OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Araeodon intermissus

Araeodon intermissus és una espècie de mamífer extint que visqué en allò que avui en dia és Nord-amèrica durant el Juràssic superior (Kimmeridgià-Titonià). Se n'han trobat restes fòssils a la formació de Morrison, més concretament a la zona estratigràfica 5.

## Referències

* ↑ Foster, J. (2007). "Appendix." Jurassic West: The Dinosaurs of the Morrison Formation and Their World. Indiana University Press. pàg. 327–329.

## Vegeu també

* Organismes prehistòrics de la formació de Morrison
# Araeomorpha

Araeomorpha és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Araeomorpha diplopa (Lower, 1903)
* Araeomorpha limnophila Turner, 1937

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea.

## Bibliografia

* Lower, O.B., 1903: Descriptions of new Australian Noctuina, & c.. Transactions of the Royal Society South Australia, 27: 27–74.
* Turner, A.J., 1908: New Australian Lepidoptera of the families Noctuidae and Pyralidae. Transactions of the Royal Society South Australia, 32: 55–109.
* Turner, A.J., 1915: Studies in Australian Lepidoptera. Proceedings of the Royal Society of Queensland, 27: 11–57.
* Turner, A.J., 1937: New Australian Pyraloidea (Lepidoptera). Proceedings of the Royal Society of Queensland, 48 (10): 61–88.
# Armenis de l'Uruguai

Els armenis de l'Uruguai són els ciutadans d'Armènia residents en territori uruguaià, així com els descendents dels armenis otomans que viuen en aquest país. La quantitat d'armenis que viuen a l'Uruguai és de 19.000, aproximadament. La comunitat armènia a l'Uruguai es considera com una de les més antigues d'Amèrica del Sud. La majoria dels armenis resideixen a Montevideo, la capital del país.

## Història

Per ésser una comunitat tan antiga, molts armenis són descendents en tercera o quarta generació dels primers immigrants provinents de Turquia. La Unió General Benevolent d'Armènia (UGBA) va establir una seu a l'Uruguai el 1938 i va inaugurar un centre comunitari complex el 1953.
El reconeixement del genocidi armeni per diversos parlaments va ser encapçalat per l'Uruguai, que va ser el primer país a reconèixer i condemnar el maig de 1965 el genocidi armeni. El país ha donat suport de forma constant a la comunitat armènia amb moltes resolucions favorables a la seva causa.

## Comunitat

Entre 1974 i 1975, el capítol uruguaià de l'UGBA va establir un centre educatiu que va ser completat en dues parts: la primera va ser l'escola primària Nubariana, com a homenatge al fundador de l'UGBA, Boghos Nubar; la segona va ser l'institut d'ensenyament secundari Alex Manoogian, que rep el nom del llavors president de l'UGBA.
Els armenis residents a l'Uruguai són força actius en les arts. Álvaro Hagopian és el director de l'orquesta filarmònica de Montevideo. També funcionen a la capital, el grup de ball Córdoba "Ararat" (UGBA) i el Centre Nacional Armeni "Gayane", una escola de ball. Existeix una emissora de ràdio en armeni "Radio Armenia", operativa des de Montevideo.
Montevideo també té una plaça pública anomenada Armenia. Al parlament de l'Uruguai, n'hi ha un membre d'origen armeni, Lilián Keshishian.

## Religió

Molts armenis pertanyen a l'Església apostòlica armènia. El centre principal és l'Església Armènia de l'Uruguai (Iglesia Armenia del Uruguay, en castellà). L'església també té una estàtua en homenatge a les víctimes del genocidi armeni.

## Uruguaians d'ascendència armènia destacats

* Joaquín Boghossian, futbolista.
* Sergio Markarián, entrenador de futbol.
* Mauro Guevgeozián, futbolista.
* Adrian Sarkissian, futbolista.

