OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pastorale

El Pastorale («Pastoral») és una obra literària escrita per Francesc Eiximenis a València en llatí entre 1397 i 1400. Fou dedicada al bisbe de València Hug de Llupià i Bages.

## Origen

El Pastorale està dedicat al bisbe de València, Hug de Llupià i Bages a instàncies de Miquel de Miracle, rector de Penàguila, com diu el pròleg del llibre. Possiblement, fou escrit amb motiu de la seua presa de possessió del bisbat de València el 1397 o 1398. O potser, més probablement, amb motiu de la seua arribada a València el 9 d’agost de 1400.

## Estructura i contingut

L’obra consta de cent seixanta-set capítols, dividits en quatre parts, i tracta principalment dels deures i les obligacions dels bisbes, si bé al principi parla de l'estament eclesiàstic en general.
Potser seria equivalent a l’Onzè de Lo Crestià, que no va escriure, en què tenia previst tractar de l'estament eclesiàstic. Ara bé, si considerem que el sacerdoci és també un sagrament, al Desè de Lo Crestià tenia la intenció, així mateix, de tractar dels sagraments.
Aquest llibre segueix el model del clàssic Regula Pastoralis (regla pastoral) de Sant Gregori el Gran, que és un manual per a la vida dels bisbes i sacerdots.

## Edicions

N’existeix una edició incunable impresa a Barcelona per Pere Posa el 5 de desembre de 1495. Això no obstant, recentment se n’ha fet una edició crítica i traducció al català en forma de tesi doctoral. Però aquesta tesi no ha estat editada, i sols està disponible en línia.
Així doncs, malauradament, no disposem encara d’una edició actual d’aquesta obra. Tanmateix, Curt Wittlin en transcriví cinc capítols (des de part del 36 fins al 40) en un interessant article que analitza el dissimulat antimonarquisme i antioligarquisme eiximenià.

## Edicions digitals
### Incunables

* Edició a la Memòria Digital de Catalunya de l'edició incunable impresa a Barcelona per Pere Posa el 5 de desembre de 1495.

### Edicions modernes

* Edició a Tesis doctorals en Xarxa Arxivat 2016-03-16 at Archive.is de l'edició crítica i la traducció al català feta per Montserrat Martínez Checa (Francesc Eiximenis. Pastorale. Edició i traducció. Barcelona. UAB. 1995. LXXXVII+[VIII+450] (Edició i traducció)+12 (Annex)). Tesi doctoral de Montserrat Martínez Checa dirigida per José Martínez Gázquez i llegida a la Universitat Autònoma de Barcelona en 1995.

### El Pastorale dins les obres completes en línia

* Obres completes de Francesc Eiximenis (en català i en llatí) Arxivat 2012-04-02 a Wayback Machine..

## Referències

* ↑ Hauf, Albert. D’Eiximenis a sor Isabel de Villena. Barcelona / València. PAM / IIFV. 1990, p. 62 n. 6.
* ↑ Chabás, Roc. Episcopologio Valentino. V. II [inèdit], p. 212-214.(castellà)
* ↑ Martínez Checa, Montserrat. Francesc Eiximenis. Pastorale. Edició i traducció. Barcelona. UAB. 1995. LXXXVII+[VIII+450] (Edició i traducció)+12 (Annex). Tesi doctoral en dos microfitxes. (llatí) (català)
* ↑ Wittlin, Curt. “Quae maxime damnant animas principum: Fünf antimonarchische Kapitel im Pastorale des Francesc Eiximenis”. ZfK, 2. 1989. 98-114. (alemany)
# El Tricicle (música)

El Tricicle fou un grup de cançó catalana (1967-1973) format per Frederic Roda, Àlvar Roda i Ignasi Roda Fàbregas i que va pertànyer al moviment de la Nova cançó.
El seu estil era deixondit i amb una forta càrrega d'ironia, que es reflectia en les lletres de les cançons, moltes escrites expressament per a ells per poetes catalans com ara Pere Quart, Miquel Martí i Pol, etc. El Frederic i l'Àlvar tocaven la guitarra i l'Ignasi, la bateria. L'any 1972 el grup es va dissoldre. El Frederic es va dedicar de ple al teatre i l'Ignasi va compaginar un temps el teatre amb una altra formació musical que va crear i que es deia Taverna 2. L'anècdota és que, anys més tard va sorgir un nou Tricicle però en l'àmbit teatral.
El poeta Pere Quart va ser qui els va batejar, tot dient: "Tres rodes fan un tricicle". Iniciaren la seva activitat l'any 1967. A part de les seves pròpies cançons, varen musicar poetes catalans: Pere Quart, Miquel Martí i Pol, Josep M. de Sagarra, Joan Vergés, Tomàs Garcés, etc.

