OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batos V

Batos V fou rei de Cirene, fill d'Arcesilau IV.
Membre de la dinastia dels Batíades, que va donar vuit reis, els quals alternativament s'anomenaren Batos i Arcesilau, Batos V va pujar accedir al tron del Cirene al morir el seu pare. Però al proclamar-se la república, Batos va fugir a Hespèrides on fou assassinat i el seu cap tirat al mar com a símbol de l'extinció de la dinastia, a una data propera al 450 aC.

## Referències

* ↑ «Batos V». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bellot

«Bellot» té aquests significats:
* Bellot (cràter), cràter d'impacte de la Lluna
* Bellot (Sena i Marne), municipi al departament de Sena i Marne (França)
* El Bellot, edifici del municipi de les Preses (Garrotxa)
* Juan Bellot i Taltavull (Menorca, Maó, segle XVIII-?), pianista, violinista i compositor menorquí
* Joseph René Bellot (París, 1826 – 1853), explorador de l'àrtic francès
* Raymond Bellot (1929), futbolista francès
# Benjamín Casañ Bernal

Benjamín Casañ Bernal (Castelló de la Plana, 1931 - 2005) fou un polític valencià.

## Biografia

Es llicencià en dret i treballà com advocat molts anys en els il·lustres Col·legis d'Advocats de Castelló, València i Madrid. Fou titular d'un despatx especialitzat en qüestions de Dret Mercantil, Fiscal i Administratiu. Ha format part de la Junta de Govern del Col·legi d'Advocats de Castelló.
En els darrers anys del franquisme fundà una associació política integrada per demòcrates independents. L'octubre de 1977 ingressà a la UCD, partit amb el qual fou elegit diputat per la província de Castelló a les eleccions generals espanyoles de 1979. Després de l'ensulsiada del partit el 1982, i arran l'anomenada operació Roca, es va aproximar a Miquel Roca i Junyent i Antonio Garrigues Walker, de manera que a les eleccions generals espanyoles de 1986 fou cap de llista per Castelló a les files del Partit Reformista Democràtic (PRD), però no fou escollit. Després d'aquest fracàs, abandonà la vida política i es dedicà al sector empresarial, on fou fundador de les empreses Porcelanosa i Esmalglass.

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.137. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Benjamín Irazábal

Benjamín Irazábal és un enginyer i polític uruguaià pertanyent al Partit Nacional.

## Biografia

Graduat en Enginyeria Civil per la Universitat de la República, Irazábal va assumir com a intendent del departament de Durazno el juliol de 2009. Abans s'encarregava de l'Oficina de Plantejament i Pressupost. És membre del sector Por la Patria del conservador Partit Nacional.

## Referències

* ↑ «Asumen intendentes en 2010» (en castellà). La República, 2010. [Consulta: 25 desembre 2011].
# Benjamín Galindo

Benjamín Galindo Marentes (11 de desembre de 1960) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ ; Reyes Padilla, Macario«Mexico - Record International Players». RSSSF, 05-03-2012.
* ↑ Benjamín Galindo a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Benjamín Galindo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Carrillo, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial. Mèxic: Editorial Televisa, 2006.
# Dawkinsia singhala

Dawkinsia singhala és una espècie del gènere de peixos Dawkinsia a la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit el 1912 per primera vegada com a Puntius singhala per Georg Duncker.
El 2012 es va escindir el gènere puntius i afegir tres gèneres nous, del qual Dawkinsia va rebre el nom en honor de Richard Dawkins en reconeixement de la seva contribució a la ciència.
És un peix d'aigua dolça que pot assolir fins a 9,1 cm de longitud total, endèmic de Sri Lanka.

## Referències

* ↑ Duncker, G. «Die Süsswasserfische Ceylons» (en alemany). Jahrbuch der Hamburgischen Wissenschaftlichen Anstalten, 2. Beiheft, Mitteilungen aus dem Naturhistorischen Museum in Hamburg, 29, 1912, pàg. 241-272.
* ↑ Pethiyagoda, Rohan; Meegaskumbura, Madhava; Maduwage, Kalana «A synopsis of the South Asian fishes referred to Puntius (Pisces: Cyprinidae): Dawkinsia, new genus». Ichthyological Exploration of Freshwaters, Vol. 23, No. 1, 01-06-2012, pàg. 80. ISSN: 0936-9902.
* ↑ Torres, Armi G. «Dawkinsia singhala (Duncker, 1912)». FishBase.
# Escoles Joan Maragall

Les Escoles Joan Maragall és un edifici de Ripoll protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'escola de Ripoll construïda als anys 30 sota la influència d'idees racionalistes preconitzades pel GATPAC i l'impuls d'una política urbanística municipal destinada a la dotació i millora d'equipaments especialment escolars, es projecta d'acord amb uns principis en els que destaquen les consideracions de funcionalitat física i higiènica (assolejament, ventilació, circulació...).

