OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Mercader

Francesc Mercader (Reus, segles xviii-xix) va ser un comerciant català i membre de la Milícia Nacional, alcalde de Reus el 1836.
Destacat per la seva activitat política durant el Trienni liberal, va formar part de la Tertúlia Patriòtica que es reunia a Reus al Teatre de les Comèdies. Exiliat un temps a França, va tornar per dedicar-se al comerç a la seva ciutat. Pel gener de 1836, després de la dimissió de Josep Maria Montemayor, l'anterior alcalde, que va seguir com a capità de les Milícies, va ser nomenat alcalde. Andreu de Bofarull, historiador reusenc diu que va ser rebut amb certa reticència pels sectors moderats degut als seus antecedents exaltats. Pel mes de març va sortir a rebre el Capità general de Catalunya, Francisco de Espoz y Mina, que es presentà a Reus poc abans de la seva dimissió. El capità general va passar revista a la Milícia i al vespre se li va oferir una festa. Espoz havia ordenat una mobilització general per lluitar contra els carlins en la Primera Guerra Carlina, i a Reus va demanar 600 homes, que després d'un sorteig, van ser destinats a Cervera, La Panadella i Agramunt. Aquesta força va sortir de Reus el 6 de juny i va tornar a finals del mes d'agost. El 22 de juny l'ajuntament va saber que els carlins s'havien apoderat de Riudoms, i va sortir una força liberal de Reus que va alliberar la vila veïna. El 15 d'agost es va proclamar a Reus la Constitució de 1812. El dia abans s'havia fet a Tarragona, i el 16 es va fer a Barcelona. Francesc Mercader va destinar l'edifici del Seminari, que havia estat abandonat pels pares paüls, a casa de la caritat i hospici d'orfes.
A finals de 1836 i va haver eleccions municipals, i Francesc Mercader s'hi va presentar, recolzat pels sectors liberals més progressistes. Però els moderats no van veure bé la seva candidatura, i van treballar, sobretot l'hisendat Baltasar de Toda que havia estat alcalde anteriorment, perquè fos elegit Pau Font Rocamora, com així va ser. Francesc Mercader va ser nomenat comandant de la Milícia, i el primer de març de 1838 va participar en el Combat de Morell i Vilallonga, una acció de guerra durant la Primera Guerra Carlina. Va resultar ferit lleu i va ser fet presoner, i portat a la Bisbal. El 19 de març es va llegir en un ple a l'ajuntament una carta que Mercader havia enviat a la seva dona, on explicava que si no es pagava el fort rescat que demanava el cap carlí Llarg de Copons, seria afusellat de manera immediata. Van entrar a la sala els parents dels principals empresonats, i l'ajuntament va dir que faria tot el possible per alliberar-los. L'alcalde Pau Font va pagar el rescat i Mercader i altres presoners van tornar a Reus el mes d'agost.

## Referències

* ↑ "Actes Municipals 1832/1834 i 1836" 24-I-1836, p. 653
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hata nuestros días. Reus: Imprenta y librería de Pedro Sabater, 1846, p. 239-243.
* ↑ Pons Anguera, Antoni. Libro de varias cosas sucedidas en esta villa y algunos parages de Catalunya. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 191-193. ISBN 8486387728.
* ↑ Actes Municipals 1836-1840, foli 158-159
# Francesc Mendoza Gil

Francesc Mendoza Gil (Barcelona, 1927-2009) fou un dirigent esportiu.
El 1951 s'afilià al Centre Gimnàstic Barcelonès, on practicà la gimnàstica artística. Posteriorment exercí com a entrenador i jutge d'aquest esport en l'àmbit estatal. Presidí el centre Gimnàstic Barcelonès entre el 1980 i el 1985, i durant el seu mandat dinamitzà la secció de lluita i organitzà el Trofeu Gracià Cuesta. També presidí la Federació Catalana de Lluita entre el 1989 i el 1996, després d'haver-ne estat vicepresident entre el 1985 i el 1987. Participà en l'organització de les proves de lluita durant els Jocs Olímpics de Barcelona per la qual cosa rebé una distinció de la federació internacional. També fou distingit amb la placa d'argent al mèrit esportiu el 1983, i va rebre la medalla de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1997.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 6a ed.. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1997. ISBN 84-393-4340-X.
# Ana y los lobos

Ana y los lobos és una pel·lícula espanyola de 1973 dirigida per Carlos Saura. Ha estat doblada al català.