## Referències

* 1 2 3 (anglès) Diàspora armènia al món, dades per països i territoris
* 1 2 3 4 (castellà) Comunitat armènia Arxivat 2011-10-08 a Wayback Machine.
* 1 2 (castellà) Els armenis a l'Argentina
* 1 2 (castellà) Pàgina web de la Presidència de l'Uruguai: Uruguay y Armenia crecen en el mundo internacional Arxivat 2008-06-25 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Administració Nacional de Correus de l'Uruguai: informació sobre el 65º aniversari de Ràdio Armènia

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial d'armenis a l'Uruguai Arxivat 2009-08-22 a Wayback Machine. (castellà)
* Acords polítics entre Armènia i l'Uruguai Arxivat 2012-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
* Associació Cultural Uruguai-Armènia Arxivat 2009-02-13 a Wayback Machine. (castellà)
# Armilustrium

L'Armilustrium era una festa anual que se celebrava a l'antiga Roma en honor del déu Mart, el dia 14 abans de les calendes de novembre, el 19 d'octubre.

## Descripció

Aquest dia les armes dels guerrers es purificaven ritualment i en acabar es treien o es desaven segons si era el començament de la temporada de guerra o si era el final. Tots els membres de l'exèrcit es reunien al turó de l'Aventí, en un lloc anomenat també Armilustrum, i s'adreçaven en processó cap al Circ Màxim, què estava guarnit amb flors. Es feien sonar les trompetes (tubae) perquè el so purifiqués les armes i les armadures. Durant la processó es duien torxes i en finalitzar se sacrificava un animal. Els sacerdots dansaires del deu de la guerra, coneguts amb el nom de salii, feien una exhibició del seu art per invocar la protecció del déu Mart.
L'Armilustrium era una de les principals festes relacionades amb Mart, per això se celebrava de vegades al mes de març (aprox. el dia 19), en llatí Martius, que vol dir «mes dedicat a Mart», en relació al començament de la temporada de guerra, però també se celebrava el 19 d'octubre, a l'acabament de la temporada. Les altres festivitats dedicades a aquest déu eren: l'Equirria, el 24 de febrer, el 14 de març i el 15 d'octubre; l'Agonium Martiale el 17 de març; i el Tubilustrium, la purificació de les trompetes el 23 de maç i el 23 d'octubre.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Armilustrium». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 3 maig 2022].

## Bibliografia

* Howard Hayes Scullard. "Festivals and Ceremonies of the Roman Republic". ed.Cornell University Press, 1981, p. 195.
# Ariosoma megalops

Ariosoma megalops és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 14,9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu fins als 717 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Hong Kong i les illes Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Arūnas Bubnys

Arūnas Bubnys (7 de novembre de 1961, Ignalina) és un lituà escriptor, historiador i arxiver. Va començar els seus estudis a la Universitat de Vílnius el 1985. El 1993 va rebre un doctorat per la seva tesi Lietuvių antinacinė rezistencija 1941-1944 m. («Lituana Resistència antinazi 1941-1944»).
A partir de 1985 va treballar a l'Institut Lituà d'Història. El 1993-1998 va ser director dels Arxius lituans especials. Actualment treballa en el Centre d'Investigació sobre el Genocidi i Resistència de Lituània, i és membre de la Comissió Internacional per a l'Avaluació dels crims dels règims nazi i soviètic a l'ocupació de Lituània.

## Camps d'interès

* Política nazi durant l'ocupació de Lituània
* Resistència lituana contra els nazis
* Resistència polonesa a Lituània 1941-1944

## Principals obres

* Lenkų pogrindis Lietuvoje 1939–1940 m.
* Lietuvių antinacinė rezistencija 1941–1944 m.
* Vokiečių okupuota Lietuva (1941–1944)

## Referències

* Bio a l'Institut Lituà d'Història
* http://www.komisija.lt/Files/www.komisija.lt/File/Tyrimu_baze/Naciu%20okupacija/Holokaustas%20Lietuvos%20provincijoje/Zydu%20persekiojimas/Pirmosios%20Karo%20dienos/ENG/A.Bubnys_Province_ENG.pdf Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.
# Aristó (dramaturg)

Aristó (grec antic: Ἀρίστων) va ser un dramaturg grec, fill de Sòfocles i Teoris, segons diu la Suïda.
Va tenir un fill, de nom Sòfocles, que hauria tret a la llum l'obra Èdip a Colonos del seu avi, l'any 401 aC. Un Aristó escriptor de tragèdies esmentat per Diògenes Laerci podria ser aquest mateix personatge, però no és segur.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/325?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AristonSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 310. ]
# Asterios Polyp

Asterios Polyp és una novel·la gràfica del 2009 del dibuixant de còmics estatunidenc David Mazzucchelli.

