OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Segon tractat romanocartaginès

Gràcies a Polibi se sap de l'existència d'un segon tractat romanocartaginès. En el primer tractat romanocartaginès de l'any 508/507 aC es van definir les esferes d'interessos de Roma i Cartago. En aquest tractat van quedar excloses les intervencions de Cartago al Laci. Tanmateix, en cas que això es produís, aleshores s'havia d'entregar la ciutat corresponent a Roma intacta. El segon tractat data de l'any 348 aC i la situació havia canviat fonamentalment. Roma havia causat i guanyat la lluita per l'hegemonia a la Itàlia central. A partir d'aquest moment, ja no li calia aprofitar-se d'altres potències pels conflictes. Per tant, semblava que el text del tractat beneficiava a Cartago. Roma pretenia que, des de llavors, les discussions no tractessin més de l'entrega intacta de les ciutats conquerides. Per tant, tot allò que no es trobava en la zona d'influència romana estava lliure de condicions per a la conquesta. Un cop Cartago s'hagués assegurat el botí, havia d'entregar una ciutat lliure del Laci a Roma i els presoners no podien ser venuts en la zona d'influència romana. Per tant, Cartago reivindicava, des d'aleshores, el nord de l'Àfrica, una part de Sicília i Sardenya com a zones d'influència restringides als romans. Sumant-hi la prohibició de circulació cap al sud de la península Ibèrica. I el comerç seria restringit pels romans a Itàlia, Sicília i Cartago.
En el primer tractat encara es procurava evitar causar-se danys mutus. Roma intentava usar Cartago pels seus propis interessos. En primer lloc, per a protegir-se i, en segon lloc, per obtenir més ciutats sense emprar les forces pròpies. Per això l'expressió que feu Livi, en què una ambaixada cartaginesa arribava a Roma "demanant amistat i cooperació", tendia a evitar-se.

## Referències

* ↑ Espada Rodríguez, Julián. Dos primeros tratados romano-cartagineses, Los (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 2013-12-19, p. 46. ISBN 978-84-475-3674-0.
* ↑ Roldán Hervás, José Manuel. Historia antigua de España I. Iberia prerromana, Hispania republicana y alto imperial (en castellà). Editorial UNED, 2013-06-20, p. 135. ISBN 978-84-362-6757-0.
* ↑ Espada Rodríguez, Julián «Polibio y las eras cronológicas en Roma». Polis: revista de ideas y formas políticas de la Antigüedad, 28, 2016, pàg. 7–22. ISSN: 1130-0728.
* ↑ Espada Rodríguez, Julián. Dos primeros tratados romano-cartagineses, Los (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 2013-12-19. ISBN 978-84-475-3674-0.

## Vegeu també

* Primer tractat romanocartaginès
* Tercer tractat romanocartaginès

## Bibliografia

* Klaus Zimmermann: Rom und Karthago, ISBN 3-534-15496-7.
# Sent Cristòu

Sent Cristòu (en francès Saint-Christophe) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 132 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Guéret-Saint-Vaury.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 145 | 117 | 118 | 133 | 132 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jacques Velghe | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Castell de Koerich

El castell de Koerich (en luxemburguès: Schlass Käerch; en francès: Château de Koerich), és actualment unes ruïnes situades en Koerich al centre de Luxemburg. Amb una història que data del segle xii, és un dels castells de l'anomenada Vall dels Set Castells.

## Història

L'ara conegut com a Castell de Koerich, va ser construït per Wirich I, Senyor de Koerich i Senescal de Luxemburg a la fi del segle xii i principis del segle xiii en estil romànic. Va ser ampliat el 1304 per Godefroid de Koerich qui li va donar una aparença més gòtica. La torre de l'homenatge, ara d'11 m d'alçada, va ser sens dubte molt més alta quan va ser construïda. Té una base de 12 x 11,6 metres i parets de fins a 3,5 m de gruix, és una de les més impressionants de tota la regió. Una escala de cargol interior [a | en] una de les parets dona l'accés a les diferents plantes.
Envoltat per un fossat, el castell originàriament tenia una entrada fortificada amb un rastell. Des de 1380, Gilles d'Autel i Koerich va convertir la fortalesa en una residència més còmoda mitjançant la construcció de dues torres de 12 m a cada extrem de la paret sud. La torre sud-oest que segueix en peus, allotja una capella a la planta baixa. El 1580, el nou propietari Jacques de Raville va fer més canvis, va demolir part de la propietat i la va addicionar de dues noves ales renaixentistes. La xemeneia senyorial al primer pis i grans finestres rectangulars atesten l'esplendor palatina del castell en aquell moment. L'ala sud es va modificar novament en 1728, aquesta vegada amb addicions del barroc arquitectònic.
Després de la mort dels Raville a la segona meitat del segle xviii, el castell va començar a caure en la ruïna a causa de la falta de manteniment. El 1950, Pierre Flammang, l'últim propietari privat, va portar a terme algunes reparacions estructurals essencials abans que el castell finalment passés a les mans de l'Estat.

