OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cordill vermell del destí

Cordill vermell del destí :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 紅線 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 红线 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | hóng xiàn |
| Cantonès |
| Cantonès | Yale: | hung$^4$sin$^3$ |
| Min Nan | POJ: | âng-sòaⁿ |
El cordill vermell del destí, també anomenat fil vermell de la sort, fil vermell del destí, i altres variants, és una creença d'Àsia oriental que té l'origen en llegendes xineses i japoneses. El mite diu que els déus lliguen un cordill vermell invisible als turmells d'aquells que estan destinats a unir les seves vides.

## Referències

* ↑ Stone, Michael H. The Fate of Borderline Patients: Successful Outcome and Psychiatric Practice (en anglès). Guilford Press, 1990, p. 119. ISBN 0898623995.
# Nom no disponible

En la nomenclatura zoològica, un nom no disponible és aquell que no compleix les regles del Codi Internacional de Nomenclatura Zoològica i, per tant, no es pot fer servir com a nom vàlid per a un tàxon. Els noms no disponibles o bé no compleixen els requisits establerts als Articles 10 a 20 del Codi o bé queden descartats per l'Article 1.3.
Els noms no disponibles inclouen noms que no s'han publicat de manera vàlida, com ara «Oryzomys hypenemus», noms sense una descripció que els acompanyi (nomina nuda), com ara el nom subgenèric Micronectomys que s'ha proposat per a Oryzomys dimidiatus, noms proposats per a una categoria inferior a la subespècie (noms infrasubespecífics), com ara Sorex isodon princeps montanus per a la musaranya fosca europea, i altres categories.

## Referències

* ↑ Hershkovitz, 1970, pàg. 789 i 791
* ↑ Hutterer i Zàitsev, 2004, pàg. 89

## Bibliografia

* Hershkovitz, P. 1970. «Supplementary notes on Neotropical Oryzomys dimidiatus and Oryzomys hammondi (Cricetinae)». Journal of Mammalogy, 51 (4): 789-794.
* Hutterer, R.; Zàitsev, M. V. 2004. «Cases of homonymy in some Palaearctic and Nearctic taxa of the genus Sorex L. (Mammalia: Soricidae)». Mammal Study, 29: 89-91.
* Comissió Internacional de Nomenclatura Zoològica. 1999. Codi Internacional de Nomenclatura Zoològica.
# Nom no oficial

Els noms propis no oficials són els noms propis dels quals les institucions públiques no tenen cap constància.
En el cas dels antropònims, no es fan constar al registre civil ni en cap altra documentació.
Hi ha diferents noms propis no oficials de persona: l'hipocorístic, el renom (que pot ser un nom de casa o sobrenom o un malnom o mot), l'àlies i el pseudònim.
En els topònims, la distinció entre nom oficial i nom no oficial no és tan pertinent com en els antropònims, ja que les institucions públiques només donen el caràcter d'oficial als topònims majors, entre els quals hi ha, alguna vegada, duplicitat de topònim per a referir-nos al mateix element geogràfic: un d'oficial -reconegut per les institucions públiques- i un altre de no oficial que no compta amb aquest reconeixement.
Vet aquí els exemples més coneguts d'aquest fet; el topònim que apareix en primer lloc és l'oficial i l'altre el no oficial:
* l'Ametlla de Mar / la Cala
* Caldes d'Estrac / Caldetes
* Palau-solità i Plegamans / Palau de Plegamans
* Santa Maria de Corcó / l'Esquirol
* Santa Perpètua de Mogoda / Santa Perpètua de la Moguda
# Annéot

Annéot és un municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 145 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Annéot era de 145 persones. Hi havia 50 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 15 parelles sense fills i 27 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 55 habitatges, 50 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 55 habitatges eren cases. Dels 50 habitatges principals, 42 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien tres, 18 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 46 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 34 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Annéot el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 8 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 96 persones, 79 eren actives i 17 eren inactives. De les 79 persones actives 78 estaven ocupades (44 homes i 34 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 17 persones inactives 8 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
Dels 3 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor, 1 fusteria i 1 saló de bellesa.
L'any 2000 a Annéot hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Annéot a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Annéot a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Apogon atricaudus