## Discos editats

Discogràfica Concèntric
* 1970 «La vaca suïssa» i «Cap a la lluna», lletres de Pere Quart i músiques de Frederic Roda
* 1971 «Cançó lirona», lletra de Pere Quart i música d'Àlvar Roda i «Poema Folk» amb lletra de Joan Vergés i música de Frederic Roda.

## Referències

* ↑ «Àlvar Roda: ser amb la cançó». Cugat.cat, 19-04-2014. [Consulta: 26 novembre 2016].
* ↑ «El Tricicle» (en catalan). [Consulta: 6 juny 2020].
# Consell Assessor de Dret Civil de les Illes Balears

El Consell Assessor de Dret Civil de les Illes Balears és un òrgan permanent de consulta i assessorament del Govern i del Parlament en aquesta matèria i està adscrit al Govern de les Illes Balears.

## Història

Aquest òrgan es va crear arran de la Llei 7/2017, de 3 d'agost, per la qual es modifica la Compilació de dret civil de les Illes Balears, i substitueix l'anterior Comissió Assessora de Dret Civil de les Illes Balears.
El 22 d'octubre de 2018 es va prendre possessió els primers membres d'aquest Consell.

## Composició

El Consell Assessor està format per deu membres i té una composició paritària entre illes i entre dones i homes. Tots els integrants del Consell Assessor són juristes de trajectòria professional i acadèmica reconeguda i amb experiència demostrada en el camp del dret civil de les Illes Balears.
D'aquests membres, dos són designats pel Govern i dos per cada consell insular. Cal destacar, a més, que aquests membres no poden ocupar càrrecs públics, ni per elecció ni per designació. Per altra banda, el Govern nomenarà un funcionari o funcionària perquè exerceixi les funcions de secretari o secretària del Consell Assessor.
Els vocals nomenats són les persones següents:
* Bartolomé Bibiloni Guasp, designat pel Govern.
* Antonia Paniza Fullana, designada pel Govern.
* Francesca Llodrà Grimalt, designada pel Consell Insular de Mallorca.
* Miquel Àngel Mas Colom, designat pel Consell Insular de Mallorca.
* Teresa Castillo Moreno, designada pel Consell Insular de Menorca.
* Francisco Marqués Pons, designat pel Consell Insular de Menorca.
* Juan Carlos Torres Ailhaud, designat pel Consell Insular d'Eivissa.
* Maria Torres Bonet, designada pel Consell Insular d'Eivissa.
* Ángel Custodio Navarro Sánchez, designat pel Consell Insular de Formentera.
* Maria del Pilar Serra Escandell, designada pel Consell Insular de Formentera.
El president del Consell Assessor és Bartolomé Bibiloni Guasp i el secretari, Ramon Rosselló Lozano.

## Vegeu també

* Dret Civil de les Illes Balears

## Referències

* ↑ Llei 7/2017, de 3 d'agost, per la qual es modifica la Compilació de dret civil de les Illes Balears (BOIB)
* ↑ «Armengol assisteix a la presa de possessió del Consell Assessor de Dret Civil de les Illes». Arxivat de l'original el 2018-10-24. [Consulta: 23 octubre 2018].
* ↑ Àngel Custodi Navarro és nomenat membre del Consell Assessor de Dret Civil
# Xarma-Adad I

Xarma-Adad I o Šarma-Adad I va ser rei d'Assíria que segons la Llista dels reis d'Assíria va governar durant dotze anys, potser del 1672 aC al 1660 aC.
Es desconeix pràcticament tot sobre el seu regnat. Era fill de Libaia, al que va succeir. El va succeir el seu fill Iptar-Sin. Segons la Crònica Sincrònica, que relaciona els reis d'Assíria amb els reis de Babilònia, podria haver estat contemporani de Tiptakzi, Kharbaixikhu, Urzigurumaix i Abirattaix.