## Galeria

* Entrada
* Castell amb església del bàrroc
* Interior
* Pared sud

## Referències

* 1 2 3 ; Quintus, N.«Untersuchungen über zwei Burgen in Koerich». Arxivat de l'original el 2020-08-10. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg
# Saskilakh

Saskilakh (en rus: Саскылах) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 2.317 habitants, és seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ Перечень населенных пунктов, входящих в состав сельских и городских поселений Республики Саха (Якутия) Arxivat 2013-07-27 a Wayback Machine.Plantilla:Недоступная ссылка
# Serra de Can Tabola

* Per a altres significats, vegeu «Can Tabola (desambiguació)».
La Serra de Can Tabola és una serra del terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, en territori del poble de Riells del Fai.
Està situat a llevant de Riells del Fai, i forma una continuïtat, tot i la diferència d'alçada, amb el Turó de les Onze Hores. Separa la vall del torrent de Llòbrega, al nord, de la del torrent de Can Pagès, que queda al sud. Pren el nom de la masia de Can Tabola, situada en el sector nord-est de la serra.
# Torre de Xóvar

La Torre de Xóvar, a la comarca de l'Alt Palància, és una torre defensiva, potser part o fins i tot el total del castell de Xóvar, catalogada, per declaració genèrica com Bé d'Interès Cultural, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb el codi identificatiu: 12.07.056-002, en no presentar anotació ministerial.
Es localitza aquesta torre defensiva al costat de la carretera d'Assuévar a Xóvar. L'estat en què es troba és pràcticament ruïnós. S'arriba a la torre per la part alta del poble, prenent el camí del calvari, a la zona més elevada, que és el lloc escollit pels musulmans per a la construcció del castell, que tenia forma de torre de vigilància. Situat molt a prop del Castell d'Assuévar, potser el de Xóvar consisteix en una sèrie de torres de vigilància i defensa del terreny per reforçar l'anterior.

## Descripció

La història de Xóvar està molt relacionada amb la d'Azuébar, ja que els historiadors consideren que l'origen de la primera estigués en un conjunt de torres de vigilància i defensa que es construirien al voltant del Castell d'Assuévar, com a complement i reforç d'aquest.
Per això, i tenint en compte l'origen musulmà del castell d'Azuébar, podríem afirmar, amb un gran marge de seguretat, que la torre de Xóvar és d'origen musulmà també, igual que la resta de les construccions que posteriorment es van dur a terme en el mateix nucli poblacional que va sorgir al seu voltant, que van seguir la tradició morisca constructiva, tant en la tipologia dels carrers (estrets i irregulars), com en els seus edificis i la tècnica constructiva per realitzar-los (pedra seca, argamassa i tàpia).
Encara pot distingir la seva planta rectangular, quedant tan sols els fonaments i la base de la qual es podria considerar la torre de l'homenatge d'un castell ja desaparegut. està construït en maçoneria amb pedres irregulars. Adossada a la torre es pot distingir una cisterna, de planta rectangular i amb volta.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=5785.
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=5288
* ↑ http://www.turismodecastellon.com/103770_es/Castillo-y-Torre-de-Ch%C3%B3var-ruinas-de-interes-cultural/ Arxivat 2014-10-10 a Wayback Machine.
* 1 2 3 http://www.nostravalencia.com/cultural/menorescastellon/castillosdechovar/index.htm Arxivat 2014-05-25 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.chovar.es/es/page/torreta Arxivat 2014-10-08 a Wayback Machine.
# Sacerdot de Sigüenza

