OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rittenhouse (cràter)

Rittenhouse és un petit cràter d'impacte que es troba a la part sud de la cara oculta de la Lluna. Es localitza sobre les rampes exteriors occidentals de la immensa plana emmurallada del cràter Schrödinger. A l'oest es troba el prominent cràter Hale, a penes visible des de la Terra per trobar-se sobre el terminador lunar.
* Localització de Rittenhouse (quadrangle inferior dreta la imatge)
* Imatge de la missió LRO
* El cràter Schrödinger, amb Rittenhouse en el seu contorn (és el petit cràter que apareix a la part esquerra de la fotografia)
Té una formació arrodonida però no del tot circular, amb un aspecte lleugerament quadrangular. La vora està clarament definida i ha rebut poc desgast atribuïble a impactes menors. La paret interior no té gairebé de trets distintius, inclinant-se suaument cap a un interior rugós i irregular.
Aquest cràter porta el nom de l'astrònom estatunidenc David Rittenhouse (1732-1796).

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Institut Tècnic Eulàlia

L'Institut Tècnic Eulàlia es va fundar el 1925 al barri de Sarrià de Barcelona en un casal d'estil neogòtic, i que el 1985 va rebre la Creu de Sant Jordi. Va començar com a escola l'octubre de l'any 1925 al carrer Vilana 3. El curs 1931-1932 es va instal·lar a l'actual edifici del passeig de la Reina Elisenda 20-22. Durant el franquisme, també fou conegut com a "Estudios San Marcos" perquè se li revocà la llicència per a ensenyament secundari.
Fou dirigit inicialment per Bartomeu Oliver i Orell. Quan el 1938 s'exilià a Veneçuela, la direcció tècnica passà a Josep Campmany i Cunillé. Quan es jubilà, l'any 1971, la direcció es dividí entre Mercè Campmany i Núria Bonet.
S'ha caracteritzat per l'alt nivell del seu professorat, el catalanisme (fou un dels nuclis del Grup Torras i Bages), la laïcitat combinada amb una formació religiosa comprensiva, i l'ensenyament mixt.
Entre les activitats tradicionals destacaven la festa de Santa Eulàlia (patrona de l'Institut), el dia del llibre, la festa de Nadal i final de curs, els concursos literaris i de dibuix, les comunions al Monestir de Pedralbes, i els viatges d'estudi per Catalunya i Espanya (iniciats el 1957).
El 1995 fou adquirida per la Fundació Collserola i unida amb l'Escola Frederic Mistral per formar el centre concertat Escola Frederic Mistral-Tècnic Eulàlia.

## Referències

* ↑ Albert Suñé, Clara Estrada i Francesc Magrinyà. Institut Tècnic Eulàlia. Seixanta anys d'història, 1985. ISBN DL B-15766-1985.

## Bibliografia

* Albert Suñé, Clara Estrada i Francesc Magrinyà. "Institut Tècnic Eulàlia. Seixanta anys d'història". Barcelona, 1985. DL B-15766-1985.
* "Institut Tècnic Eulàlia - 90° aniversario", 2017: https://www.memoriasediciones.com/vidas/institut-tecnic-eulalia/

## Enllaços externs

* Web de la Fundació Collserola
* Revista Acropolis - alumnes de l'Institut Tècnic Eulàlia (1959)
* Documentació de l'arxiu corporatiu a la Biblioteca de Catalunya.
# Sent Laurenç de Trevas

Sent Laurenç de Trevas (en francès Saint-Laurent-de-Trèves) és un municipi del departament francès del Losera, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Prússia (desambiguació)

«Prússia» té aquests significats:
El terme Prússia es pot referir a:

## Història
### Pre-1800

* Prússia, regió d'Europa que estava localitzada a la costa de la mar Bàltica des de la badia de Gdańsk fins a l'istme de Curlàndia i s'estenia cap a l'interior fins a Masúria;
* Estat de l'Ordre Teutònica (1230-1525), fundada en la regió de Prússia per l'Ordre Teutónica;
* Confederació Prussiana (1440-1466), una aliança de ciutats hanseàtiques alemanyes de Prússia que es van rebel·lar contra els Cavallers Teutònics;
* Prússia Reial (1466-1772), una província de la corona polonesa, creada per la separació de Prússia en dues parts;
* Ducat de Prússia (1525-1618), un ducat establert a la part oriental de Prússia, va tenir com a capital Königsberg;
* Brandenburg-Prússia (1618-1701), un estat creat per la unió personal del Ducat de Prússia i el Marcgraviat de Brandenburg;

