OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Referèndum constitucional de Cuba de 2019

El referèndum constitucional de Cuba de 2019 es va celebrar el diumenge 24 de febrer de 2019. La papereta de votació va constar d'una pregunta perquè els votants poguessin aprovar (Sí) o rebutjar (No) el projecte d'una nova Constitució: «Ratifica vostè la nova Constitució de la República?».
El 22 de desembre de 2018, el projecte d'una nova Constitució de la República va ser aprovat pels diputats de l'Assemblea Nacional del Poder Popular de Cuba.

## Canvis constitucionals

Algunes de les propostes de la nova Constitució inclouen:
* El reconeixement de la propietat privada;
* El reconeixement de la inversió estrangera directa;
* La restauració del càrrec del Primer Ministre de Cuba;
* La creació d'un límit de dos períodes de mandat de cinc anys per a la Presidència;
* Prohibir la discriminació per motius de gènere, raça, origen ètnic, orientació sexual, identitat de gènere o discapacitat;
* El restabliment de la presumpció d'innocència en el sistema de justícia.

## Referències

* ↑ «El Referendo acentúa la participación ciudadana en la nueva Constitución». Granma, 08-01-2019. [Consulta: 13 gener 2019].
* ↑ «Parlamento de Cuba aprueba texto final de nueva Constitución». Telesur, 23-12-2018. Arxivat de l'original el 2022-09-30. [Consulta: 13 gener 2019].
* ↑ Cuba to reshape government with new constitution Arxivat 2018-07-14 a Wayback Machine. The Washington Post, 14 de julio de 2018
* ↑ Cuba sets out new constitutional reforms BBC News, 15 de julio de 2018
* ↑ Communist-run Cuba to recognize private property in new constitution Reuters, 15 de julio de 2018
* ↑ Cuba's New Constitution Will Recognize Private Property: Report Telesur, 15 de julio de 2018
# Diccionari de Medicina

El Diccionari de Medicina, també conegut com a Diccionari Corachan, va ser redactat el 1936 pel doctor Manuel Corachan i Garcia, que va coordinar un equip nombrós d'experts dels àmbits de la medicina i de les lletres. L'obra va assentar les bases al segle XX del modern llenguatge mèdic en català.
El projecte que se li va encarregar a Corachan en el marc del VI Congrés de Metges i Biòlegs de Llengua Catalana celebrat a Barcelona el 1930 per l'Associació de Metges de Llengua Catalana. La seva distribució estava prevista per a la tardor de 1936, però l'esclat de la Guerra Civil espanyola va aconsellar fer-ho discretament. Corachan es va exiliar a Paris, i l'obra es va repartir per fascicles entre els assistents a un congrés mèdic celebrat a Perpinyà. El Col.legi Oficial de Metges de Barcelona es va encarregar d'enquadernar els exemplars sobrants per a retirar-los i guardar-los, per prudència, durant el franquisme, època durant la qual el diccionari va formar part de les publicacions prohibides pel règim. Van ser custodiats en el soterrani del Casal del Metge, situat a la Via Laietana, en diverses caixes tancades. Però, de manera fortuïta, una inundació els va destruir.
El Diccionari consta de 829 pàgines, inclou un vocabulari català-castellà i un de francès-català, i conté els pròlegs d'August Pi i Sunyer, que era aleshores president de l'Acadèmia de Medicina de Barcelona, i també de Pompeu Fabra, membre de l'Institut d’Estudis Catalans. Va ser el fonament del Diccionari enciclopèdic de medicina de 1990 de l'Institut d'Estudis Catalans. El Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya i l'Arxiu Nacional de Catalunya el van digitalitzar el 2018.