Apogon atricaudus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est del Pacífic central: des del sud de Califòrnia (Estats Units) fins al Golf de Califòrnia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Jordan, D. S. & B. W. Evermann. 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America north of the Isthmus of Panama. Part III. Bull. U. S. Natl. Mus. No. 47: i-xxiv + 2183a-3136.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Neubois

Neubois (en alsacià Grit, alemany Gereuth) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2005 tenia 652 habitants.
Forma part del cantó de Mutzig, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes de la Vall de Villé.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2019 |
| 405 | 423 | 449 | 445 | 519 | 561 | 671 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jacques Ostermann | |
| 2008 | Nicole Zehner | |
# Nile Rodgers

Nile Rodgers (Nova York, 19 de setembre de 1952) és un productor musical, compositor, músic, arranjador i guitarrista estatunidenc. És el guitarra solista i co-fundador amb Bernard Edwards del grup Chic, que està actiu des de 1976 i fou un dels grups amb més èxit de l'era disco. És famós pel seu estil personal amb la guitarra rítmica.
Encara que va gravar tres àlbums en solitari durant les dècades de 1980 i 1990, i un altre com a part de l'efímer grup Outloud, Rodgers ha tingut molts més èxits en les seves col·laboracions com a productor i músic amb molts artistes, com Sister Sledge, Diana Ross, Philip Bailey, Thompson Twins, Sheena Easton, David Bowie, Bryan Ferry, Duran Duran, Madonna, INXS, Britney Spears, Spoons i, més recentment, Daft Punk, Pharrell Williams, Avicii, Disclosure, Sam Smith, Pitbull, Lady Gaga, Kylie Minogue, Max Pezzali, Nervo, Laura Mvula, Sigala, Keith Urban i Christina Aguilera. El 7 d'abril de 2017, Rodgers va entrar al Rock and Roll Hall of Fame i va rebre un Premi a l'Excel·lència Musical.

## Referències

* ↑ «Class of 2017 Inductions». [Consulta: 20 desembre 2016].
# Nicolas Desmarest

Nicolas Desmarest (Soulaines-Dhuys, 16 de setembre de 1725 - París, 28 de setembre de 1815), va ser un geòleg francès.
Desmarest nasqué a Soulaines-Dhuys, al departament d'Aube. L'interessà la Teoria de la Terra de Georges-Louis Leclerc i el guanyà un premi per un assaig sobre l'antiga connexió entre Anglaterra i França. El 1788 va ser nomenat inspector-general de les manufactures de França.
El 1763 va fer observacions sobre la província francesa d'Alvèrnia reconeixent que els basalts prismàtics eren antigament corrents de lava, comparant-los amb les estructures del Giant's Causeway a Irlanda, i dient que eren producte d'antics volcans. El seu fill, Anselme Gaëtan Desmarest (1784-1838), va ser un important zoóleg. Morí a París.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Desmarest, Nicolás». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 154. ISBN 8429270043.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Neargyrioides

Neargyrioides és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Neargyrioides aglaopis, que es troba a Austràlia, on ha estat registrada al Territori del Nord i Queensland. Té una envergadura alar de 25 mm.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 8 febrer 2019].
* ↑ Caterpillars (and Butterflies and Moths) of Australia
# Aristonic d'Alexandria

Aristonic d'Alexandria (en grec antic: Ἀριστόνικος; en llatí: Aristonicus) va ser un escriptor grec contemporani d'Estrabó molt reconegut com a gramàtic.
Va escriure diverses obres, la major part relacionades amb els poemes d'Homer.
* περὶ τῆς Μενελυου πλάνης, sobre Menelau errant.
* περὶ τῶν σημείων τῆς Ἰλιάδος καὶ Ὀδυσσείας, sobre els signes amb què els crítics alexandrins marcaven els versos sospitosos d'interpolació en la Ilíada i l'Odissea i la Teogonia d'Hesíode.
* ἀσυντάκτων ὀνομάτων βιβλία, sobre les construccions sintàctiques irregulars en Homer, en sis llibres.
Totes aquestes obres s'han perdut, excepte alguns fragments conservats per la Suda i altres escriptors.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/327?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AristonicusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 312. ]
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Non sequitur