## Referències

* ↑ «Escoles Joan Maragall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Rissavi

Rissavi - Рисавы (rus) - és un poble de l'óblast de Smolensk, a Rússia, que el 2007 tenia 2 habitants.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Смоленская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Cantó de Tarba-5

El cantó de Tarba-5 és un cantó francès del departament dels Alts Pirineus, situat al districte de Tarba. Compta amb una part del municipi de Tarba.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1998 | Jean Journé | UDF |
| 1998- | Jean-Claude Palmade | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Svetislav Stančić

Svetislav Stančić (Zagreb, 7 de juliol de 1895 - Zagreb, 7 de gener de 1970) va ser un pianista croat.
Stančić inicialment va estudiar piano a Zagreb i després es va traslladar a Berlín on va estudiar amb Karl Heinrich Barth, Conrad Ansorge, i Ferruccio Busoni, qui també li va ensenyar composició. Stančić va tenir una carrera com a pianista de concerts, i més tard es va convertir en llegendari professor de piano a l'Acadèmia de Música de Zagreb. Va ser membre de l'Acadèmia Iugoslava de Ciències i Arts i membre corresponent de l'Acadèmia Sèrbia de Ciències i Arts. El 1960 va rebre el "Premi Vladimir Nazor" per la seva trajectòria en la música.
Alguns dels seus estudiants notables van ser Ivo Maček, Branka Musulin i Vladimir Krpan. El Concurs Internacional de Piano Svetislav Stančić porta el seu nom.

## Referències

* 1 2 150 godina Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti 1861. - 2011 (PDF) (croat). Zagreb: Acadèmia Croata de Ciències i Arts. 2011. pàg. ↑ 5,0 5,1 5,2 5,3 5,4 5,4 5,4 5,5 5,6 5,6 5,6 5,6 5,6 5,6 5,6 [Consulta: 21 març 2012].
* ↑ «Stančić, Svetislav» (en anglès). Proleksis enciklopedija (croat). Leksis pro / CARNet. [Consulta: 21 març 2012]

## Bibliografia

* Moritz von Bredow: Klang gewordener Geist. Branka Musulin zum 100. El geburtstag. Eine Hommage. Frankfurter Allgemeine Zeitung v. 14. Agost de 2017, S. 10.
# Tg

El dígraf <tg> en català s'usa per representar el so de /dʒ/, davant e i i per exemple metge.

## Vegeu també

* G
Viccionari
# Tfenis

Tfenis o Tefnut (en grec antic Θφηνις Thphēnis; en egipcià tfnwt; en copte ⲧϥⲏⲛⲉ tfēne), en la mitologia egípcia, és la deessa de la humitat, l'aire humit, la rosada i la pluja.
Creada per Aton, se la representa com una dona amb cap de lleona, amb el disc solar i dos ureus, el ceptre i l'ankh. Filla d'Aton i Ra, neix de la seva saliva (o semen). Tfenis es va casar amb el seu germà, Xu (déu de l'aire), i varen tenir dos fills: Geb (déu de la terra) i Nut (deessa del cel). Geb i Nut, tot i ser germans (l'endogàmia no era estranya a Egipte), van casar-se i varen tenir quatre fills: Osiris, Set, Isis i Neftis. Geb i Nut van ser la primera parella de l'Ennèada heliopolitana.

## Referències

* ↑ Ruiz, Ana. The Spirit of Ancient Egypt (en anglès). Algora Publishing, 2001, p. 123. ISBN 9781892941497.
* ↑ «Tefnut | Egyptian deity» (en anglès). [Consulta: 27 juliol 2021].
# Tel Arad

Tel Arad fou una ciutat dels cananeus a Palestina, al desert del Nègueb, a uns 30 km al nord-est de Beerxeba i molt a prop de la ciutat moderna d'Arad.
Fou excavada del 1962 al 1984. Entre les peces més fascinants desenterrades destaca un òstracon, on s'esmenta el Temple de Jerusalem.
La ciutat cananea sorgí vers el 2900 aC. Més tard fou domini dels israelites, que la van convertir en fortalesa, dels hel·lens i dels romans.
El regne cananeu d'Arad va dominar sobre la part nord del Nègueb. Segons la Bíblia, el rei d'Arad va atacar els jueus dirigits per Aaron i, a la mort d'aquest, va fer molts presoners. Des de llavors sempre va estar en guerra amb els jueus fins que la ciutat va caure en mans dels israelites.
# Thibodaux