## Referències

* 1 2 «Digitalitzen el Diccionari de medicina de Corachan de 1936». Universitat de Barcelona, 18-01-2019.
* ↑ Ramis, Joaquim. Els Congressos de Metges i Biòlegs de Llengua Catalana: Gairebé un segle. Gráficas Boada, S.L., 1996. ISBN 84-87452-26-4.
* ↑ «Corachan, conseller de Sanitat i autor del Diccionari de medicina». Clínica Corachan.
# Mont Pellegrino

El Mont Pellegrino (italià: Monte Pellegrino) és una muntanya de la costa nord de Sicília prop de Palerm, anteriorment coneguda com a Mont Hercte, de 594 metres, que constituïa una fortalesa natural. Al cim té el convent de Santa Rosalia visitat antigament per molts pelegrins (d'on ve el nom modern de la muntanya).
Al segle iii fou ocupada pels cartaginesos, però els fou arrabassada per Pirros, rei de l'Epir. Al final de la primera guerra púnica, Amílcar Barca, no poden resistir als romans en camp obert, es va establir allí amb tot el seu exèrcit, i s'hi va mantenir durant tres anys, tot i els atacs romans, que van establir un camp prop de Panorm, fins que va passar a Erix; Polibi dona detalls dels enfrontaments i diu que a la part alta del cim es podia cultivar la terra i hi havia abundància d'aigua, i dominava un petit port a la costa des on Amílcar Barca podria fer expedicions assolant les costes de l'illa i Itàlia. El port ha estat identificat per alguns com la badia de Mondello entre la muntanya i Capo di Gallo, però el més probable és que fos la cala de Santa Maria a l'est de la muntanya.

## Vegeu també

* Grotta dell'Addaura

## Referències

* ↑ Audot, Louis Eustache. L' Italie, la Sicile, les îles Éoliennes, l'île d'Elbe, la Sardaigne, Malte, l'île de Calypso, ...: Royaume de Naples : sites, monumens, scènes et costumes (en francès). Audot, 1835, p. 328.
# Los ojos vendados

Los ojos vendados és una pel·lícula espanyola dirigida per Carlos Saura, estrenada el 1978. Ha estat doblada al català.

## Argument

Luis és un director teatral que es queda aclaparat després d'assistir a un acte contra la tortura, especialment després d'escoltar una dona argentina. Poc després, inicia una relació amb Emilia, una dona casada que li recorda tant l'Argentina que li ofereix interpretar el seu paper en un muntatge sobre la tortura. Els atacs de la ultradreta contra l'obra no es fan esperar.

## Repartiment

* Geraldine Chaplin: Emilia
* José Luis Gómez: Luis
* Xabier Elorriaga: Manuel
* Lola Cardona: la tia
* André Falcon: l'advocat
* Manuel Guitián: l'oncle
* Verónica Forqué: una alumna
* Juan Ramón Sánchez: un alumne

## Referències

* ↑ «Los ojos vendados». esadir.cat.
* ↑ «Los ojos vendados». The New York Times.
# Funció real

En matemàtiques, una funció real (anomenada també Funció de valors reals) és una funció tal que totes les seves imatges són nombres reals, per tant el seu recorregut és un subconjunt dels reals i el seu codomini és la recta real. Si el domini de la funció també és un subconjunt de la recta real llavors la funció s'anomena funció real de variable real.
Les funcions reals de variable real són l'objecte clàssic d'estudi de l'anàlisi matemàtica, més específicament de l'anàlisi real. En aquest context, quan es parla de funció, normalment es fa referència a funcions reals de variable real, és a dir, funcions per a les que tant el seu domini com el seu codomini són la recta real. Però en alguns camps com ara l'anàlisi de Fourier, és habitual fer servir funcions complexes de variable real perquè resulta més convenient, és a dir funcions tals que el seu domini és la recta real i el seu recorregut és un subconjunt dels nombres complexos.
# Fòntsegunha

Fòntsegunha, és un lloc del municipi provençal de Castèunòu de Gadanha, on s'hi troba l'edifici històric conegut com a castell de Fontsegunha.
Era la localització d'una antiga bastida, fundada el segle xv per un cardenal. L'actual edifici fou construït el 1860.
El 21 de maig de 1854, hi fou fundat el Felibritge, moviment cultural occità per part de Frederic Mistral, Josèp Romanilha, Teodòr Aubanèu, Joan Brunet, Pau Giera, Ansèume Matieu i Anfós Tavan.
Frederic Mistral descriu l'indret com una vil·la de descans d'estil italià que havia fet construir un cardenal romà.
La vil·la es troba a prop de la Font de Valclusa, que celebrà Petrarca a Chiare, fresche et dolci acque, la cançó 126 del seu famós Cançoner. Els felibres trobaren l'inspiració en aquell lloc.