### Post-1800

* Regne de Prússia (1701-1918), un regne establert a Brandenburg-Prússia;
* Província de Prússia (1829-1878), una província del Regne de Prússia, creat per la unió de les províncies de Prússia Oriental i Occidental;
* Estat Lliure de Prússia (1918-1945), un estat d'Alemanya després de l'abolició del Regne de Prússia;

### Prússia Oriental i Occidental

* Prússia Occidental, una província del Regne de Prússia, annexada per Polònia el 1772 (antiga Prússia Reial), restablert el 1878;
* Prússia Oriental, una província del Regne de Prússia, creada a partir de l'antiga Prússia Ducal i Warmia el 1773, restablert el 1878; va ser també un enclavament d'Alemanya després de la Primera Guerra Mundial;
* Prússia del Sud, una província del Regne de Prússia, creada amb territoris del repartiment de Polònia el 1793;
* Posen-Prússia Occidental (1922-1938), una província de l'Estat Lliure de Prússia (la part occidental de l'antiga Prússia Occidental que van ser retinguts per Alemanya);
* Regierungsbezirk de Prússia Occidental (1920-1938), regió administrativa de la província de Prússia Oriental (la part oriental de l'antiga Prússia Occidental que van ser retinguts per Alemanya)

## Persones i idiomes

* Prussians, tribus bàltiques que habiten abans la regió de Prússia;
* Llengua prussiana antiga, el seu llenguatge, ara extint;
* Dialecte de l'alta Prússia, dialecte alemany a Prússia Oriental;
* Dialecte de la baixa Prússia, dialecte alemany a Prússia Oriental;

## Institucions

* Armada prussiana, marina de guerra del Regne de Prússia;
* Academia Militar Prussiana, institució per a la formació dels cossos armats del Regne de Prússia;
* Confiança prussiana, empresa alemanya expulsada;
* Exèrcit prussià, exèrcit del Regne de Prússia;
* Fundació del Patrimoni Cultural Prussià, una fundació (est. 1957) que sosté museus i biblioteques deixat pel desaparegut Estat Lliure de Prússia;
* Església Evangèlica de l'Estat a Prússia, un antic cos de l'església protestant amb noms canviants (1817-2004).
# Villabaruz de Campos

Villabaruz de Campos és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 57 | 55 | 37 | 46 |
# Parc del Retiro

El parque del Retiro —o parque del Buen Retiro—, popularment conegut com a El Retiro, és un parc de 118 hectàrees situat a la ciutat de Madrid. És un dels llocs més significatius de la capital espanyola.
Els jardins que té es van originar entre els anys 1630 i 1640, quan el comte-duc Olivares —privat de Felip IV (1621-1665)— va regalar al rei uns terrenys per al gaudi de la Cort al voltant del monestir dels Jerònims de Madrid. Així, amb la reforma del Quart Reial que hi havia al costat del Monestir, es va iniciar la construcció del Palau del Buen Retiro.
Després de la revolució de 1868, la Gloriosa, els jardins passen a ser propietat municipal i les portes es van obrir a tota la ciutadania, i així començà una època en la qual la Ria Gran i l'Estany de Sant Antoni dels Portuguesos es van transformar en Passeig de Cotxes. Es van col·locar les fonts dels Galápagos i de la Carxofa, i es va fer la font de l'Àngel Caigut, obra de Ricardo Bellver. Al Campo Grande es van construir el Palau de Cristall del Retiro i el Palau de Velázquez, obra de Ricardo Velázquez Bosco. En aquesta època, concretament a finals del segle xix, transcorre el relat de la novel·la que Pío Baroja va titular Las noches del Buen Retiro (1934), en la qual es narra la vida de la ciutat entorn d'aquest enclavament.