Es denomina non sequitur (en llatí «no se segueix») a un tipus general de fal·làcia en la qual la conclusió no es dedueix («no se segueix») de les premisses. En sentit ampli, s'aplica a qualsevol raonament inconseqüent.
Un exemple de non sequitur són els casos en què hom afirma el conseqüent en un pseudosil·logisme o sil·logisme equivocat:
* Si soc humà, llavors soc mamífer.
* Soc mamífer.
* Per tant, soc humà.
Vist des de la perspectiva de la lògica simbòlica, la fal·làcia en aquest argument es pot veure de la següent manera:
Un exemple més evident és el següent, basat en la petició de principi «Si A és cert i B és cert, llavors C és cert». Exemple:
* Si soc a Kyoto (A), llavors soc al Japó (B).
* Soc al Japó.
* Llavors, soc a Kyoto.
En el primer exemple, encara que les proposicions siguin correctes, la conclusió no té validesa: no tots els mamífers són humans.
En el segon exemple, encara que és correcte que Kyoto és al Japó, no sempre que s'és al Japó s'és a Kyoto.
La conclusió desmesurada i la petició de principi són també tipus de non sequitur .

## Vegeu també

* Llista de prejudicis cognitius
* Cercle viciós
* Amfibologia
* Entimema
* Quaternio terminorum

## Referències

* ↑ definitions.uslegal.com
# Oium

Oium era un nom per a Escítia, o una part fèrtil d'ella (més o menys la moderna Ucraïna), on els gots sota el llegendari rei Filimer es van assentar després de deixar Gothiscandza; segons el Getica de Jordanes, escrit als volts del 551.
Si la història reproduïda per Jordanes conté informació basada en fets reals, i si és així quines parts, ja no es pot constatar amb certesa.

## Referències

* ↑ Mierow 1908, chapter IV (25)
* ↑ Green, Dennis Howard (1998). Language and History in the Early Germanic World. Cambridge University Press, ISBN 0-521-79423-4, p.167.
* ↑ Merrills 2005, p.120: "El terme podria ser, per descomptat, un simple invent de Jordanes o Cassiodor, destinat a donar una versemblança enginyosa a un mite d'origen derivat que coneixien."
* ↑ Günnewig, 2003.
# Contrafactum

Un contrafactum (plural: contrafacta) és una tècnica de composició musical que consisteix a utilitzar una melodia d'una cançó i canviar-li el text sense fer canvis substancials en la música, excepte canvis menors per fer coincidir la mètrica de la música amb la del nou text.
Aquesta tècnica es va fer servir des de molt antic; en concret, a la música europea se'n coneixen des de l'edat mitjana especialment al repertori trobadoresc. Moltes poemes que ens han arribat no tenen música pròpia, però eren susceptibles de ser cantades amb la música d'altres peces de mètrica similar.
Alguns exemples
* El cànon anglès Sumer is icumen in, que canta l'arribada de l'estiu -el més antic que es coneix a Europa- posteriorment va rebre un text religiós (Perspice Christicola).
* Una mateixa peça a tres veus de Juan del Encina (segle xv) té un text religiós (Pues que ya nunca nos veis) i un de profà (Si habrá en este baldrés).
* El mateix passa amb una composició de Francisco Guerrero (segle xvi): Si tus penas no pruebo és de tema religiós, mentre que Tu dorado cabello és una composició profana.
* L'himne nacional neerlandesa Het Wilhelmus prové d'una cançó satírica francesa de mitjan segle xvi
Molt probablement també són contrafacta les cançons tradicionals que es canten amb textos diversos sobre una mateixa melodia; en són exemples Jo te l'encendré i El senyor Ramon, i també El gegant del Pi, Pastoret d'on vens i Escarabat bum-bum. Lluny d'aquests exemples, també es pot considerar que l'eslògan més corejat a les manifestacions contra la Guerra d'Iraq -Oh, no, guerra no!- fou el resultat de l'aplicació de la tècnica del contrafactum a la cançó tradicional russa, Kalinka.