## Argument

Ana (Geraldine Chaplin) una jove anglesa, és contractada com a institutriu d'unes nenes que viuen en una mansió amb els seus pares, els seus oncles i una àvia. Anna acaba tenint problemes amb els membres adults de la família, que se senten atrets per ella.

## Repartiment

* Geraldine Chaplin: Ana
* Fernando Fernán Gómez: Fernando
* José María Prada: José
* José Vivó: Juan
* Rafaela Aparicio: mare
* Charo Soriano: Luchy
* Marisa Porcel: Amparo
* Nuria Lage: Natalia
* María José Puerta: Carlota
* Sara Gil: Victoria
* Anny Quinas

## Comentaris

Pel·lícula carregada de simbolisme i al·lusions polítiques amb l'equilibri just per provocar i al mateix temps torejar la censura. Carlos Saura va fer en els seus primers treballs una crítica demolidora de la burgesia espanyola del franquisme.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1973. Palma d'Or

## Referències

* ↑ «Ana y los lobos». esadir.cat.
* ↑ «Ana y los lobos». The New York Times.

## Enllaços externs

* Ana y los lobos a Rotten Tomatoes (anglès)
# Caixonet d'almoines

Un caixonet d'almoines és una petita caixa que serveix per recollir les almoines a les esglésies. Sol ser un cofre o caixa de fusta (o altres materials) amb una obertura per introduir les almoines amb destí piadós o benèfic.
En el seu format més comú s'assembla a les urnes de vots que s'utilitzen en les eleccions però de menor grandària. Sol anar tancat amb clau i sovint té un sistema per subjectar-lo a la paret de les esglésies o dels altres llocs on se solen dipositar les almoines per als pobres.

## Història

L'origen d'aquestes arquelles de les esglésies en què es recullen les almoines és molt antic. Al cap. XII. del libre IV dels Reis llegim que el pontífex Jehoiadà va fer una arca i hi va obrir un forat a la part de dalt, i la va col·locar primer a prop de l'altar a mà dreta dels que entraven a la casa del Senyor i després segons es desprèn del capítol XXIV dels Paralipómenos va ser traslladada per disposició del rei Joaix i per a major comoditat dels oferents fora de l'atri dels sacerdots al costat de la porta del temple. Els sacerdots que estaven de guàrdia hi dipositaven tots els diners que s'oferia al temple del Senyor, que s'invertien a reparar els danys que havia fet la impia Athalia a la casa de Déu, profanant les coses consagrades que hi havia per tal d'adornar el temple de Baal.
El papa Innocenci III a finals del segle xii va permetre que es col·loquessin en els temples alguns caixonets d'almoines perquè els fidels poguessin en tot temps dipositar-hi les seves almoines.

## Vegeu també

* Captació de fons
* Micromecenatge

## Referències

* ↑ caixonet d'almoines a Optimot
* ↑ Vicenç Joaquín Bastús i Carrera. Diccionario histórico enciclopédico. Imp. Roca, 1828, p. 457– [Consulta: 6 abril 2013].
# Llengües txadianes orientals

Les llengües txadianes orientals és una denominació que agrupa 34 idiomes parlats al Txad i el Camerun amb trets distintius dins la família de llengües afroasiàtiques. Es divideixen en grups identificats per lletres, igual que altres famílies de la zona i en total suposen uns 500.000 parlants. Algunes llengües destacades són el mire, el somrai, el tobanga, el mawa i el saba.

## Referències

* ↑ Proel
# Varvàrivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Varvàrovka».
Varvàrivka (en (ucraïnès): Варварівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 595 habitants. Pertany al districte rural de Sovetski.