## Referències

* ↑ Ascalone, Enrico. Mesopotamia : Assyrians, Sumerians, Babylonians. Berkeley: University of California Press, 2007, p. 187. ISBN 9780520252660.

## Bibliografia

* The Assyrian King List from Khorsahabad al Journal of Near Eastern Studies, 1, 4, per A. Poebel, p. 28.
* Assíria
# L'Euguélionne

L'Euguélionne és una llibreria feminista amb seu a Montreal, al carrer Beaudry. El nom prové de la novel·la homònima del 1976 de caràcter feminista de l'autora quebequesa Lucile Durand, coneguda pel pseudònim Louky Bersianik.
La llibreria va obrir les portes al públic el 15 de desembre de 2016, però el col·lectiu que duia a terme el projecte l'havia engegat ben bé el 2015. Fundada per Marie-Ève Blais, Sandrine Bourget-Lapointe, Stéphanie Dufresne, Nicolas Longtin-Martel, Karine Rosso i Camille Toffoli, totes sis llibreteres, escriptores i estudiants de literatura i feminismes, el local està especialitzat en literatura feminista, LGBTQ i no normativa.

## Referències

* ↑ «Une librairie féministe ouvre ses portes à Montréal» (en francès canadenc). Radio-Canada.ca. [Consulta: 5 desembre 2017].
* ↑ «Un projet de librairie féministe à Montréal» (en français). https://lezspreadtheword.com, 11-09-2015. [Consulta: 5 desembre 2017].
* ↑ «Une librairie féministe ouvrira ses portes en 2016 à Montréal!» (en français). http://www.nightlife.ca, 01-03-2016. [Consulta: 5 desembre 2017].
* ↑ Lalonde, Catherine «L’Euguélionne, future librairie féministe à Montréal» (en francès). Le Devoir, 08-03-2016. ISSN: 0319-0722 [Consulta: 6 desembre 2017].

## Enllaços externs

* L'Euguélionne - Lloc web oficial
# Serrat de Lurda

El Serrat de Lurda és una muntanya de 832 metres que es troba al municipi de Lluçà, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cosinus director

En geometria analítica, els cosinus directors (o cosinus de direcció) d'un vector són els cosinus dels angles entre el vector i els tres eixos de coordenades. De manera equivalent, són les aportacions de cada component de la base a un vector unitari en aquesta direcció. Els cosinus directors són una extensió anàloga de la noció habitual de pendent a dimensions més altes.

## Coordenades cartesianes tridimensionals

Si v és un vector euclidià en un espai euclidià tridimensional, ℝ$^3$,
    $\mathbf {v} =v_{x}\mathbf {e} _{x}+v_{y}\mathbf {e} _{y}+v_{z}\mathbf {e} _{z},$
on e$_x$, e$_y$, e$_z$ són la base canònica en la notació cartesiana, llavors, els cosinus directors són
    ${\begin{alignedat}{2}\alpha &=\cos a={\frac {\mathbf {v} \cdot \mathbf {e} _{x}}{\Vert \mathbf {v} \Vert }}&&={\frac {v_{x}}{\sqrt {v_{x}^{2}+v_{y}^{2}+v_{z}^{2}}}},\\\beta &=\cos b={\frac {\mathbf {v} \cdot \mathbf {e} _{y}}{\Vert \mathbf {v} \Vert }}&&={\frac {v_{y}}{\sqrt {v_{x}^{2}+v_{y}^{2}+v_{z}^{2}}}},\\\gamma &=\cos c={\frac {\mathbf {v} \cdot \mathbf {e} _{z}}{\Vert \mathbf {v} \Vert }}&&={\frac {v_{z}}{\sqrt {v_{x}^{2}+v_{y}^{2}+v_{z}^{2}}}}.\end{alignedat}}$
* Vector v en ℝ$^3$
* Cosinus directors i angles de direcció del vector unitari v/|v|
D'aquí es dedueix que s'eleva al quadrat cada equació i es sumen els resultats
    $\cos ^{2}a+\cos ^{2}b+\cos ^{2}c=\alpha ^{2}+\beta ^{2}+\gamma ^{2}=1.$
Aquí α, β i γ són els cosinus directors i les coordenades cartesianes del vector unitari v/|v|, i a, b i c són els angles de direcció del vector v.
La direcció dels angles a, b i c són angles aguts i obtusos; per exemple, 0 ≤ a ≤ π, 0 ≤ b ≤ π i 0 ≤ c ≤ π, i denoten els angles formats entre v i els vectors base unitaris, e$_x$, e$_y$ i e$_z$.