Thibodaux és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 95.856 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Thibodaux tenia 14.431 habitants. La densitat de població era de 1.018,6 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 17,3% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.697 $ i la renda mediana per família de 36.551 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.464 $ mentre que les dones 21.144 $. La renda per capita de la població era de 16.966 $. Entorn del 20,6% de les famílies i el 25,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Thibodaux». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ «Fact Sheet- Thibodaux». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
# Tierpark Berlin

El Tierpark Berlin és un dels dos parcs zoològics que hi ha a Berlín. Fundat el 1955, es troba al barri berlinès de Friedrichsfelde i és el parc zoològic més extens d'Europa, amb una superfície de 160 hectàrees. Conté una zona de jardins. Conserva 7.874 animals de 634 espècies diferents. És conegut especialment per la seva cria d'elefants africans de sabana. El propietari del parc és Tierpark Berlin-Friedrichsfelde GmbH, soci de Zoologischer Garten Berlin AG.

## Referències

* ↑ «GESCHÄFTSBERICHT 2020» (en alemany). TIERPARK BERLINFRIEDRICHSFELDE GMBH. [Consulta: 11 setembre 2021].
# Tiergarten

El Tiergarten (Großer Tiergarten) (jardí d'animals o zoològic en alemany) és el principal parc de Berlín. Ubicat al centre de la ciutat concretament al barri que porta el seu nom.

## Història

Durant els seus primers anys va ser una zona de caça i posteriorment passà a ser una zona verda per a ús dels berlinesos. Tiergarten significa jardí d'animals, en record de quan era un lloc de lleure per l'aristocràcia prussiana com a zona de caça de senglars i cérvols.
Durant les Revolucions de 1848 els manifestants es reunien al Tiergarten davant de les tropes de l'exèrcit de Prússia.
Després de la caiguda del mur de Berlín, el Carrer del 17 de juny, que creua el parc, ha sigut escenari en els darrers anys del segle xx i primers del XXI de la Love Parade, una de les festivitats més multitudinàries de tota la Unió Europea. Durant el 2004 i el 2005 aquesta festa no es va celebrar per problemes d'organització, però a partir del 2006 l'esdeveniment es tornà a realitzar.

## Característiques

Amb les seves 210 hectàrees de superfície constitueix el major parc paisatgístic i "pulmó verd" al centre de Berlín. És el segon parc més gran de la ciutat després del Grünewald.
Es troba emmarcat pels símbols de la ciutat com la Porta de Brandenburg, el barri parlamentari i governamental amb l'edifici del Reichstag (parlament alemany) i la Cancelleria Federal, el Palau de Bellevue (palau del President de la República) o la Potsdamer Platz. També es troben la Columna de la Victòria, la Berliner Philharmonie (Auditori de la Filharmònica de Berlín), el barri diplomàtic (al sud) i el Jardí Zoològic de Berlín (al sud-oest).
A prop del lloc es va construir la nova Estació Central de Berlín (Hauptbahnhof).

## Vegeu també

* Districtes i barris de Berlín

## Referències

* ↑ «Article The love is back!» (en espanyol]). Deutsche Welle.

## Enllaços externs

* Großer Tiergarten
# Teràpia hormonal oncològica

La teràpia hormonal anomenada també teràpia endocrina o tractament hormonal, és un dels diferents tipus de tractament que s'engloba dins del càncer de mama. Aquesta consisteix a administrar hormones a les persones detectades de càncer de mama per intentar bloquejar l'acció dels estrògens sobre les cèl·lules malignes i, així evitar-ne el seu creixement i afavorir la disminució del tumor.
Generalment, aquestes hormones s'administres per via oral i en alguns casos es combina amb el tractament de quimioteràpia.

## Tipus de teràpia hormonal

Actualment, existeixen tres tipus de teràpia hormonal. Aquesta classificació s'ha realitzat segons el mètode amb el qual es realitza la teràpia.

### Bloqueig de la producció d'estrògens

Aquesta tècnica de bloqueig consisteix a administrar uns fàrmacs anomenats inhibidors de l'aromatasa que aconsegueixen bloquejar un enzim anomenat aromatasa que produeix estrògens als ovaris i altres teixits del cos.
Alguns dels fàrmacs utilitzats són: anastrozole (EFG, Arimidex) i letrozole (EFG, Femara).