## Referències

* ↑ «Численность населения Крымского федерального округа, городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений.». Федеральная служба государственной статистики. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 12 juliol 2017].
# Eusébio Sanjane

Eusébio Sanjane (1988-) és un poeta i escriptor de Moçambic, membre de la generació més jove de la literatura moçambiquesa. Ha escrit el poemari "Rosas e Lágrimas" (poesia), amb pròleg de Mia Couto i editat per l'editorial Ndjira.

## Biografia

En 2004, amb només 15 anys, ja va formar part d'una antologia a Brasil i participà en el IX Concurs Internacional de Poesies, coordinat per Vilma Farias Guerra. El 2005 ingressa a l'Associação dos Escritores Moçambicanos i a la União Nacional de Escritores, alhora que publica Rosas e lágrimas, pel qual és escollit millor escriptor de l'any per la revista Tvzine; guanya el premi "Especial Jovem Il Convivio" de l' Accademia Internazional Il Convivio de Sicília (premi atribuït als millors escriptors juvenils de llengua estrangera, secció de llengua portuguesa), és semifinalista del concurs del Centre d'Estudis Poètics de Madrid i obté el segon lloc del XVI Concurs Nacional de Poesia "Académia Mário Marinho".
És membre corresponent de la Casa do Poeta Brasileiro - Cassino - Rio grande do Sul. Té texts dispersos en diaris nacionals, internet i antologies de Brasil, Itàlia i Espanya.

## Referències

* ↑ Rosas e lágrimas
* ↑ poetasdelmundo.com. «Eusébio Sanjane». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 2 febrer 2017].
# Divisió de Nasik

La divisió de Nasik (o Nashik) és una entitat administrativa de Maharashtra, formada en part per la regió històrica de Khandesh amb la vall del Tapti. La capital és Nasik. La superfície és de 57.268 km² i la població al cens de 2001 consta com 15.774.064 habitants. Està formada pels següents districtes:
* Districte d'Ahmednagar
* Districte de Dhule
* Districte de Jalgaon
* Districte de Nandurbar
* Districte de Nasik

## Història

La divisió de Nasik estava formada inicialment pels districtes de Nasik, Ahmednagar, West Khandesh i East Khandesh; aquestos dos froen reanomenats Jalgaon i Dhule respectivament, per les seves capitals; del districte de Dhule es va segregar el de Nandurbar.
Hi ha la proposta de segregar Malegaon de Nasik i Shreerampir d'Ahmednagar.

## Enllaços externs

* http://www.nashik.co.in
* http://www.nashikdiary.com/District/Default.htm Arxivat 2013-07-29 a Wayback Machine.
# Districte de Forbach

El districte de Forbach era una divisió administrativa francesa del departament del Mosel·la, a la regió de Lorena. Comptava amb 7 cantons i 73 municipis. El cap era la sotsprefectura de Forbach. Des de l'1 de gener de 2015 va fusionar amb el districte de Boulay-Moselle i conformen el districte de Forbach-Boulay-Moselle.

## Cantons

* cantó de Behren-lès-Forbach
* cantó de Forbach
* cantó de Freyming-Merlebach
* cantó de Grostenquin
* cantó de Saint-Avold-1
* cantó de Saint-Avold-2
* cantó de Stiring-Wendel

## Vegeu també

* Cantons de Mosel·la

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-1721 du 29 décembre 2014 (francès)
# Francesc Melcion

Francesc Melcion (Barcelona, 1968) és un fotògraf català. L'any 1991 comença a treballar com a fotoperiodista al diari Avui, i el 2010 s'incorpora al diari Ara com a cap de Fotografia. L'any 2000 va iniciar una sèrie de reportatges al sud-est asiàtic, Vietnam, Cambodja, Laos i Xina, per donar testimoni de les cultures i societats del riu Mekong. Per aquest treball, l'any 2002 va guanyar una beca Fotopres. L'any 2005 visita Bombay, ciutat a la qual torna l'any 2009. També ha viatjat al Pakistan (2007-2008) i Tadjikistan (2011).