## Argument

El personatge principal, Asterios Polyp, és un professor i arquitecte d'ascendència grega i italiana que ensenya a la Universitat de Cornell a Ithaca, Nova York. Després d'un llamp crema el seu apartament, abandona la ciutat en un autobús. Només tenia diners per arribar a Apogee, una ciutat en algun lloc de nord-amèrica, probablement Arizona. Allà troba una feina com a mecànic d'automòbils. La novel·la intercala la seva vida present amb escenes del seu passat, aparentment narrades pel seu germà bessó mort, Ignazio. Es fa un repàs als fets que han marcat d'alguna manera la seva vida, incloent la seva infància i el seu matrimoni problemàtic, així com somnis i seqüències al·legòriques. Finalment, Asterios no només ha d'enfrontar-se a la seva pròpia naturalesa, sinó als capritxos implacables i amorals dels mateixos déus.

## Temàtica

En argument, estructura i disseny, aquest llibre explora la idea de dualitat. Algunes de les falses dicotomies tocades són: apol·lí vs dionisíac; raó vs emoció; destí vs lliure albir; i natura vs nodrir. Al llibre es plantegen preguntes com ara en què es converteix persona o qui és realment. L'herència grega d'Asterios és una de les moltes al·lusions a la història d'Orfeu i Eurídice, un tema recurrent al llarg del llibre. També es pot relacionar amb l'Odissea, en què la història es basa de manera lliure.

## Estil

Asterios Polyp és una obra que ocupà molts anys a Mazzucchelli, creant vinyetes amb gran profusió de detalls, profunditats de plànols i jocs cromàtics que donen un color i una sèrie de formes determinades als dos personatges principals. L'obra conté més de quinze tipografies diferents fetes a mà, tintes especials per a crear la sensació d'ambient i tot un ampli ventall d'eines al servei de l'expressivitat i fluïdesa de l'argument.

## Recepció

Asterios Polyp havia de ser originalment una història per al quart nombre de Rubber Blanket. Finalment, però, es publicà com a llibre de tapa dura independent. Va guanyar el primer premi de novel·la gràfica del Los Angeles Times Book Prize. Va ser nominat a quatre premis Eisner als 2010, guanyant en les categories de millor novetat de novel·la gràfica, millor escriptor/artista i millor guió. Encara el mateix any 2010, també va ser guardanoat amb tres premis Harvey.

## Referències

* 1 2 Orjuela, Juan Camilo. «Asterios Polyp: una obra maestra del cómic» (en castellà), 13-11-2017. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ Thomas, JAred «Words & Pictures (for sub-literates): A Review of Asterios Polyp» (en anglès). Frontier Psychiatrist, 08-08-2011.
* ↑ Wolk, Douglas «Shades of Meaning» (en anglès). The New York Times, 23-07-2009. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Garisson, Jessica. «Rafael Yglesias' "A Happy Marriage" wins Times Book Prize for fiction» (en anglès americà). Los Angeles Times, 24-04-2010. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ MacDonald, Heidi. «Syndicated Comics» (en anglès americà), 30-08-2010. [Consulta: 16 maig 2022].
# Associació de Lladres de l'Extrem Orient