## Referències

* ↑ «Contrafactum». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Nederlandse Liederenbank» (en neerlandès). Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen. [Consulta: 2 desembre 2021].
# Antena de Oro 1997

La XXV Edició dels Premis Antena de Oro,concedits en 1997 encara que corresponents a 1996 es va celebrar a Benalmádena el 26 d'abril de 1997, amb presentació d'Irma Soriano i Miguel Ángel García i els guardonats van ser els següents:

## Televisió

* Caiga quien caiga
* José Luis Uribarri.
* Ignacio Fernández, per Aragón a fondo (Antena 3)
* Pepe Navarro.
* José Oneto.
* Ernesto Sáenz de Buruaga.

## Ràdio

* Gemma Nierga.
* Mari Cruz Soriano.
* Javier Ares Rodríguez (Cadena SER)
* José Ángel Belda, tècnic de so d'Onda Cero
* Loles Díaz Aledo (el club de la vida de RNE).
* Luis Lecea, cap del servei de transcripcions de RNE.

## Extraordinaris

* Maurizio Carlotti, director general de Tele 5
* José Manuel Lorenzo Torres, director general d'Antena 3

## Referències

* ↑ Maurizio Carlotti y José Manuel Lorenzo, Antenas de Oro 1996, ABC, 4 de març de 1997
* ↑ «El patronato de turismo de la Costa del Sol estrena hoy campaña publicitaria y logotipo». Diario ABC, 09-04-1997.
* ↑ «José Luis Uribarri». Diario ABC, 26-04-1997.
# Nicolau Tous

«Nicolau Tous» té aquests significats:
* Nicolau Tous i Soler (Igualada, ~1795 — Barcelona, 1870), empresari català, fundador de La Barcelonesa, empresa que es transformà en La Maquinista Terrestre i Marítima.
* Nicolau Tous i Mirapeix (Barcelona, ~1810 — 1892), empresari català, cofundador de La Maquinista Terrestre i Marítima, fill de Nicolau Tous i Soler.
# Nicolau Trullol i Dameto

Nicolau Trullol i Dameto (Palma, 29 de gener de 1667 - Palma, 29 de desembre de 1728) fou un noble i polític mallorquí, primer marquès de la Torre i destacat partidari de la Casa d'Àustria durant la Guerra de Successió.
Era fill de Nicolau Trullol i Nicolau i d'Elionor Dameto i Rossinyol. El seu germà Jordi Trullol i Dameto fou inquisidor de Mallorca, i el seu germanastre Francesc Trullols i Font de Roqueta fou un distingit polític i funcionari de la cort de Carles II i procurador reial de Mallorca que aconseguí el títol de marquès de la Torre, del qual no fou mai titular perquè el monarca morí abans que fos signat. Posteriorment, Nicolau sí que aconseguiria el títol, gràcies als mèrits i el renom del seu germà.
Fou cavaller de l'orde d'Alcántara. Participà de la defensa de Girona de 1684 i rebé patent de capità de cavalleria el 1688. Quan el seu germanastre Francesc fou nomenat procurador reial del Regne el 1696, va exercir de lloctinent seu, i el rei Carles II li va concedir el dret de futura successió. El rei va morir abans de poder signar la concessió del títol de marquès de la Torre. Com a lloctinent del procurador reial, fou l'encarregat d'organitzar el funeral del rei de la catedral de Mallorca. Tot i la seva tendència austriacista, el rei Felip V ratificà el títol de marquès de la Torre el 1702, però el títol de procurador reial fou concedit a Jordi de Villalonga i Fortuny, comte de la Cova. Després de la Presa austriacista de Mallorca el 1706, l'Arxiduc Carles el restituí com a procurador reial i el 1707 li concedí de nou el títol de marquès de la Torre. A la derrota austriacista definitiva el 1715, el càrrec de procurador reial fou abolit, fou destituït de tots els seus altres càrrecs, els seus béns foren confiscats i el títol de marquès li fou revocat, i ell partí exiliat a Menorca. Després de la Pau de Viena de 1725, recobrà els seus béns i, en virtut de la Reial Cèdula del 12 de març de 1728, el títol de marquès de la Torre li fou concedit definitivament.
Es casà amb Caterina Gual i Sanglada, amb qui tengué almenys dos fills, Elionor i Ferran Trullols i Gual, el seu hereu. Morí el 29 de desembre de 1728.

