, un plebiscit va fer que gran part de Schleswig tornés a Dinamarca, però Angeln continuà sent d'Alemanya (successora de Prússia).

## Vegeu també

* Anglosaxons

## Referències

* Ecclesiastical History of the English Nation, Book I, Bede, c. 731.
* The Anglo-Saxon Chronicle: Translated and collated by Anne Savage, Dorset Press, 1983, ISBN 0-88029-061-7.
* Malcom Falkus and John Gillingham, Historical Atlas of Britain, Crescent Books, 1987, ISBN 0-517-63382-5.

## Enllaços externs

* Angeln cattle
* Tourism in Angeln
* County and Municipal Flags (Schleswig-Holstein, Germany) Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine.
* Genealogy in Schleswig-Holstein, Germany
# Elísics

Els elísics (grec antic: Ἐλισύκοι, llatí: Elisyces) foren un petit poble iber de la regió de Narbona, entre les Corberes i el riu Erau, que apareix documentat entre els segles VI i III aC a les fonts antigues. Sembla que més tard arribaren a la regió diversos pobles celtes i que els elísics es diluïren entre aquests segons.
A diferència d'allò que s'esdevé amb els ibers d'Hispània, les fonts antigues no proveeixen d'informació ètnica sobre els elísics: Hecateu, Heròdot i Aviè, les soles fonts que els anomenen, no especifiquen si són ibers o gals; solament Hecateu en diu que eren lígurs, un terme que fins i tot els antics degueren fer servir com a calaix de sastre. No obstant això, sembla clara la seva identitat com a ibers, atès que no apareixen enlloc com a celtes i el territori que ocupaven és ric en inscripcions en ibèric, en contrast amb les terres veïnes dellà de l'Erau, Massís Central endins i Aude amunt, on són gairebé absents.
Sembla que més tard, cap al segle iii aC, arribaren a la regió el poble celta dels volques procedents de les valls centrals del Danubi, i a poc a poc anaren celtitzant els elísics fins al punt que, a l'arribada dels romans el 121 aC, els pobladors de la zona eren principalment celtes. Entre els historiadors i geògrafs dels segles I aC, I dC i II tota la Narbonensis apareix com a poblada de celtes, si bé hi reconeixen elements de substrat no celtes (els lígurs i els antics elísics).
Entre les seves poblacions o fortaleses hom hi compta l'oppidum d'Ausseruna, Puèg Mau (Sijan), Bassanèl (Lonzac), lo Cailar (Malhac), la Molinassa (Salas d'Aude), lo Molin (Peiriac de Mar), Cessero (Sant Tibèri), la Monedièra (Beçan) i Montlaurès; el seu domini era la vall de l'Atax (l'Aude) i la vall de l'Orobus (l'Orb), als moderns departaments de l'Aude i l'Erau. Haurien comerciat amb els grecs i tal vegada amb els fenicis. És possible que les maresmes d'Helice (el modern estany de Capestanh) podrien haver donat nom als elísics, nom que sovint apareix als manuscrits erròniament, confós amb el terme Elisis (Ἠλύσιος: la Plana Elísia, els Camps Elisis), que entre els grecs designava una mena d'Edèn promès als herois, situat als confins de l'oceà Atlàntic.

## Referències

* 1 2 3 De Hoz, Javier. Historia lingüística de la Península Ibérica en la Antigüedad: II. El mundo ibérico prerromano y la indoeuropeización. Madrid: CSIC, 2011, p. 56-63. ISBN 978-84-00-09405-8.

## Enllaços externs

* Les Élisyques
* Pech Maho aux VIe-Ve s. av. J.-C. Une place d'échange en territoire élisyque, Eric Gailledrat, Pierre Rouillard, Revue archéologique de Narbonnaise no 35, pàgs. 401-410, 2003. Suppléments ISSN 0153-9124. Association de la revue archéologique de Narbonnaise, Montpellier
* Les peuples primitifs du Roussillon: Les Ibéro-Ligures et les Kérétanis
* Museu d'arqueologia de Catalunya. La ruta dels ibers.
# Acanthogobio guentheri

Acanthogobio guentheri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units. 322 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A Chen, Y.-Y. i cols. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
# Cap sa Sal

El cap sa Sal és un promontori de la Costa Brava, al nord de les cales de Sa Tuna i d'Aiguafreda, al municipi de Begur (Baix Empordà). El 1963 s'hi construí un hotel de luxe, l'Hotel Cap sa Sal, obra de l'arquitecte Josep Maria Bosch i Aymerich, amb uns jardins dissenyats per Rubió i Tudurí, i un embarcador per a esports nàutics, va ser un dels establiments més emblemàtics de la Costa Brava fins al seu tancament el 1979.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Catalana». Grup Enciclopèdia.
* ↑ «Inaugurat a l’antic hotel Cap sa Sal de Begur un espai dedicat al seu creador». Ajuntament de Begur, 28-09-2019.
# Serrat de les Barses

El Serrat de les Barses és un serrat del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà. Es tracta d'un dels contraforts de la part central-oriental del Montsec d'Ares.
Està situat quasi a l'extrem sud-est del terme de Sant Esteve de la Sarga, prop del límit amb Castell de Mur i amb Àger, al sud-est del poble de Moror.