L'Associació de Lladres de l'Extrem Orient va ser una organització criminal russa que operava a l'extrem oriental de la Federació Russa durant la dècada del 1990. Estava encapçalada pel vor v zakone Ievgueni Vassin, àlies Dhzem, amb base a Komsomolsk na Amure. Sota aquesta denominació s'agrupaven diverses bandes dedicades a activitats delictives com l'extorsió, el narcotràfic, el tràfic de persones o el blanqueig de capital, entre d'altres. Segons les autoritats russes va arribar a tenir 4000 membres.
L'organització de Vassin agrupava les bandes locals contra els intents de control per part de les faccions eslaves del centre de Rússia, i va establir col·laboracions amb les organitzacions criminals xineses cada cop més presents a la regió. Malgrat el seu nom, l'organització no tenia una jerarquia formal sinó que era una xarxa de bandes autònomes sotmeses a un arbitratge comú. Les activitats delictives a la regió estaven sobretot relacionades amb el contraban fronterer de fusta i productes manufacturats, així com la immigració il·legal i el tràfic d'heroïna. La mort de Vassin l'any 2001, mentre es trobava detingut, va suposar el seu declivi definitiu. Varis dels seus membres, com Eduard Sakhnov (Sakhno), Oleg Semakin (Yeva) i Oleg Shokhirev (Malek), van ser jutjats l'any 2007 per un tribunal de Khabàrovsk.

## Referències

* ↑ Varese, Federico. The Russian Mafia: Private Protection in a New Market Economy. Oxford University Press, 2001, p. 175. ISBN 9780198297369 [Consulta: 24 maig 2020].
* 1 2 «"Kommersant-Vlast: The year’s most historic court cases"» (en anglès). Govern de la Federació Russa, 2011. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ Dupont, Alan. East Asia Imperilled: Transnational Challenges to Security. Cambridge University Press, 2001, p. 178. ISBN 9780521010153 [Consulta: 24 maig 2020].

## Bibliografia

* Galeotti, Mark. The Vory: Russia's Super Mafia. Yale University Press, 2018. ISBN 9780300187625.
# Atenció a la dependència a Andalusia

L'atenció a la dependència a Andalusia va tindre un desenvolupament normatiu tal com les altres comunitats autònomes.

## Abans de la llei de dependència

Abans de la llei de dependència espanyola, les lleis d'assistència social es dirigien a un col·lectiu concret dins del grup de dependents: la Llei 1/1999, de 31 de març, i la Llei 6/1999, de 7 de juliol.

## Després de la llei de dependència

El Decret 168/2007, de 12 de juny, va ser la norma autonòmica andalusa que regula el procediment per al reconeixement de la situació de dependència. Aquest decret estableix que la sanció a l'infractor de la llei de dependència consisteix en la pèrdua de les prestacions i subvencions dels beneficiaris.
L'Ordre de 3 d'agost de 2007 establí que les empreses proveïdores de serveis infractores són sancionades amb una multa, amb una pèrdua de subvencions, cessament temporal de l'activitat o tancament de l'establiment.
El 2016 hi havia 102.197 andalusos amb dependència funcional reconeguda que estaven en les llistes d'espera, quasi un terç dels espanyols dependents en llista d'espera.

## Referències

* ↑ Cavas Martínez, Faustino; Sempere Navarro, Antonio V. Ley de dependencia : estudio de la ley 39/2006, de 14 diciembre, sobre Promoción de la Autonomía Personal y Atención a las personas en situación de dependencia. Cizur Menor: Aranzadi, 2007, p. 49. ISBN 9788483551912.
* ↑ Barrios Baudor, Guillermo L. «Capítulo 12. El sistema integral de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia. Grados de dependencia y su valoración. Reconocimiento del derecho». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 397. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Sánchez Trigueros, Carmen; González Díaz, Francisco Antonio. «Capítulo 14. Infracciones y sanciones». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 434, 436. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Sánchez Trigueros i González Díaz, 2008, p. 436-437.
* ↑ Moreno, Silvia «Cien mil andaluces en la lista de espera de la dependencia». El Mundo, 17-12-2016 [Consulta: 2 agost 2019].
# As Mulatas

As Mulatas és una pintura a l'oli de l'artista brasiler Di Cavalcanti, realitzada el 1962. Considerada emblemàtica i històrica, l'obra forma part de la col·lecció exposada a l'entresòl del tercer pis del Palau del Planalto, a Brasília.
Va ser vandalitzada en el context de l'assalt a la Plaça dels Tres Poders de Brasília el gener de 2023, amb diverses perforacions a la tela.