## Referències

* ↑ «Au château de Fontségugne, le jour de la Sainte Estelle» (en francès).
* ↑ René Ribiére, Pétrarque et les sept de Font-Ségugne, Centre internacionau de l'Escrich en lenga d'Òc, Universitat de Provença ; Pétrarque et Font-Ségugne PDF, legir en linha (en archiu)
# Pistacia chinensis

Pistacia chinensis o pistatxer xinès, en xinès: 黄连木, és un arbre de mida petita a mitjana natiu del centre i oest de la Xina que s'utilitza com planta ornamental en jardins. Es tracta de l'espècie del gènere Pistacia més resistent al fred (tolera fins -25 °C), a més de suportar viure en sòls pobres. Normalment fa de 9 a 15 m d'alt i excepcionalment arriba als 25 m. És caducifoli. Les fulles són pinnades de 20-25 cm de llarg amb de 10 a 12 folíols. Les flors les fa en panícules. És dioic. El fruit és una drupa blava quan està madura.
Ha de créixer a ple sol, ja que és intolerant a estar a l'ombra.

## Usos

També es fa servir com portaempelt pel pistatxer Pistacia vera. A la Xina l'oli dels seus fruit es fa servir com biocombustible. La fusta es fa servir en mobles i proporciona un tint groc. Es fa servir en els dissenys de jardins clàssics xinesos.

## Referències

* ↑ «Pistacia chinensis Bunge, Enum. Pl. China Bor. 15. 1833.». eFloras, FOC Vol. 11, 2009, pàg. 335, 345 [Consulta: 11 novembre 2009].
* ↑ Ketzel Levine. «Talking Plants: Pistacia_chinensis». NPR, 2003. [Consulta: 11 novembre 2009].
* Ernest Henry Wilson. A Naturalist in Western China. vol II. Londres: Methuen & GO. Ltd., 1913. OCLC 459058573 [Consulta: 11 novembre 2009].
# Montbasin

Montbasin (en francès, forma oficial Montbazin) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Paisley

Paisley és un poble situat al sud-oest d'Escòcia, a pocs quilòmetres de Glasgow. Amb una població de 73 mil habitants és la capital administrativa i centre econòmic del Renfrewshire, de manera que ha aspirat a la distinció de City en els últims anys.
Encara que es creu que pot tenir els seus orígens en l'època de la invasió romana (S. VI-VII) quan un monjo irlandès santificat com Sant Mirren (Saint Mirin) aixecà una capella, no va ser fins al segle xii (1163) quan es creà un priorat al voltant del qual van créixer assentaments de població. En el transcurs d'un segle de la seva fundació, el 1245, va donar a origen a una abadia, centre monacal regit per l'orde de Cluny. En l'actualitat, l'edifici restaurat de l'abadia i el palau adjacent construït sobre el claustre medieval sobreviu com església parroquial de l'Església d'Escòcia (Church of Scotland) i és una de les icones més característiques del poble.
Paisley va esdevenir famós durant els segles xviii i xix per la producció tèxtil, especialment roba de cotó, amb el disseny distintiu que porta el mateix nom de la ciutat Paisley Pattern. El desenvolupament de Paisley va estar molt lligat al de la indústria tèxtil i va patir el declini d'aquesta indústria al segle xx. Durant molt de temps la ciutat fou el centre de la fabricació del fil de cotó, de manera que en els anys 30 hi havia 28.000 persones treballant a les dues fàbriques Anchor i Ferguslie del fabricant J & P Coats Ltd (Coats Viyella), les més grans arreu del món d'aquest sector. En els anys 50 les fàbriques introduïren la producció de fils sintètics, principalment d'importació més econòmica des de les seves fàbriques de l'Índia i el Brasil, el que suposà una disminució progressiva de la producció local. A finals dels anys 80 s'havia acabar la producció de fil a Paisley.
Paisley ha fet front a la desaparició de la seva indústria des dels anys 70, ja que moltes indústries han tancat o traslladat la seva producció. Un dels moments més significatius per a la zona va ser l'any 1981 quan l'empresa Peugeot, abans Chrysler va tancar les portes de la seva fàbrica a Linwood, als afores de Paisley i gairebé cinc mil treballadors van ser acomiadats.
En l'actualitat els centres motors de l'economia de la zona són l'aeroport de Glasgow, situat al nord de Paisley, i la seva universitat (Paisley University).