## Referències

* ↑ «Serrat de les Barses». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Iván Marcano Sierra

Iván Marcano Sierra (Santander, Espanya, 23 de juny de 1987), és un futbolista càntabre. La seva posició natural és la de defensa i pot jugar de lateral esquerre. El seu actual equip és el FC Porto.

## Trajectòria

Marcano s'incorporà a les seccions inferiors del Racing de Santander l'any 1997. Debutà en Primera Divisió el 30 de setembre de 2007, davant l'Almería, en l'Estadi de los Juegos Mediterráneos. En aquest partit, precisament, es va lesionar però el seu equip acabà guanyant 0-1.
Va reaparèixer en la Copa del Rei el 9 de gener de 2008 en La Romareda, davant el Saragossa.
El partit de Lliga davant el Getafe CF arribà a jugar de porter després de l'expulsió del porter del Racing, Toño, solventant notablement dos ocasions en el mà a mà.
La temporada 2008/09 disputà els seus minuts en Europa a la Copa de la UEFA amb el club santanderí. En aquesta mateixa temporada es consolida com a titular i com un dels grans valors de l'equip, bé de defensa central com de lateral esquerre.
Marcà el seu primer gol en Lliga el 28 de setembre de 2008 en el partit contra el RCD Mallorca en el Sardinero.
El 2 de juliol de 2009 fitxà pel Vila-real Club de Futbol, on firmà un contracte per 6 temporades. Tot i això, després d'una primera fluixa primera campanya amb l'equip groguet és cedit al Getafe CF equip que jugarà la Copa de la UEFA.
La temporada 2011/12 marxa cedit a l'Olympiakos FC de la Lliga grega de futbol

## Selecció espanyola

Iván Marcano debutà amb la Selecció espanyola de futbol sub-21, el 22 de juny de 2009, contra la selecció de Finlàndia, a l'Eurocopa sub-21 disputada a Suècia, amb resultat a favor d'Espanya per 2-0.

## Referències

* ↑ «Se'n va Marcano al Vila-real». Web del Diario Montanes. Arxivat de l'original el 2009-07-04. [Consulta: 8 juny 2010]. (castellà)
* ↑ «Presentació d'Ivan Marcano». Web del Getafe CF. [Consulta: 8 juny 2010]. (castellà)
* ↑ «Marcano marxa cedit a l'Olimpiacos». Web del Marca. [Consulta: 11 juliol 2011]. (castellà)
* ↑ «El racinguista Marcano debuta amb la selecció sub-21». Web del Diario Montanes. [Consulta: 8 juny 2010]. (castellà)

## Enllaços externs

* Marcano a www.lfp.es
* Fitxa a ESPN
# Angelió

Angelió (en llatí Angelion, en grec antic Ἀγγελιων) va ser un escultor grec que sempre es menciona juntament amb Tecteu (Τεκταῖος καὶ Ἀγγελιων).
Els dos van ser deixebles de Dipè i Escil·lis, i mestres de Cal·ló d'Egina. Van florir a l'entorn de l'Olimpíada 58, és a dir, a la meitat del segle vi aC (cap a l'any 548 aC) i són de la darrera part del període escultòric conegut per dedalià (de Dèdal).
L'única obra d'aquestos escultors de la que en queda notícia és l'Apol·lo de Delos esmentat per Pausànias. La mà dreta de l'estàtua sostenia alguna cosa, i a l'esquerra hi havia les tres Càrites, i cadascuna sostenia un instrument, una lira, l'altra flauta i la tercera siringa. Una tradició deia que les imatges de les noies es referien a les Helíades. S'ha suposat que l'estàtua era de fusta i que en tot cas tenia un bany d'or. Podria ser còpia d'una imatge molt més antiga.
Atenàgores d'Atenes els atribueix també una estàtua d'Àrtemis, però no és gaire segur. Algunes monedes àtiques reprodueixen la imatge de l'Apol·lo de Delos.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Tectaeus and Angelion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 986
# Revista Internacional de Estudios Vascos

La Revista internacional de Estudios Vascos (RIEV) és una publicació periòdica fundada el 1907 per Julio Urkijo per a la promoció dels estudis sobre temàtica cultural basca.
En els seus inicis era de periodicitat trimestral, a partir de la segona etapa es publica bianualment.
La primera etapa va de 1907 a 1937 i hi predominen la filologia, la literatura tradicional i la història. Georges Lacombe i Fausto Arocena portaren de facto la direcció de la Revista. En aquesta primera etapa hi col·laboraren entre altres Pio Baroja, Pere Bosch Gimpera, Américo Castro i Resurrección María de Azkue.
La segona etapa va ser de 1983 a 1997 a càrrec d'Eusko Ikaskuntza essent dirigida per Julio Caro Baroja.
La tercera i quarta etapa abasten els períodes de 1998 a 2005 (dirigida per Gregorio Monreal) i de 2006 fins a l'actualitat, dirigida per Aingeru Zabala.
El seu fundador, persona molt ben relacionada amb els medis científics internacionals, sol·licità la col·laboració dels investigadors i publicistes més prestigiosos i volgué integrar-hi dues tradicions intel·lectuals, la local i l'exterior amb una vocació d'internacionalitat i de rigor.