## Referències

* ↑ Maciel, Nahima. «Obras de arte dos palácios do Planalto e do Alvorada são preciosas» (en portuguès brasiler). Correio Braziliense, 2017. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «As obras históricas depredadas por terroristas bolsonaristas em Brasília» (en portuguès brasiler). Aventuras na História, 08-01-2023. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «(PDF) Brasília - Palácio do Planalto» (en portuguès). dokumen.tips. Arxivat de l'original el 2023-01-09. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «Palácio do Planalto 14» (en portuguès brasiler). Planalto. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «Um quadro de Di Cavalcanti sofre danos por ação de golpistas que invadiram Palácio do Planalto» (en portuguès brasiler). Extra Online. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «Los manifestantes golpistas damnifican vidrieras del parlamento brasileño y un mural de Di Cavalcanti» (en espanyol europeu). Folha de S.Paulo, 09-01-2023. [Consulta: 9 gener 2023].
# As Aventuras Amorosas de um Padeiro

As Aventuras Amorosas de um Padeiro (Les aventures amoroses d'un forner) és una pel·lícula dramàtica brasilera del 1975 dirigida per Waldir Onofre.

## Sinopsi

Entre el drama i la comèdia, retratant els hàbits i costums dels suburbis de Rio de Janeiro als anys 70, la pel·lícula traça i difumina irònicament les relacions interracials entre Rita (Maria do Rosário), mestressa de casa blanca i recent casada no corresposta pel seu marit Mário (Ivan Setta) i Saul (Haroldo de Oliveira), un artista negre. Rita participa en una pel·lícula que Marques (Paulo César Peréio), un forner portuguès consolidat, culmina amb un intent folklòric de flagrant adulteri, un delicte en aquella època. Al final, també s'introdueixen elements candomblé.

## Repartiment

* Paulo César Peréio ... Marques
* Maria Do Rosario ... Ritinha
* Haroldo de Oliveira ... Saul
* Ivan Setta... Mário

## Premis

Va guanyar el Kikito de Ouro al Festival de Cinema de Gramado de 1976.

## Referències

* ↑ Marivânia Araújo (DCS) e Eronildo José da Silva (PUC/SP e NEIAB). «CINUEM - As Aventuras Amorosas de um Padeiro». CINUEM, 2014. Arxivat de l'original el 2014-12-28. [Consulta: 13 desembre 2020].

## Enllaços externs

* As Aventuras Amorosas de um Padeiro a YouTube
# Auguste Denis Fougeroux de Bondaroy

Auguste Denis Fougeroux de Bondaroy (París, 10 d'octubre de 1732 - París, 28 de desembre de 1789) va ser un botànic francès. Va ser el principal col·laborador del botànic Henri Louis Duhamel du Monceau (1700-1782).

## Algunes publicacions

* 1752: Art de travailler les Cuirs dorés et argentées.
* 1762: Art de Tirer des Carrières la Pierre d'Ardoise, de la Fendre et de la Tailler.
* 1763: Mémoire sur la formation des os.
* 1763: Art du Tonnelier.
* 1773: Observations faites sur les côtes de Normandie.

## Referències

* Bruno de Dinechin, Duhamel du Monceau. Connaissance et mémoires européennes, 1999 ISBN 2-919911-11-2
# Aublysodon

Aublysodon és un dinosaure carnívor anomenat per Joseph Leidy l'any 1868. És un nom dubtós, ja que l'espècimen tipus consisteix només en dents aïllades de la premaxil·la, trobats en estrats del Cretaci superior. Tot i que aquest espècimen està perdut, s'han trobat dents idèntiques en molts estats dels Estats Units, oest del Canadà, i Àsia. És quasi segur que aquestes dents pertanyen a un tiranosàurid tiranosaurí jove, però no es pot identificar amb més especificitat: les dents de tiranosàurids no són diagnòstiques a nivell d'espècie.