## Personatges il·lustres

* Gerard Butler, actor i cantant.
* Archie Scott-Brown, pilot automobilístic.
* Alasdair Strokosch, jugador de rugbi.

## Notes

* ↑ Allan, Robert J (1991).Geoffrey Rootes' dream for Linwood. Minster Lovall: Bookmargue Publishing. ISBN 1-870519-12-4

## Enllaços externs

* Paisley - Lloc web oficial
# Llista d'estadis de l'Azerbaidjan

La següent és una llista dels estadis de futbol de l'Azerbaidjan ordenats per capacitat d'espectadors. L'Estadi Olímpic de Bakú, a Bakú, és l'estadi amb més capacitat d'espectadors del país, amb 69.870.

## Estadis

| # | Estadi | Capacitat | Equip | Ciutat |
| 1 | Estadi Olímpic de Bakú | 69,870 | Selecció de futbol de l'Azerbaidjan | Bakú |
| 2 | Estadi Tofiq Behramov | 30,000 | Neftchi Bakú PFC, FK Bakú | Bakú |
| 3 | Estadi Ganja City | 25,000 | FC Kapaz | Gandja |
| 4 | Estadi Mehdi Huseynzade | 15,350 | Sumgayit City | Sumqayit |
| 5 | Estadi Lankaran City | 15,000 | FK Khazar Lenkoran | Lenkoran |
| 6 | Estadi Qazakh City | 15,000 | FK Göyazan Qazax | Qazax |
| 7 | Estadi Tofig Ismayilov | 15,000 | Neftchi ISM | Bakú |
| 8 | Estadi Shamkir City | 11,500 | FK Shamkir | Şəmkir |
| 9 | Estadi Heydar Aliyev | 8,500 | FK MKT Araz | İmişli |
| 10 | Estadi Shafa | 8,150 | Inter Bakú, Bakili Bakú | Bakú |
| 11 | Estadi Anatoliy Banishevskiy | 7,500 | Ningú | Masallı |
| 12 | Estadi Tovuz City | 6,800 | PFC Turan | Tovuz |
| 13 | Estadi Dalga Arena | 6,500 | Ravan Bakú | Bakú |
| 14 | Estadi Ismat Gayibov | 5,000 | Neftchi Bakú PFC | Bakú |
| 15 | Estadi Yashar Mammadzade | 5,000 | Energetik FC | Mingachevir |
| 16 | Estadi Yevlakh City | 5,000 | FK Karvan | Yevlakh |
| 17 | Estadi Shovkat Ordukhanov | 4,000 | FK Shahdag | Qusar |
| 18 | Estadi Zaqatala City | 3,500 | Simurq PFC | Zaqatala |
| 19 | Estadi AZAL | 3,000 | AZAL PFC Bakú | Bakú |
| 20 | Estadi MOIK | 3,000 | MOIK Bakú | Bakú |
| 21 | Estadi Agsu City | 3,000 | Ningú | Ağsu |
| 22 | Estadi Zabrat | 3,000 | Ningú | Bakú |
| 23 | Estadi Gabala City | 2,000 | FK Qəbələ | Qəbələ |
| 24 | Guzanli Olympic Complex | 2,000 | FK Karabakh Agdam | Agdam |
| 25 | Estadi Inshaatchy | 2,000 | Həkəri FK | Sumqayit |
| 26 | Estadi Nariman Narimanov | 2,000 | FK Neftchala | Neftçala |
| 27 | Estadi Salyan Olympic Sport Complex | 2,000 | FK Mughan | Salyan |

## Futurs estadis

| Estadi | Capacitat | Equip | Obertura |
| Estadi Sumgayit City | 15,000 | Vacant | 2012 |
| Estadi Eighth Kilometer District | 15,000 | Vacant | 2012 |
| Estadi Bayil | 5,000 | Vacant | 2012 |