## Referències

* ↑ «Projecte 1 dia 1 foto». Dossier. Arts Santa Mònica, Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 22 novembre 2014].
# Estronciodresserita

L'estronciodresserita és un mineral de la classe dels carbonats, que pertany al grup de la dresserita. Rep el seu nom a anàleg d'estronci de la dresserita.

## Característiques

L'estronciodresserita és un carbonat de fórmula química (Sr,Ca)Al₂(CO₃)₂(OH)₄·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1977. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3. És una espècie isostructural amb la dresserita i la hidrodresserita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'estronciodresserita pertany a «05.D - Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans i de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: alumohidrocalcita, nasledovita, paraalumohidrocalcita, dresserita, dundasita, montroyalita, petterdita, kochsandorita, hidrodresserita, schuilingita-(Nd), sergeevita i szymanskiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Francon, a Mont-real, a la regió del Quebec, Canadà. A banda de a la seva localitat tipus, també ha estat descrita a Dielengraben, a la localitat de Stein (Caríntia, Àustria), a Condorcet, al departament de la Droma (Alvèrnia-Roine-Alps, França), i a Kjøpsvik, al municipi de Tysfjord (Nordland, Noruega).

## Referències

* ↑ «Strontiodresserite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Estroncianita

L'estroncianita (en anglès strontianita) és un mineral de la classe dels carbonats. Va ser descoberta l'any 1791 per Friedrich Gabriel Sulzer, i rep el seu nom de la localitat de Strontian (Escòcia). És l'anàleg d'estronci de la witherita. Pertany al grup de l'aragonita de minerals.

## Característiques

L'estroncianita, o carbonat d'estronci, és un mineral normalment de color blanc, verdós o groguenc. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic i generalment es presenta en formes fibroses massiva, però de vegades apareix formant cristalls prismàtics curts o llargs. La seva duresa és de 3,5 a l'escala de Mohs. És soluble en àcids diluïts, presentant efervescència.
L'estroncianita és gairebé sempre fluorescent, i emet fluorescència de color blanc groguenc brillant sota l'ona curta, ona mitjana i la radiació d'ona llarga ultraviolada. La majoria de les estroncianites tenen forta fosforescència de color blanc groguenc després de l'exposició a les tres longituds d'ona. De vegades és també termoluminescent.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'estroncianita pertany a «05.AB: Carbonats sense anions addicionals, sense H₂O, alcalinoterris (i altres M$^{2+}$)» juntament amb els següents minerals: calcita, gaspeita, magnesita, otavita, rodocrosita, siderita, smithsonita, esferocobaltita, ankerita, dolomita, kutnohorita, minrecordita, aragonita, cerussita, witherita, vaterita, huntita, norsethita, alstonita, olekminskita, paralstonita, baritocalcita, carbocernaita, benstonita i juangodoyita.
Es tracta d'una important matèria primera per a l'extracció de l'estronci. És l'anàleg d'estronci de la witherita.

## Formació i jaciments

Es troba en filons hidrotermals de baixa temperatura i en sediments calcaris i argilosos, i com a mineral de ganga als filons de sulfurs. Es troba juntament amb barita, calcita, celestina, harmotoma i sofre. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la pedrera de Cal Marçà (Castellfollit de Riubregós, Anoia) i a la mina La Oriolana (Busot, Alacantí).

## Varietats

L'emmonita és l'única varietat s'estroncianita coneguda. Es tracta d'una varietat càlcica gens estranya, ja que és habitual que l'estroncianita presenti un contingut menor de calci. La seva fórmula és (Sr,Ca)CO₃, i és originària del mont Großkogel, Tirol, Àustria.