«Sacerdot de Sigüenza» té aquests significats:
* Sacerdot de Sigüenza o Sacerdot de Llemotges, bisbe de Llemotges, de qui es creia que era la relíquia que donà origen a la llegenda del nou sant
* Sacerdot de Sigüenza o Martí d'Hinojosa, bisbe de Sigüenza, de qui era en realitat el crani
# Cotinga tallabranques de l'Argentina

La cotinga tallabranques de l'Argentina (Phytotoma rutila) és un ocell de la família dels cotíngids (Cotingidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc i matolls de Bolívia, oest de Paraguai i des del sud-oest de l'Uruguai i el nord de l'Argentina cap a l'est fins Buenos Aires.

## Referències

* ↑ «Cotinga tallabranques de l'Argentina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/02/2023(català)
# Harry Steevens

Harry Steevens (Elsloo, Stein, Limburg, 27 d'abril de 1945) va ser un ciclista neerlandès que fou professional entre 1966 i 1971. Durant la seva carrera professional aconseguí 38 victòries, destacant, per damunt de totes, l'Amstel Gold Race de 1968.

## Palmarès

* 1965
** 1r de l'Olympia's Tour
** 1r a l'Omloop der Kempen
** 1r a la Ronde van Gendringen
* 1966
** 1r a la Volta a Limburg
** 1r a la Volta a Bèlgica amateur i vencedor de 2 etapes
** 1r a Ossendrecht
* 1967
** 1r al Gran Premi de la Basse-Sambre
** 1r a Duffel
** 1r a Helmond
** 1r a Kruiningen
** 1r a Oud-Beierland
** 1r a Munstergeleen
** 1r a Valkenswaard
** 1r a Waarschoot
* 1968
** 1r de l'Amstel Gold Race
** 1r de la París-Camembert
** 1r al Tour del Nord i vencedor d'una etapa
** 1r al Circuit de les Regions Fruiteres
** 1r del Gran Premi Willem II
** 1r a Geleen (2)
** 1r a Munstergeleen
** 1r a Wormer
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia
* 1969
** 1r a Den Horn
** 1r a Haamstede
** 1r a Helmond
** 1r a Klaaswaal
** 1r a Eke
** 1r a Lommel
** 1r a Mele
** 1r a Melsele
** 1r a Trèfle a Quatre Feuilles
** 1r a Waarschoot
** 1r a Yerseke
* 1970
** 1r a Linz
** 1r a Gemert
** 1r a Zuric
** 1r al Gran Premi d'Orchies
** 1r a Ulestraten
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 1971
** 1r a Rijen

### Resultats al Tour de França

* 1970. 45è de la classificació general
* 1971. Abandona (6a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1971. Abandona

## Enllaços externs

* Palmarès de Harry Steevens (francès)
# Club Bàsquet Santa Rosa de Lima Horta

El Club Bàsquet Santa Rosa de Lima Horta (CB Santa Rosa de Lima Horta) és un club de basquetbol femení de Barcelona, fundat l'any 1989. Va nàixer sota la tutela del col·legi Santa Caterina de Siena. Gràcies al premi del Sorteig Extraordinari de Nadal de 1992 l'entitat va rebre un impuls econòmic per remodelar el seu pavelló i enfortir les seves seccions. El sènior femení aconseguí l'ascens a la Lliga espanyola de bàsquet la temporada 1998-99, on hi participà durant dues temporades. L'equip va aconseguir el subcampionat de la Lliga catalana de bàsquet en 2000 i 2001. Per altra banda, en categories inferiors el club ha sigut campió de Catalunya i d'Espanya en diverses ocasions. Al final de la temporada 2000-01 va baixar a la Lliga Femenina 2 i posteriorment, ha competit la nova categoria estatal, la Lliga Challenge. L'entitat hortenca ha guanyat tres títols, dues Lligues catalanes 2 (2005 i 2017) i una Lliga catalana Challenge (2024).