## Enllaços externs

* Llista d'estadis de l'Azerbaidjan Arxivat 2020-02-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Ramon Pichot i Gironès

Ramon Pichot i Gironès (Barcelona, 9 d'agost de 1872 - París, 1 de març de 1925) fou un pintor català, membre de la colla del Safrà, juntament amb Isidre Nonell, Joaquim Mir, Ricard Canals, Juli Vallmitjana i Adrià Gual. Amic d'infància d'Eduard Marquina i Luís de Zulueta, se'n va anar a França molt jove, on es va casar amb Laure Antoine Gargallo (després Germaine Pichot), una coneguda model francesa, el 1901. La seva germana, Maria Gay, va ser una cantant d'òpera d'important trajectòria.
Era amic de Salvador Dalí, Pablo Picasso i Santiago Rusiñol. Artísticament, la seva obra es va veure inicialment influenciada per l'impressionisme, tot i que posteriorment va declinar en un modernisme de caràcter simbòlic. Va exposar a les exposicions de belles arts realitzades a Barcelona el 1894, 1896 i 1898. També va exposar a la Sala Parés el 1895, en una col·lectiva amb Ramon Casas. A París, va exposar el 1898 al Saló Nacional.
Hi ha obra seva exposada al Museu Nacional d'Art de Catalunya, al Museu de Cadaqués, al Museu Abelló de Mollet del Vallès i al Cau Ferrat de Sitges.
* Ofrena MNAC
* Carrer de Santa Maria

## Referències

* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 217. ISBN 84-95554-27-5.
* ↑ «Ramon Pichot i Gironès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ https://www.museunacional.cat/ca/colleccio/ofrena/ramon-pichot-girones/010905-000

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
* BARON I BORRAS, Ester. “El pintor Ramon Pichot Gironès i el despertar de l'art nou per al jove Picasso“, Revista de Catalunya, núm.247, Febrer 2009, pp.51-95.
* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9.
# Fòrceps

El fòrceps és un instrument en forma de tenalles per agafar i sostenir objectes. S'utilitza quan els dits són massa grans per agafar objectes petits o quan molts objectes necessiten ser agafats simultàniament, mentre s'utilitzen les mans per a realitzar una tasca. El terme «fòrceps» s'utilitza gairebé exclusivament en el camp de la medicina. Fora de la medicina, la gent sol referir-se als fòrceps com pinces, tenalles, alicates o serjants.
La forma singular i plural de fòrceps és sempre fòrceps, mai fòrcep. Etimològicament, la paraula deriva del llatí forca, significant un llaç o una trampa.
En obstetrícia, a vegades s'utilitza el fòrceps obstètric.

## Referències

* ↑ «Fòrceps». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fòrceps». Termcat. [Consulta: 21 abril 2010].
# Pablo Javier Díaz Stalla

Pablo Díaz Stalla (Buenos Aires, 25 de març de 1972) és un exfutbolista hispanoargentí, que jugava de migcampista.

## Trajectòria

Tot i que nascut a l'Argentina, ben prompte es va traslladar amb la seua família a Cantàbria, concretament a la localitat de Pechón. En l'aspecte esportiu, es va formar a l'Escola de Mareo i d'ací a l'Sporting de Gijón. Debuta amb el primer equip la temporada 90/91, i dos anys després es consolida en el conjunt asturià. Va ser titular des de la temporada 92/93 fins a la temporada 96/97, mentre que a l'any següent, el del descens a Segona, només va jugar 18 partits. Va ser un dels jugadors de l'Sporting més representatius de la dècada dels 90.
L'estiu de 1998 fitxa pel Reial Saragossa. Passaria quatre anys amb força protagonisme al conjunt aragonés, incloent un títol de Copa del Rei. El 2002 baixaria a Segona, i ací el migcampista deixaria de comptar per al club. Eixe any tan sols va jugar sis partits i al següent es va quedar en blanc. Després d'això deixara el Real Zaragoza.
En total, Pablo ha jugat 330 partits a la primera divisió: 214 amb l'Sporting i 116 amb el Zaragoza. Ha marcat 6 gols.
# Odontostilbe dierythrura

Odontostilbe dierythrura és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones a Bolívia.