### Bloqueig de l'efecte dels estrògens

Aquesta tècnica es basa en la capacitat de certs fàrmacs per disminuir la capacitat dels estrògens per estimular el creixement de les cèl·lules. Els fàrmacs que tenen aquesta acció terapèutica es poden classificar en dos grups: Moduladors selectius de receptors d'estrògens (MSRE) i altres fàrmacs antiestrògens.

### Bloqueig de la funció dels ovaris

Els ovaris són els principals productors d'estrògens, així doncs, si la seva activitat es bloqueja. Aquesta acció s'anomena ablació ovàrica i es pot aconseguir mitjançant intervenció quirúrgica o amb radioteràpia.

## Bibliografia

* 1 2 «Terapia hormonal para el cáncer de seno». Instituto Nacional del Cáncer. [Consulta: 3 febrer 2015].
* ↑ «Teràpia hormonal». Canal Salut, El Càncer. [Consulta: 3 febrer 2015].
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2021.

## Vegeu també

* Quimioteràpia
* Radioteràpia
* Mastectomia
* Teràpia biològica
# Textura (gastronomia)

La textura en gastronomia és la manera com estan disposades les parts o partícules que componen una cosa, el conjunt de característiques visuals i tàctils de la superfície d'un material, un objecte, una figura. En el món dels aliments és és la manifestació sensorial i funcional de les propietats físiques, fisicoquímiques i biològiques, ja siguin estructurals (a nivell molecular, microscòpic i macroscòpic), mecàniques i superficials dels aliments detectats a través dels sentits de la visió, l'oïda, el tacte i els cinestèsics.
Per tal de mesurar la textura d'una elaboració o element s'empra el texturòmetre; un texturòmetre és un estri de laboratori que s'utilitza per medir gran varietat de paràmetres físics. La textura en els aliments és important a nivell d'acceptació global i varia molt depenent del tipus d'aliment.

## Texturòmetre

Els paràmetres físics mesurats pel texturòmetre són els següents:
* Duresa (N): força necessària per provocar una determinada deformació.
* Fracturabilitat (N): força en el primer punt de trencament.
* Cohesivitat (sense unitats): mesura de la força amb que es mantenen les unions internes de la mostra.
* Adhesivitat (J): treball necessari per vèncer les forces d'adhesió entre la mostra i la sonda.
* Elasticitat (m): velocitat amb què una mostra retorna a l'alçada original.
* Gomositat (N): energia necessària per desintegrar un aliment semisòlid fins a ser apte per la deglució.
* Mastegabilitat (J): energia necessària per desintegrar un aliment sòlid fins a ser apte per la deglució.
* Resistència (m): distància recorreguda per la sonda durant l'àrea de força negativa.
* Resiliència (sense unitats): mesura de la propensió d'un producte a recuperar la posició original.

## Referències

* ↑ «GDLC - textura». [Consulta: 30 novembre 2018].
* ↑ S. Szczesniak. 2002. Texture is a sensory property. Food Quality and Preference.
* ↑ Szczesniak, AS y Kleyn, DH. Conocimiento del consumidor de la textura y otros atributos de los alimentos. Tecnología de Alimentos, 1963.
# Thomas Blanchard

En Thomas Blanchard (Sutton (Massachusetts), 24 de juny de 1788 - Boston, Massachusetts, 16 d'abril de 1864) va ser un prolífic inventor nord-americà, patentant més de vint-i-cinc dels seus invents.

## Biografia

Nasqué a Sutton, Massachusetts. La seva primera màquina, feta i patentada el 1806, va ser una màquina per fabricar xinxetes metàl·liques, que en podia fer cinc-centes per minut, moltes més que les fabricades manualment. Després de vendre els drets d'aquesta màquina per 5.000 dòlars, en Blanchard va centrar-se en el mecanitzat de les armes de foc, i va inventar una màquina per dinamitzar el procés. Aquesta màquina era un torn copiador, per mecanitzar els canons de les armes. Va ser contractat per l'arsenal de Springfield durant la seva construcció, i va acabar la màquina en 1820.
Després va centrar-se en el transport, i va inventar un motor de vapor abans de la invenció del ferrocarril; va crear una embarcació de vapor capaç de remuntar el riu Connecticut, i la va patentar el 1831. El 1851 va dissenyar i construir una màquina que podia doblegar fustes gruixudes. A més d'aquests importants invents, en Blanchard també va dissenyar diverses màquines per tallar i doblegar paper per fer sobres.