## Galeria d'imatges

* Font de l'Àngel Caigut
* Palau de Cristall
* Palau de Velázquez
* Font de la Sardana
* Reial Observatori de Madrid
# Alfeig (Eslida)

Alfeig és un despoblat del terme municipal d'Eslida, a la comarca de la Plana Baixa, enclavat a la serra d'Espadà, a València.
Tot i ja no quedar restes d'aquest antic poblament morisc, la toponímia s'ha encarregat de fossilitzar la seua ubicació. Així doncs, estigué situat a l'actual partida de l'Horta d'Alfeig, no gaire lluny de la coneguda font de Matilde i del mateix nucli urbà d'Eslida.
L'origen del nom del poblament fa palesa la seua fundació musulmana, ja que Alfeig significa en la llengua dels mahometans "al peu de la muntanya"

## Referències

* ↑ «Terrasit». Institut Cartogràfic Valencià. [Consulta: 3 abril 2015].
* ↑ Algarra, Víctor; Hurtado, Tomás; Rosselló, Miquel. «El poblado medieval de la Llometa del Castellet (Benaguasil, València). Una primera aproximación cronológica y cultural». A: Martí, Javier (coord.). Actuacions sobre el patrimoni arqueològic de la Comunitat Valenciana: Actes de les I Jornades d'Arqueologia de la Comunitat Valenciana. (en castellà). València: Ajuntament de València, 2015, p. 267 - 282.
# Museu de Dordrecht

El museu de Dordrecht és un museu d'art fundat el 1842 a Dordrecht, Països Baixos. Les col·leccions d'aquest museu són de les més antigues dels Països Baixos incloent més de quatre segles de pintura neerlandesa des dels mestres del l'edat d'Or neerlandesa fins a l'art modern.

## Col·leccions

Les col·leccions del museu de Dordrecht disposen de pintures de pintors del segle d'or neerlandès com Aelbert Cuyp, Ferdinand Bol, Adam Willaerts, Arent de Gelder, Adriaen Coorte, Samuel van Hoogstraten o Nicolas Maes.
Altres noms en les pintures del museu de Dordrecht estan representats per, entre d'altres, els germans Abraham i Jacob van Strij, Barend Cornelis Koekkoek, Jan Toorop, Johan Barthold Jongkind, Jan Toorop, Jan de Baen, Aert Schouman, Paul Gabriël, Jan Sluyters, Jan Veth, JCJ Vanderheyden, Pyke Koch, Piet Ouborg, Robert Zandvliet i Jacob Marits.
El museu de Dordrecht posseeix una col·lecció de pintures del pintor natiu de Dordrecht, Ary Scheffer, que va fer carrera a París a l'època romàntica.
Entre 2007 i 2010 es va realitzar una renovació i ampliació del Museu per part de l'arquitecte Dirk Jan Postel de Kraaijvanger Urbis. El museu va reobrir les seves portes als visitants el 27 de novembre de 2010.

## Galeria

* Retrat de Cornelis van Lill el seu net i l'artista (1735) d'Aert Schouman
* Escena d'arbres i bestiar a prop de Dordrecht (c. 1800) de Jacob van Strij
* Interior d'una fonda (1825) d'Abraham van Strij
* Schoolbijven (1886) de Thérèse Schwartze

## Enllaços externs

* Museu de Dordrecht - Lloc web oficial
* Informació del Museu de Dordrecht Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Ritmo Belumat

El ritmo Belumat, o Belunexe, en vènet o ritmo bellunese o cantilena bellunese, en italià, és un breu text en escrit en romanç vènet enmig d'un text llatí sense solució de continuïtat, però que es pot reconstruir com una breu quarteta en vers hendecasíl·lab. Es troba inserida en una crònica medieval anònima que relata els esdeveniments de Belluno, entre 1183 i 1196, i que fou escrita a l'entorn de 1198. Es tracta de l'obra rimada i d'intenció literària més antiga conservada en una llengua itàlica.
Lingüísticament, fa servir el pronom clític en la conjugació de la tercera persona masculina: i el zetta; pèrdua de les vocals finals de paraula: Ard, part, cavaler o; l'ús del pretèrit: Duse.
En aquella època Belluno era el centre d'un bisbat senyorial que va entrar en guerra amb Treviso, la part referent al poema descriu la destrucció del castell d'Ardo, un lloc d'avançada prop de Treviso, que va ser desmantellat i les seves parts llançades al riu Ardo; així mateix refereix la captura de sis cavallers enemics. Els fets es poden datar en l'any 1193.
| Vènet antic (original) De Castel d'Ard av li nost bona part: I lo getà tut intro lo flum d'Ard: Sex cavaler de Tarvis li pui fer Con sé dusé li nostre cavaler | Italià Di Castel d'Ardo ebbero i nostri buona parte, e lo gettarono tutto dentro il fiume d'Ardo. Sei cavalieri di Treviso i più armati, con sé li scortarono i nostri cavalieri. | Català Del Castell d'Ard haguérem la nostra bona part, tot ho tiraren ficant-ho al riu Ard. Sis cavallers de Treviso, els més armats, dugueren amb ells els nostres cavallers. |