## Referències

* ↑ «Strontianite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2014].
* ↑ Garrido, Josep Lluís; Ybarra, Joan Manuel. Nomenclàtor de les espècies minerals, 2010, p. 374. D.L. B-38531-2010 [Consulta: 24 juny 2014].
* ↑ «Aragonite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2014].
* ↑ The Mineralogical Record (2006) 37-1:44
* ↑ «Strontianite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 15 juliol 2014].
* ↑ Bareche, Eugeni. Els minerals de Catalunya: segle XX. Barcelona: Grup Mineralògic Català, 2006, p. 269. ISBN 84-609-9071-0 [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ «Mina La Oriolana». MTI Minas Comunidad Valenciana. [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ «Emmonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2014].
# F Communications

F Communications va ser un segell discogràfic francès amb seu a París. Va ser fundat el 1994 per Eric Morand i Laurent Garnier com a continuació del segell Fnac Music Dance Division, i produïa música de ball, french house i electrònica d'artistes com Avril, Scan X, Saint Germain i Mr. Oizo, entre d'altres.
L'any 2003 el segell discogràfic va facturar 2,4 milions d'euros. Es va dissoldre el 2008. Això no obstant, el març de 2015 Laurent Garnier va publicar amb la discogràfica una caixa recopilatòria, The Home Box, un quàdruple vinil amb un disc compacte addicional.

## Referències

* ↑ «Les 25 ans de la French touch» (en francès). Le Monde.fr, 20-05-2020.
* ↑ Lestrade, Didier. «Didier Lestrade : « Je rêve d’un revival F Communications »» (en francès), 06-04-2016. [Consulta: 14 abril 2024].
* ↑ An Anthology of French and Francophone Singers from A to Z: "Singin' in French". Cambridge Scholars, 2018, p. 287. ISBN 9781527512054.
* ↑ «Laurent Garnier resucita su sello F Communications», 05-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 14 abril 2024].
# Execució en plaça

En informàtica, execució en plaça o XIP en sigles angleses per eXecute In Place, és un mètode d'execució del codi des del suport de memòria secundària, ara per ara memòries NOR-Flash, sense traslladar el codi a memòria principal.
És un sistema utilitzat en sistemes incrustats per
* reduir la quantitat de memòria RAM necessària, reduint així el consum elèctric superior en la RAM (important en els mòbils).
* reduir la paginació en sistemes de temps real, evitant els retards per les manques a la memòria cau, reduint així les desviacions de temps.
* reduir la fragmentació de l'espai lliure en memòria principal quan no es disposa de gestor de memòria (MMU).
* reduir el temps d'arrencada per l'estalvi de descomprimir i copiar el codi inicial o el complet a la RAM.
El desavantatge és que augmenta una mica el temps d'execució perquè aquestes memòries són una mica més lentes.
Això és possible en mitjans adressables per paraules, contràriament als adressables per blocs.
El seu ús més important és en la ROM d'arrencada, però a banda s'hi poden afegir els segments fixos de l'aplicació (codi i valors textuals) deixant per la RAM els segments de variables, separats en compilar.
En sistemes amb gestor de memòria (MMU) hi ha qui hi posa el nucli del Linux ('Kernel XIP') i es parla també de XIP dels programes ('Application XIP') però per aquests darrers cal un sistema de fitxers específic.

## Sistemes de fitxers per a XIP
### CRAMFS

    és el primer a ser usat amb aquesta finalitat. Cal aplicar al nucli el pedaç "CRAMFS Linear XIP"

### AXFS

    experimental. Combina segments d'execució XIP amb altres d'execució en RAM segons freqüència d'ús, desant aquests darrers comprimits en NAND-Flash.

### xip2fs

    desenvolupament d'IBM per a maquinari propi del S/390.

## Referències

* ↑ Kernel.org - Mètodes per millorar el temps d'arrencada en Linux - XIP Design Tradeoffs (anglès) XIP al nucli; XIP a les aplicacions; Guanys i pèrdues
* ↑ Kernel XIP (anglès)
* ↑ Application XIP (anglès)
* ↑ Pedaç "CRAMFS linear XIP" per a Linux 2.6.21 (anglès)
* ↑ Kernel.org - Presentant l'Advanced XIP File System (anglès)
* ↑ Linux for S/390 - Execute in Place file system driver - xip2fs (anglès)

## Enllaços externs

* uCdot.org - eXecute In Place a uCLinux Arxivat 2007-10-20 a Wayback Machine.
* Numonyx - Advanced XIP filesystem for Linux Arxivat 2008-10-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Focke-Achgelis

Focke-Achgelis & Co. G.m.b.H va ser una empresa alemanya d'helicòpters fundada el 1937 per Henrich Focke and Gerd Achgelis.