## Referències

* ↑ Cope E. D. 1870. Contribution to the ichthyology of the Marañon. Proc. Am. Philos. Soc. v. 11. 559-570.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W. 1940. Zoological results of the second Bolivian expedition for the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 1936-1937. Part I.--The fishes. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 92: 43-103.
* ↑ «Odontostilbe dierythrura». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Jocs Panafricans de 2007

Els Jocs Panafricans de 2007 van ser la novena edició dels Jocs Panafricans i es van celebrar entre l'11 de juliol de 2007 i el 23 de juliol de 2007 a Alger, Algèria.

## Esports

| Atletisme Bàdminton Basquetbol Boxa Ciclisme Escacs Esgrima Futbol | Gimnàstica Halterofília Handbol Hípica Judo Karate Kick-boxing Natació | Rem Lluita Taekwondo Tennis Tennis de taula Tir olímpic Vela esportiva Voleibol |
Esports paralímpics:
* Atletisme
* Basquetbol
* Golbol

## Desenvolupament

Tres disciplines, beisbol, softbol i Hoquei herba foren eliminats pels organitzadors, ja que són esports amb poca pràctica a Algèria i no existien bones istal·lacions per la seva pràctica. La competició d'hoquei havia d'haver estat classificatòria per als Jocs Olímpics de Pequín 2008 i per aquest motiu, la Federació d'Hoquei d'Àfrica organitzà una competició separada a Nairobi, Kenya, de forma simultània als Jocs.
El waterpolo tampoc es disputà per la falta d'equips. També havia d'haver estat classificatòria per als Jocs Olímpics.

## Medaller

País amfitrió en negreta.
Medaller dels Jocs Panafricans de 1999 :
| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Egipte | 74 | 62 | 63 | 199 |
| 2 | Algèria | 70 | 58 | 77 | 205 |
| 3 | Sud-àfrica | 61 | 66 | 53 | 180 |
| 4 | Nigèria | 50 | 55 | 54 | 159 |
| 5 | Tunísia | 48 | 41 | 58 | 147 |
| 6 | Kenya | 13 | 15 | 10 | 38 |
| 7 | Senegal | 8 | 12 | 26 | 46 |
| 8 | Zimbàbue | 7 | 8 | 8 | 23 |
| 9 | Botswana | 6 | 2 | 5 | 13 |
| 10 | Camerun | 4 | 6 | 17 | 27 |
| 11 | Etiòpia | 4 | 5 | 10 | 19 |
| 12 | Angola | 4 | 1 | 7 | 12 |
| 13 | Líbia | 4 | 5 | 10 | 19 |
| 14 | Ghana | 3 | 10 | 12 | 25 |
| 15 | Eritrea | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 16 | Sudan | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 17 | Seychelles | 3 | 6 | 1 | 11 |
| 18 | República Democràtica del Congo | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 19 | Zàmbia | 1 | 2 | 6 | 9 |
| 20 | Gàmbia | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 21 | Lesotho | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 22 | Mali | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 23 | Uganda | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 24 | Moçambic | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 25 | Costa d'Ivori | 0 | 3 | 12 | 15 |
| 26 | Burkina Faso | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 27 | Congo | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 27 | Madagascar | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 29 | Guinea | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 29 | Malawi | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 31 | Namíbia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 32 | São Tomé i Príncipe | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 33 | Tanzània | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 34 | Benín | 0 | 0 | 4 | 4 |
| 35 | Guinea Bissau | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 36 | República Centreafricana | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 36 | Togo | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ Vanguard, desembre 16, 2006: Africa Games pushed a week back *Hockey, baseball, softball fail to get back in Arxivat 2007-08-12 a Wayback Machine.
* ↑ Ghana Hockey Association, abril 20, 2007: 2007 All Africa Games - Hockey to be Played Simultaneously in Nairobi
* ↑ Mail & Guardian, juliol 9, 2007: Algeria ready for All Africa Games

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-01-23 a Wayback Machine.
* ProgrammeJeuxAfricains.pdf Arxivat 2008-09-12 at Archive-It
* Programme_Alger.pdf Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.