## Bibliografia

* Bertoni, Giulio. La più antica versificazione italiana. Giornale storico della letteratura italiana, 1939.
* Castellani, Arrigo. I più antichi testi italiani: edizione e commento. Bologna: Pàtron, 1973.
* de Bartholomaeis, Vincenzo. Rime giullaresche i Popolari d'Italia. Bologna: Zanichelli, 1926.
* Salvioni, Carlo. «Ancora del Cavassico: la cantilena bellunese del 1193». A: Les Noces Cian. Bergamo: Sappa-Flandinet, 1894.
# Macrogynoplax delicata

Macrogynoplax delicata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Referències

* ↑ Enderlein, 1909. Zool. Anz. 34:391.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ribeiro & Froehlich, 1999. Aquatic Insects 21:134.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Ribeiro, Magalhães, Rafael & Henriques, 2009. Revista Brasileira de Entomologia 53(1):34.
* ↑ Encyclopedia of South American aquatic insects (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):184.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Ribeiro & Rafael, 2007. Zootaxa 1511:19.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 31 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Premi Pere Ferrer

El "Premi Pere Ferrer de Narrativa Històrica Breu" és destinat a tots els alumnes de secundària, batxillerat i cicles formatius a Sant Cugat del Vallès. Es convoca de forma anual per part d'Òmnium Cultural de Sant Cugat i per l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès. Els treballs guanyadors s'editen finalment amb la col·laboració de l'Escola d'Art de Sant Cugat que en fa la maquetació i les il·lustracions.

## Pere Ferrer

Pere Ferrer fou un monjo del Monestir de Sant Cugat i escrigué entre 1221 i 1223 el “Costumari de Sant Cugat”. S'hi descriu en el llibre la vida quotidiana dels monjos d'aquella època en el monestir i gràcies a aquest document ara podem conèixer molts dels costums, usos i termes lingüístics habituals a Sant Cugat al segle xiii.

## Bases del concurs

* El Premi és adreçat als centres educatius de Sant Cugat del Vallès a tres nivells: 1r cicle d'ESO, 2n cicle d'ESO i batxillerat i cicles formatius de grau mitjà.
* Les obres han de ser escrites en català.
* El tema de les narracions ha de tenir com a base qualsevol moment de la Història de Catalunya.
* L'extensió màxima serà de 3 fulls per a 1r cicle d' ESO i de 5 fulls la resta de participants. El mínim que han d'ocupar serà de 2 fulls per a tots els nivells.
* Les obres s'han de presentar grapades, per triplicat, escrites en DIN A4, amb un cos de lletra 12, interlineat 1,5 i s'usarà preferentment el tipus de lletra Arial. L'alumne/a ha de fer constar en un full a part, el títol de l'obra, el nom del centre escolar al qual pertany i el curs; el seu nom, cognoms i telèfon i, si en té, el correu electrònic.

## Jurat del concurs

El jurat queda compost per escriptors i escriptores de Sant Cugat, professorat de secundària de centres educatius de Sant Cugat, el director del Museu de Sant Cugat i membres d'Òmnium Sant Cugat.

## Referències

* ↑ «Premi Pere Ferrer de Narrativa Històrica breu». Tot Sant Cugat, 30 d’octubre 2022. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ «El Costumari i el seu autor» (en català). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Premi Pere Ferrer de narrativa històrica breu». Òmnium Cultural, 19-01-2018. Arxivat de l'original el 2018-05-23 [Consulta: 23 maig 2018].
# Marco Lietti

Marco Lietti (Gravedona, província de Como, 20 d'abril de 1965) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1988 i 1997. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Catalunya de 1990 i una altra al Tour de França de 1991.