## Història

Henrich Focke fou expulsat el 1936 de la companyia Focke-Wulf, que havia cofundat el 1924, a causa de la pressió dels accionistes. Poc després, el Ministeri de l'Aire, que va quedar impressionat per l'helicòpter Focke-Wulf Fw 61, va suggerir a Focke que establís una nova empresa dedicada al desenvolupament d'helicòpters i li va emetre un requisit per a una millora de disseny, capaç de transportar una càrrega útil de 700 kg.
Focke va establir la companyia Focke-Achgelis a Hoykenkamp, Alemanya, el 27 d'abril de 1937, en col·laboració amb el pilot Gerd Achgelis, i va començar els treballs de desenvolupament a Delmenhorst el 1938.

## Referències

* ↑ Von Zeppelin bis Airbus : Luftfahrt in Nordwestdeutschland im 20. Jahrhundert ; [anlässlich der Ausstellung: "Von Zeppelin bis Airbus. Luftfahrt in Nordwestdeutschland im 20. Jahrhundert" des Landesmuseums für Kunst und Kulturgeschichte Oldenburg vom 26. August bis zum 18. November 2007 und des Ostfriesischen Landesmuseums Emden vom 27. April bis zum 31. August 2008]. 1. Aufl. Bielefeld: Delius Klasing, 2007. ISBN 978-3-7688-1966-4.
# Focke-Wulf

Focke-Wulf Flugzeugbau AG va ser un fabricant d'aeronaus alemany actiu tant abans com durant la Segona Guerra Mundial. Va produir diverses aeronaus tant militars com civils dels quals en destaca l'avió de caça Focke-Wulf Fw 190.

## Models d'avions

* Focke-Wulf Fw 200, transport militar quatrimotor (1937)
* Focke-Wulf Fw 190 (1939)
* Focke-Wulf Ta 400, bombarder de llarga distància (1943)

## Referències

* ↑ ; Yenne From Focke-Wulf to Avrocar: Secret Weapons of World War II: The Techno-Military Breakthroughs That Changed History. Nova York: Berkley Books, 2003, p. 281–283.

## Enllaços externs

* Llista d'aeronaus de la companyia Focke-Wulf Arxivat 2004-03-01 a Wayback Machine.
# Fiat France (equip ciclista)

L'equip Fiat France va ser un equip ciclista belga que competí professionalment el 1977. No s'ha de confondre amb l'equip francès Fiat. Va néixer com a successor de l'antic Molteni.

## Principals resultats

* Kuurne-Brussel·les-Kuurne: Patrick Sercu (1977)
* Tour del Mediterrani: Eddy Merckx (1977)

### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 0 participació
* Tour de França
** 1 participació (1977)
** 3 victòries d'etapa:
*** 4 al 1977: Patrick Sercu (3), CRE
** 0 victòries final:
** 0 classificacions secundàries:
* Giro d'Itàlia
** 0 participació

## Composició de l'equip

Nota: Jean-Jacques Fussien, mort durant l'entrenament

## Enllaços externs

* Plantilla i resultats a firstcycling.com
* Plantilla a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilla i resultats a cyclebase.nl
# Fair Bluff

Fair Bluff és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.181 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fair Bluff tenia 1.181 habitants, 505 habitatges i 308 famílies. La densitat de població era de 211,1 habitants per km².
Dels 505 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,2% hi vivien parelles casades, en un 20,8% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 36% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 19,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 72,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.008 $ i la renda mediana per família de 22.969 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.764 $ mentre que les dones 16.731 $. La renda per capita de la població era de 9.829 $. Entorn del 31,8% de les famílies i el 37,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fair Bluff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fair Bluff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].