## Palmarès

* 1 Lliga catalana Challenge (2024-25)
* 2 Lligues catalanes de bàsquet 2 (2005-06, 2017-18)

## Referències

* 1 2 «Club Bàsquet Santa Rosa de Lima Horta». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gozalbo, Àlex. «De club milionari a lluitar contra la crisi en tan sols 20 anys». Ara, 23-12-2012. [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ Martí, Joan. «El Lima-Horta guanya la Lliga Catalana Challenge contra el Barça CBS (51-65)». L'Esportiu, 18-09-2024. [Consulta: 19 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Club Bàsquet Santa Rosa de Lima Horta - Lloc web oficial
* Fitxa del CB Bàsquet Santa Rosa de Lima Horta a FCBQ
# Partit Comunista d'Ucraïna

El Partit Comunista d'Ucraïna (ucraïnès Комуністична партія України Komunistytxna pàrtiia Ukraiiny, KPU) és un partit polític d'Ucraïna. Fou creat el 1993, com a successor del Partit Comunista (Bolxevics) d'Ucraïna amb posterioritat a la desintegració de la Unió Soviètica. El seu actual president és Petró Simonenko.
En l'àmbit internacional el Partit Comunista d'Ucraïna sempre s'ha posicionat a favor dels postulats pro-russos en contraposició als pro-occidentals. Forma part de la Unió de Partits Comunistes, una organització que aglutina a Partits Comunistes de països de l'antiga Unió Soviètica. A les primeres eleccions al Parlament d'Ucraïna de 1994 va ser l'opció política que va obtenir major suport de l'electorat obtenint 83 dels 335 diputats que conformaven l'hemicicle.
A les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 1998 va continuar ostentant la condició de primer partit d'Ucraïna, fregant el 25% dels vots traduïts en 121 escons d'un total de 450. A les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2002 patí una primera recessió electoral reduint-se el suport electoral a un 20% i perdent gairebé la meitat de diputats quedant-se amb 66 escons, rellevat com a partit més votat per la coalició liberal reformista la Nostra Ucraïna liderada per Víktor Iúsxenko. A les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2006 el Partit Comunista d'Ucraïna patí un fort daltabaix electoral reduint-se els vots a un 3,66% i 21 escons. A les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2007 el Partit Comunista millorà lleugerament els seus resultats, amb un 5,39% i 27 escons, però continua sent un petit partit marginal.

## Resultats electorals

La següent taula reflecteix l'evolució del vot i d'escons obtinguts pel Partit Comunista d'Ucraïna des de les primeres eleccions legislatives de 1994.
| Eleccions i data | Vots | % | Escons |
| 1994 | - | - | 83 |
| 1998 | 6.550.353 | 24,7 | 121 |
| 2002 | 5.178.074 | 20,0 | 66 |
| 2006 | 929.591 | 3,66 | 21 |
| 2007 | 1257.291 | 5,39 | 27 |
En la següent taula figuren els resultats obtinguts pels candidats del Partit Comunista d'Ucraïna a la presidència del país.
| Eleccions i data | Candidat | Vots (1a volta) | % | Vots (2a volta) | % |
| Eleccions presidencials ucraïneses de 1991 | - | - | - | - | - |
| Eleccions presidencials ucraïneses de 1994 | - | - | - | - | - |
| Eleccions presidencials ucraïneses de 1999 | Petró Simonenko | 5.849.077 | 22,24 | 10.665.420 | 37,80 |
| Eleccions presidencials ucraïneses de 2004 | Petró Simonenko | 1.396.135 | 4,97 | - | - |
| Eleccions presidencials ucraïneses de 2010 | Petró Simonenko | 872.908 | 3,55 | - | - |

## Enllaços externs

* (ucraïnès) (rus) Web oficial
# Rtísxevski

Rtísxevski (en rus: Ртищевский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.115 habitants. Pertany al districte municipal de Rtísxevo.

## Referències

* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Ртищевского муниципального района Саратовской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 22 novembre 2020].
# Sant Joan de Surri

Sant Joan de Surri era una capella romànica del poble de Surri, en el terme municipal de Vall de Cardós, a la comarca del Pallars Sobirà, dins de l'antic terme de Ribera de Cardós. Les restes de la capella són en el mateix nucli del poble. Es tracta de les restes d'una petita església romànica, de nau única.

## Descripció

Església sense estil definit, però segurament construïda als segles XVII-XVIII, és d'una sola nau sense absis marcat exteriorment, encara que sí interiorment. Estava coberta amb volta de canó i tenia la porta a ponent. Actualment està ensorrada, amb la volta caiguda i el mur de ponent a la mateixa situació.