## Palmarès

* 1984
** 1r al Trofeu Sportivi di Briga
* 1986
** 1r a la Coppa Collecchio
* 1987
** 1r a la Torí-Biella
* 1990
** 1r al Gran Premi Longarone
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1991
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1994
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Polònia
* 1995
** 1r al Tour de l'Alt Var

### Resultats al Tour de França

* 1991. Abandona (17a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1993. Abandona (11a etapa)
* 1994. Abandona (14a etapa)
* 1996. Abandona (17a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1990. 83è de la classificació general
* 1991. 62è de la classificació general
* 1992. 97è de la classificació general
* 1997. Abandona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1993. 70è de la classificació general
* 1996. 37è de la classificació general
* 1997. 93è de la classificació general

## Referències

* ↑ «LIETTI Marco». [Consulta: 29 novembre 2022].
* ↑ Dalmases, Javier. «Treinta kilómetros de infarto» (en castellà) p. 36. El Mundo Deportivo, 13-09-1990. [Consulta: 29 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Marco LIETTI» (en italià). [Consulta: 29 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Marco Lietti a sitiodeciclismo.net
# Ritsu Dōan

Ritsu Doan (堂安 律, 16 de juny de 1998) és un futbolista japonès.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2018. Va disputar 15 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2018 | 5 | 1 |
| 2019 | 10 | 2 |
| Total | 15 | 3 |

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Ludovic Martin

Ludovic Martin (Mantes-la-Jolie, Yvelines, 17 de març de 1976) va ser un ciclista francès, professional des del 2001 fins al 2007.

## Palmarès

* 1999
** Vencedor d'una etapa al Tour de la Creuse
* 2000
** 1r a la Manche-Océan
** Vencedor d'una etapa a la Ruban Granitier Breton
** Vencedor d'una etapa als Tres dies de Cherbourg
* 2006
** 1r al Tour del Gavaudan Llenguadoc-Rosselló i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour Nivernais Morvan i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 2004. 119è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Saxon Irvine

Saxon Irvine (Byron Bay, Nova Gal·les del Sud, 5 de desembre de 1986) és un ciclista australià. Professional des del 2015.

## Palmarès

* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Singkarak

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Premi Platino a la millor actriu secundària

El Premi Platino a la millor actriu secundària (castellà: Premio Platino a la mejor actriz de reparto/Premio Platino a la mejor interpretación femenina de reparto) és un dels Premis Platino, premis de cinema d'Iberoamèrica. Es va presentar per primera vegada l'any 2021, i fou guanyat per primer cop per l'actriu espanyola Nathalie Poza pel seu paper de Violeta a La boda de Rosa. Abans d'això, les actuacions femenines de suport estaven incloses a la categoria Millor Actriu.
A la llista següent es mostra primer el guanyador del premi de cada any, seguit dels altres nominats.

## Guanyadors i nominats
### 2020

| Any | Receptor | Personatge | Títol |
| 2021 VIII edició | Nathalie Poza | Violeta | La boda de Rosa |
| 2021 VIII edició | Yanina Ávila | Gladys Pereyra | Crímenes de familia |
| 2021 VIII edició | Kami Zea | Marta | El olvido que seremos |
| 2021 VIII edició | Sabrina de la Hoz | Natalia | La Llorona |
| 2022 IX edició | Aitana Sánchez-Gijón | Teresa Ferreras | Madres paralelas |
| 2022 IX edició | Ana Cristina Ordoñez González | Ana (nena) | Noche de fuego |
| 2022 IX edició | Milena Smit | Ana Manso Ferreras | Madres paralelas |
| 2022 IX edició | Almudena Amor | Liliana | El buen patrón |

## Vegeu també

* Goya a la millor actriu secundària
* Premi Ariel a la millor actriu de repartiment
* Premi Cóndor de Plata a la millor actriu de repartiment

## Referències

* ↑ «» Noticias » Cultura Cine 'El olvido que seremos' y 'La llorona' lideran las nominaciones a los Premios Platino». RTVE, 18-07-2021.
* ↑ «Listado de nominados de los premios Platino 2022» (en castellà). ABC, 31-03-2022. [Consulta: 2 abril 2022].
* ↑ «'El buen patrón' reina en los Premios Platino del cine iberoamericano». rtve.es, 02-05-2022.

## Enllaços externs

* web oficial
# Halichoeres melanurus

Halichoeres melanurus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Japó fins a la Gran Barrera de Corall, Samoa i Tonga. És substituït per Halichoeres vrolikii a l'oceà Índic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).