## Significat general

Més en general, el cosinus director es refereix al cosinus de l'angle entre els dos vectors. Són útils per formar matrius cosinus de direcció que expressen un conjunt de vectors de base ortonormals en termes d'un altre conjunt, o per expressar un vector conegut en una base diferent.

## Referències

* Kay, D. C.. Tensor Calculus (en anglès). McGraw Hill, 1988, p. 18–19 (Schaum’s Outlines). ISBN 0-07-033484-6.
* Spiegel, M. R.; Lipschutz, S.; Spellman, D. Vector analysis (en anglès). McGraw Hill, 2009, p. 15, 25 (Schaum’s Outlines). ISBN 978-0-07-161545-7.
* Tyldesley, J. R.. An introduction to tensor analysis for engineers and applied scientists (en anglès). Longman, 1975, p. 5. ISBN 0-582-44355-5.
* Tang, K. T.. Mathematical Methods for Engineers and Scientists (en anglès). 2. Springer, 2006, p. 13. ISBN 3-540-30268-9.
* «Direction Cosine» (en anglès). MathWorld.

## Vegeu també

* Tensor cartesià
# Maria Vittoria De Fornari Strata

Maria Vittoria De Fornari Strata (Gènova, 1562 - 15 de desembre de 1617) fou una religiosa italiana, fundadora de l'Orde de la Santíssima Anunciació, dedicada al Misteri de l'Encarnació de Crist. És venerada com a beata per l'Església Catòlica.

## Biografia

Nasqué a Gènova en 1562, setena dels nou fills de Geronimo, de la noble família De Fornari, i Barbara Veneroso. Va créixer en un ambient devot i de pietat, i auster alhora, i volgué fer-se religiosa. Els seus pares, però, l'havien promès i a disset anys es casà amb el noble genovès Angelo Strata. Després de vuit anys de feliç matrimoni, quedà vídua, amb sis fills. Passat el tràngol, que li portà a una greu crisi espiritual, es lliurà a l'educació d'aquests i a la devoció a la Mare de Déu, i va fer vot privat de castedat, de no portar mai més joies ni robes de seda, i de no participar en festes mundanes.
Quan van ser grans, cinc dels fills es van fer religiosos (les noies, es van fer Canongesses del Laterà, i els fills, frares mínims), mentre que un altre morí amb deu anys. Ja sola, portà a terme un projecte de fundació per dedicar la resta de la seva vida a la devoció a Maria. Amb Vicentina Lomellini Centurione, Maria Tacchini, Chiara Spinola i Cecilia Pastori, i amb el suport del marit de la primera, Stefano Centurione (que es va fer sacerdot), es retiraren a un convent al Castelletto de Gènova. Van fundar així, en 1604, l'Orde de la Santíssima Anunciació, que es dedicaria a fomentar la devoció envers Crist encarnat i la Mare de Déu, mitjançant la pregària i la vida en la pobresa i en la més estricta clausura. Per a l'hàbit, trià els colors marians, blanc i blau celest, la qual cosa donà lloc a que fossin conegudes com a monges celestes o turchine ("turqueses").
L'orde es difongué des de Gènova a Roma i França. Maria Vittoria fou priora de l'orde, però els últims anys de la seva vida els passà com a simple religiosa, donant exemple d'humilitat i obediència. Morí al monestir de Gènova el 15 de desembre de 1617.

## Veneració

En 1828 fou proclamada beata per Lleó XII. El seu cos incorrupte és venerat a l'església del Monastero dell'Annunziata de San Cipriano (Serra Riccò), prop de Gènova.

## Bibliografia

* Angela Lupi; Due volte madre. Beata Maria Vittoria De Fornari Strata, 2000, San Paolo Edizioni.
* Paolo Risso; Nella luce di Nazaret, cuore di Madre. Profilo della Beata Maria Vittoria De Fornari Strata, 2004, Elledici.