## Referències

* ↑ «Trullol Dameto, Nicolau». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 331. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Pascual Ramos, Eduard. Francesc Truyols Font de Roqueta. Llinatge i poder a la Mallorca del segle XVII. Palma: Lleonard Muntaner Editor, 2008.
* ↑ Juan Vidal, Josep. «Nicolau Truyols i Dameto». Diccionario Biográfico Español. Real Academia de la Historia. [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ Pascual Ramos, E. Aproximación al estudio del Marqués de la Torre: propuesta de estudio y relación de hechos (Treball de final de màster). Universitat de les Illes Balears, 2007, p. 101 [Consulta: 28 octubre 2022].
# Peroz II

Peroz II Ghusnaspbandah fou un sobirà persa de la dinastia dels Sassànides, que va regnar alguns mesos l'any 630.
Pretenent després de l'abdicació de la reina Bûrândûkht, aquest príncep era el fils d'un noble anomenat Mâh-Adhûr Gushnasp, espòs de la princesa Kahardûkht, una filla de Yazdandadh, un fils segon de Cosroes I. Va emetre monedes de plata sobre les quals porta la corona de Cosroes II amb la llegenda « PIRUCHI AFZUT » és-a-dir « Piruz el dispensador de prospérité » però no va aconseguir mantenir-se sobre el tron, sent assassinat pels nobles sassànides.

## Referències

* ↑ De principis de novembre a meitat de desembre segons Clément Huart & Louis Delaporte, L'Iran antique : Élam et Perse et la civilisation iranienne, Albin Michel, coll.
* ↑ A. M. H. J. Stokvis, Manuel d'histoire, de généalogie et de chronologie de tous les États du globe depuis les temps les plus reculés jusqu'à nos jours, Leiden, 1888-1893 (ré-édition en 1966 par B. M. Israel), chapitre VIII, Tableau généalogique n° 3 : « Généalogie des Sassanides », p. 112.

## Bibliografia

* (anglès) Parvaneh Pourshariati, Decline and fall of the Sasanian Imperi, I. B. Tauris & Co Ltd, Nova York, 2011 ISBN 9781845116453).
# Túnel ferroviari del Pimorent

El Túnel ferroviari del Pimorent és un túnel ferroviari de 7.875 metres de longitud situat sota terra dins de la comuna de Portè, a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
La seva boca nord és dins del terme de l'Ospitalet, a l'extrem sud-oest del poble, i a prop al nord-est de la boca nord del Túnel del Pimorent. La sud és a l'extrem sud-oest del terme de Portè, a prop al nord-est de la boca sud del túnel de carretera.
Situat a més de 1.500 metres d'altitud, aquest túnel és un dels punts més elevats de la xarxa ferroviàri francesa i de les vies d'amplària estàndard d'Europa. És, igualment, un dels túnels ferroviaris més llargs totalment situats en territori francès. L'entrada nord, del costat de l'Ospitalet, és a 1445,2 m alt, i la sud, del costat de Portè, a 1562,2. El punt més alt és a la cota 1567,25 m alt.
Els problemes de glaç i d'estalactites van obligar els enginyers a instal·lar-hi un sistema de portes automàtiques a les entrades del túnel, que s'obren al pas dels trens.
El 1994, entrà en servei el Túnel del Pimorent, de carretera, que evita el pas pel Coll del Pimorent. Anteriorment, el 1959, havia estat obert un segon, ara tercer, túnel molt menys conegut: per al funcionament del sistema hidroelèctric de l'Ospitalet - Merens, seguint l'Acord francoespanyol del 12 de juliol del 1958 per a la utilització de les aigües de l'Estany de Lanós. La funció d'aquesta galeria, anomenada Canal Verdier, és d'agafar les aigües de l'Arieja pràcticament des del seu naixement per a dur-les a la conca del Riu de Querol, en compensació de les aigües de l'Estany de Lanós desviades cap a l'Ospitalet, per la seva central elèctrica. Els tres túnels discorren quasi del tot en paral·lel.
El 1937, s'havia projectat de construir una estació subterrània per a accedir a l'Estació d'esquí de Portè - Pimorent, situada al damunt, amb un ascensor, o un funicular, fins al Coll del Pimorent. El projecte no va arribar mai a veure la llum.

## Referències

* ↑ La boca sud del Túnel ferroviari del Pimorent en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «- Portè». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. 
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.