## Referències

* ↑ «Sant Joan de Surri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.

## Enllaços externs

* Sant Joan de Surri en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Joan de Tuïr

Sant Joan de Tuïr és una antiga capella particular de la vila de Tuïr, a la comarca del Rosselló.
Està situada a l'exterior del recinte medieval de Tuïr, a l'actual Boulevard de Jean Jaurès, Plaça de la República, al costat mateix d'una torre del recinte fortificat de Tuïr i de la Casa del Comú d'aquesta vila.
Era una capella particular, de la casa de Can Vilar, de factura neogòtica.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Tuïr». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 309. Sant Joan». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ La capella de Sant Joan de TuIr, en els ortofotomapes de l'IGN
# Sant Joan de Térmens

Sant Joan de Térmens és una església de Térmens (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de nova construcció seguint les línies modernes. Obra de totxo amb una nau i capelles adossades als laterals.
És una peça que s'ha col·locat dins l'esquema de l'arquitectura moderna, concretament dins el racionalisme.

## Història

La construcció d'aquesta església és molt recent, per tal de cobrir les necessitats religioses del poble, ja que l'església vella era insuficient i es trobava en mal estat.
L'edificació d'aquesta nova església fou costejada per la gent del poble i per FECSA.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Joan de Térmens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Sala Fontova

Sala Fontova és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Calonge i Sant Antoni (Baix Empordà).

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular i dos pisos. La façana és la part més remarcable per les solucions decoratives emprades característiques de l'època. Al primer nivell hi ha dues portes rectangulars senzilles. La cabina del projector és un cos cúbic que sobresurt del pla de la façana i s'hi accedeix per una escala exterior. A costat i costat tres finestres apuntades, força originals, separades per columnetes. A la part central es veu la data de 1900 inscrita en un rombe. Un fris partit a tres nivells decorat amb motius vegetals remata la construcció. L'interior es troba abandonat amb les antigues butaques i mobiliari en molt mal estat.
Després d'importants obres de reformació, el 4 de juny de 1999 la sala va ser inaugurada i va tornar a l'útilitat pública després d'anys d'abandó.

## Referències

* «Sala Fontova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].
# Saugus

Saugus és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2000 tenia 26.078 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saugus tenia 26.078 habitants, 9.975 habitatges, i 7.142 famílies. La densitat de població era de 916,2 habitants/km².
Dels 9.975 habitatges en un 27,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 24,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,5% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.301 $ i la renda mediana per família de 65.782$. Els homes tenien una renda mediana de 43.219 $ mentre que les dones 32.783$. La renda per capita de la població era de 25.524$. Entorn del 3,1% de les famílies i el 4,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saugus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saugus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sant Pere d'Oristrell

Sant Pere d'Oristrell és una església del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita església d'una única nau de planta rectangular. A la façana de ponent hi ha la porta, de mig punt, amb la data de 1858, i un petit ull de bou. Culmina la façana principal un esvelt campanar quadrat. Es veu clarament que aquesta capella fou sobrealçada i que s'hi afegí un petit cos a mà dreta amb funció de sagristia. Envolta tota l'ermita un banc de pedra adossat als murs d'aquesta.
Està coberta amb volta de canó, reforçada per un arc faixó que es recolza sobre un petit estrep. Una motllura recorre tota la part superior de la nau. Interiorment està enguixada i pintada.
Els carreus són irregulars, units amb argamassa, i força disposats en filades. L'ermita ha sofert diverses modificacions, cosa que dificulta el poder identificar els elements constructius de la primitiva església.

## Història

El lloc d'Oristrell apareix citat des del 966 com a "villa Ullestrello". L'església apareix esmentada el 1230 i el 1291 com a Sant Pere de la Torre. Es trobava dins l'antic terme del castell de Rocafort i es creu que no degué passar de ser una capella rural sota la dependència de la parroquial de Santa Maria de Rocafort.
Actualment es troba sense culte, encara que s'hi diu missa el dia del sant patró. El seu estat de conservació és força bo. En l'incendi de l'estiu de 1985 va córrer perill de cremar-se, i fins i tot s'hi ha hagut de fer obres per pal·liar els desperfectes que sofrí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Sant Pere d'Oristrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].