## Vegeu també

* Orde de la Santíssima Anunciació

### Enllaços externs

* Santi, beati e testimoni
* Lloc web oficial del monestir de Roma
* Lloc web oficial del monestir de Gènova Arxivat 2015-06-19 a Wayback Machine.
# Motín de los gatos

El Motín de los Gatos fou una revolta popular que tingué lloc a Madrid el 28 d'abril de 1699, per la manca de queviures, sobretot de pa després d'anys de males collites i pujada del preu del blat. El motí va acabar amb la crema del palau de Manuel Joaquín Álvarez de Toledo-Portugal, el comte d'Orpesa i la seva dimissió com a president del Consell de Castella.

## Referències

* 1 2 Alloza, Ángel. La vara quebrada de la justicia: un estudio histórico sobre la delincuencia madrileña entre los siglos XVI y XVIII (en castellà). Los Libros de la Catarata, 2000, p. 110. ISBN 8483191083 [Consulta: 28 gener 2015].
* ↑ Alonso Garcia, David. Breve Historia de los Austrias: La apasionante historia del Imperio español bajo la dinastía de los Austrias. Desde su expansión mundial hasta su declive con Carlos II. (en castellà). Ediciones Nowtilus, 2009, p. 186. ISBN 8497637593.
# Xarma-Adad II

Xarma-Adad II o Šarma-Adad II va ser rei d'Assíria que segons la Llista dels reis d'Assíria era fill de Xuninua. Va regnar només tres anys, potser del 1601 aC al 1599 a C.
Com que el va succeir el seu germà Erixum III cal suposar que va morir jove i sense descendència.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ Ascalone, Enrico. Mesopotamia: Assyrians, Sumerians, Babylonians. Berkeley, Calif.: University of California Press, 2007, p. 282. ISBN 9780520252660.

## Bibliografia

* A. Poebel. "The Assyrian King List from Khorsahabad". A: Journal of Near Eastern Studies, 1, 4.
* Assíria
# La Grigonnais

La Grigonnais (en bretó Kerrigon) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.347 habitants. Limita amb Nozay, Vay, Blain, La Chevallerais i Puceul.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 774 | 780 | 806 | 931 | 1.016 | 1.101 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | François Favry | |
# Cosint la vela

Cosint la vela és una pintura de Joaquim Sorolla i Bastida. És una de les obres valencianes del pintor, i que pertany al costumisme mariner.

## Influències

Gonzalo Salvá Simbor fou el seu mestre en els seus anys de formació i d'ell hereta el gust per la pintura a l'aire lliure i de petit format, que aquest alhora va adquirir de l'escola de Barbizon. D'altra banda, Ignacio Pinazo li inculca el gust per les escenes costumistes valencianes. Els seus viatges a París i les seves visites als Salons el van posar en contacte amb la pintura parisenca però també internacional. Encara que al principi no es va mostrar favorable a l'impressionisme, en concret, cap a les pinzellades separades i de petita mida, 3​ de mica en mica va incloure a les seves obres modes impressionistes d'utilitzar el color. L'obra de Marià Fortuny també va influir en Sorolla, en relació amb el detallisme i el plantejament lluminós.

## Anàlisi de l'obra

L'obra s'insereix en la trajectòria del costumisme valencià, el pioner del qual a la segona meitat del segle xix va ser Bernardo Ferrándiz. L'assumpte està tractat de forma anecdòtica, versemblança de el llum naturalista, i detallisme minuciós. És una obra molt original pel que fa a composició, la vela ocupa la major part del llenç i la seva blancor es fon amb el verd de l'exuberant naturalesa. El llum es filtra a través de les fulles i flors, gran poder magnètic del llum. Pinzellada llarga i vigorosa. Diverses joves, un home amb un barret de palla, una dona asseguda al fons i un ancià que examina el treball, cusen la vela perquè tot estigui a punt per als mariners.
El públic al principi no va acceptar aquest quadre, ja que suposava un gran atreviment que el protagonista de l'obra fos la vela. El tema tractat no té una gran transcendència, simplement reflecteix la feina d'una gent humil a una platja llevantina. Tanmateix, en una anàlisi més profunda es pot observar que l'acció de cosir la vela és una excusa que el serveix a Sorolla per demostrar el seu mestratge en la representació dels efectes lluminosos i de colors.

## Referències

* ↑ «Joaquín Sorolla» (en castellà). Universidad Miguel Hernández. [Consulta: 30 novembre 2018].
* ↑ Rodríguez Subirana, Mónica. «Pieza del mes: Escena hogareña». Museu Sorolla, 01-09-2014. Arxivat de l'original el 2018-04-11. [Consulta: 30 novembre 2018].
* ↑ «II JOAQUÍN SOROLLA» (PDF) (en castellà).