## Referències

* ↑ "Aublysodon." In: Dodson, Peter & Britt, Brooks & Carpenter, Kenneth & Forster, Catherine A. & Gillette, David D. & Norell, Mark A. & Olshevsky, George & Parrish, J. Michael & Weishampel, David B. The Age of Dinosaurs. Publications International, LTD. p. 128. ISBN 0-7853-0443-6
# Baga de la Corona

La Baga de la Corona és una obaga del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès. És a la part central-meridional del terme municipal, a llevant de la masia de la Corona, a l'esquerra del torrent de l'Espluga. És en el vessant nord-oest de la carena de la Serra de la Codina, on hi ha el Camp de l'Escopeter.

## Vegeu també

* Roques Codines

## Referències

* ↑ La Baga de la Corona a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Azorella compacta

Azorella compacta (anteriorment Azorella yareta), és una espècie de planta apiàcia que és planta nativa de l'ecosistema de la puna als Andes, al Perú, Bolívia, Xile, oest de l'Argentina, entre 3200 i 4500msnm. És una planta de fulla perenne. Les flors són rosades o de color lila, hermafrodites i és una planta autògama. Pot arribar a viure dos mil·lennis .

## Referències

* ↑ Azorella compacta a PlantList

## Bibliografia

* USDA, ARS, National Genetic Resources Program.
Germplasm Resources Information Network - (GRIN) National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. (7 dic 2007) Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine.
* Brako, L. & J. L. Zarucchi. (editors) 1993. Catalogue of the Flowering Plants and Gymnosperms of Peru. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 45: i–xl, 1–1286.
* Gutte, G., K. Müller & C. Müller. 1986. Neufunde für die peruanishe Flora und Wiederfunde seltener Arten: Ranunculaceae bis Primulaceae. Willdenowia 16(1): 187–210.
* Marticorena, C. & M. Quezada. 1985. Catálogo de la Flora Vascular de Chile. Gayana, Bot. 42: 1–157.
* Mathias, M. E. & L. Constance. 1962. Umbelliferae. 13(5A/1): 3–97. In J. F. Macbride (ed.) Fl. Peru. Publ. Field Mus. Nat. Hist., Bot. Ser.. Field Museum, Chicago. View in Biodiversity Heritage LibraryView in Biodiversity Heritage LibraryView in Biodiversity Heritage Library
* Zuloaga, F. O., O. N. Morrone, M. J. Belgrano, C. Marticorena & E. Marchesi. (editors) 2008. Catálogo de las plantas vasculares del Cono Sur. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 107: 3 Vols., 3348 p.

## Enllaços externs

* Azorella compacta imágenes en Chile
* Imágenes de Azorella compacta en Bolivia
* Azorella compacta Precordillera de Calama, Chile
# Azor (Israel)

Azor és un consell local del districte de Tel-Aviv, situat al sud d'aquesta ciutat i que forma part de l'àrea metropolitana de Gush Dan.

## Història

L'any 1951 es fundà la ciutat sobre les ruïnes de la vila àrab de Ya'azor, que va ser escenari de forts enfrontaments durant la Guerra araboisraeliana de 1948, especialment durant el mes de gener de 1948, quan després d'una batalla tots els habitants àrabs fugiren de la ciutat.
Amb la fundació del poble van establir-s'hi nombrosos immigrants arribats d'Hongria, Romania, Bulgària, Polònia i Turquia, la majoria supervivents de l'Holocaust.

## Jaciments arqueològics

L'any 1958 es van fer unes troballes arqueològiques a la plana costanera d'Azor. Les troballes consisteixen en dues catacumbes excavades, que contenien uns 120 ossaris, 200 esquelets humans, 268 recipients de ceràmica, armes i altres objectes del període protourbà tardà. La major part de la ceràmica és decorada amb motius florals i geomètrics i té finestretes rectangulars. Algunes peces tenen, a més a més, figures antropomòrfiques, com ara nassos.