## Bibliografia

* «Sorolla, con anécdota» (en castellà). Boletín Cultural y Bibliográfico, [S.l.], 6, 01-09-1963, pàg. 1414-1416. ISSN: 25906275 [Consulta: 10 abril 2018].
# Pastoral heroica

La pastoral heroica (en francès, pastorale héroïque) és una peça lírica destinada a l'escena, practicada a la França dels segles xvii i xviii.
El seu esperit i principis són propers als de la tragédie lyrique. Se'n distingeix, però, per un caràcter més lleuger i un nombre d'actes reduït (en general, tres). Els arguments permeten posar en escena déus i herois de la mitologia grecoromana clàssica (d'aquí el seu nom), amb una intriga generalment centrada en els sentiments amorosos.
Les pastorals heroiques més conegudes són degudes a Lully (Acis et Galatée) i Rameau (Zaïs, Naïs, etc.), però aquest gènere també va ser practicat per molts dels seus contemporanis, com ara Anne Danican Philidor.

## Bibliografia

* Powers, D M The 'Pastorale Héroïque': Origins and Development of a Genre of French Opera in the 17th and 18th Centuries (dissertation, Universitat de Chicago, 1988)
* Sadie, Stanley ed. (1992), 'Pastorale-héroïque' a The New Grove Dictionary of Opera, ISBN 0-333-73432-7
# Eguesibar

Eguesibar (cooficialment en castellà Valle de Egüés) és un municipi de Navarra, a la comarca de Cuenca de Pamplona, dins la merindad de Sangüesa. Limita amb els municipis d'Aranguren al sud, Esteribar al nord, Lizoain a l'est, i Uharte, Burlata i Pamplona a l'oest.
Està constituït pels concejos d'Alzuza, Ardanaz, Azpa, Badostain, Egüés, Elcano, Elía, Ibiricu, Olaz i Sagaseta i els indrets d'Etxalaz, Egulbati, Eransus, Gorraiz, Ustarroz i Sarriguren.
Des del 25 de gener de 2012 la seua capital és al nucli de Sarriguren.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1897 | 1900 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1975 | 1981 | 1991 | 1999 | 2004 |
| | | | | | | | | | | 2.127 | 4.472 |

## Referències

* ↑ «Cambio de denominación de los municipios». Modificaciones en los municipios producidas desde el 01-01-15 al 01-01-2016. INE. [Consulta: 12 febrer 2020].
# Jens-Erik Madsen

Jens-Erik Madsen (Randers, Jutlàndia Central, 30 de març de 1981) és un ciclista danès professional des del 2004 fins al 2012. També ha combinat amb el ciclisme en pista on va aconseguir una medalla de plata als Jocs Olímpics de Pequín en la prova de Persecució per equips tres medalles al Campionat del món de Persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 2000
** Campió de Dinamarca en Persecució per equips
* 2008
** Medalla d'argent als Jocs Olímpics de Pequín en Persecució per equips (amb Alex Rasmussen, Michael Mørkøv, Casper Jørgensen i Michael Færk Christensen)
* 2009
** Campió del món de Persecució per equips (amb Alex Rasmussen, Casper Jørgensen i Michael Færk Christensen)
** Campió de Dinamarca en Quilòmetre contrarellotge
* 2010
** Campió de Dinamarca en Scratch

### Resultats a la Copa del Món

* 2005-2006
** 1r a Sydney, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2003
** Vencedor d'una etapa del Tour de Berlin
* 2004
** Campió de Dinamarca en Contrarellotge per equips
* 2007
** Campió de Dinamarca en Contrarellotge per equips
* 2009
** Campió de Dinamarca en Contrarellotge per equips
** 1r a la Fletxa del port d'Anvers
* 2010
** 1r al Fyen Rundt

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Cogullada modesta

La cogullada modesta (Galerida modesta) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita àrids terrenys rocosos i sabanes del Senegal, Gàmbia, Guinea i Sierra Leone, sud de Mali, nord de Ghana, sud de Níger, nord i centre de Nigèria, Camerun, Txad i República Centreafricana fins al nord i nord-est de la República Democràtica del Congo, centre del Sudan, Sudan del Sud i nord-oest d'Uganda.

## Referències

* ↑ «Cogullada modesta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)