## Referències

* 1 2 «Thomas Blanchard». Encyclopædia Britannica [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ Richard C. Rattenbury. A Legacy in Arms: American Firearm Manufacture, Design, and Artistry, 1800–1900. University of Oklahoma Press, 22 d'octubre de 2014, p. 15-17. ISBN 978-0-8061-4779-6.
# Thomas Brandis

Thomas Brandis (Hamburg, 23 de juny de 1935 - 30 de març de 2017) va ser un violinista alemany, intèrpret de música de cambra, pedagog i antic concertista de la Filharmònica de Berlín.

## Biografia

Nascut a Hamburg (Alemanya) el 1935, Brandis es va formar com a violinista a Hamburg i posteriorment a Londres amb Max Rostal. Després de guanyar el primer concurs internacional ARD, va ser concertista a Hamburg i es va traslladar més tard a Berlín per tocar amb la Filharmònica de Berlín. Es va convertir en concertista de la Filharmònica de Berlín als 26 anys i va ocupar el càrrec fins al 1983. El 1976 va fundar el Brandis-Quartet, que ha actuat pràcticament a tots els principals festivals d'Europa, Japó i Amèrica. Thomas Brandis ha enregistrat per a "EMI, Deutsche Grammophon, Teldec, Orfeo" i ""Harmonia Mundi".
Thomas Brandis va ser professor de violí a la Universitat de les Arts de Berlín fins al 2002 i professor visitant a la "Royal Academy of Music" de Londres i a la "Musikhochschule" de Lübeck, entre els seus alumnes si conten Christian Stadelmann.
Va morir el 30 de març de 2017 a l'edat de 81 anys.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20090609143805/http://www.ram.ac.uk/study/selectadepartment/biogs/Pages/ThomasBrandis.aspx
* ↑ https://web.archive.org/web/20090421050651/http://www.keshetei.org.il/courseteam_EN.asp?p_cat=4
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-01-02. [Consulta: 20 maig 2021].
* ↑ https://slippedisc.com/2017/04/sad-news-a-berlin-philharmonic-legend-has-died/
# To (interval musical)

En la teoria de la música occidental, un to és la distància entre dues notes naturals consecutives, a excepció de l'interval de semitò (mig to) que es forma entre mi-fa i també entre si-do.
Si un semitò és la distància mínima entre dues notes, un to està format per dos semitons. Per exemple: de Do a Do# hi ha un interval de semitò, i de Do# a Re hi ha un altre interval de semitò, per tant de Do a Re hi ha un to sencer.
Dit d'una altra manera, un to és la distància que hi ha entre cadascuna de les notes de l'escala diatònica (excepte, entre Mi i Fa, i entre Si i Do).
Més exemples:
de Re a Mi hi ha un to.
de Fa a Sol hi ha un to.
de Sol a La hi ha un to.
de La a Si hi ha un to.
Exemples amb notes alterades:
de Do# a Re# hi ha un to
de Fa# a Sol# hi ha un to
de Sol# a La# hi ha un to

## Referències

* Els Principis Fonamentals de l'Harmonia. Narcís Bonet. Dinsic Publicacions Musicals. 118 pàgines
* HARMONIA I - Textos de música moderna. Enric Alberich Artal, 2009. Dinsic Publicacions Musicals. 248 pàgines. ISBN 978-84-96753-22-8 - La Música i la Ciència en Progrés. Josep M. Mestres Quadreny, 2010. Arola Editors. 164 pàgines. ISBN 978-84-92839-62-9 - Harmonia Popular i Moderna - Nous elements harmònics en la música popular. Toni Xuclà. ISBN 978-84-393-4643-2

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia de la Música, 8 volums. 3000 pàgines. Grup Enciclopèdia Catalana, 1999 a 2003.
* Diccionari (volums IX i X) de la Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear. Edicions 62, anys 2000 a 2003. ISBN 84-297-4700-1
# Tipus d'interès de referència

Un tipus d'interès de referència o taxa de referència és qualsevol tipus d'interès que dues parts contractants acorden entre si per determinar els pagaments que es derivaran d'un instrument financer.
Una taxa de referència ha de ser fixat per un organisme independent, de manera que cap de les dues parts contractants pugui influenciar-la. Les parts contractants poden pactar-ne qualsevol, com ara l'índex de preus al consum, un tipus de canvi euríbor, líbor.
L'ús més comú en els mercats financers pren com a referència tipus d'interès a curt termini, com el líbor, en bons a tipus variable, préstecs, swaps de tipus d'interès, futurs de tipus d'interès, etc. En aquest cas el tipus d'interès és calculat per la British Bankers Association (BBA) i és una mitjana de les tipus cotitzats en un panell de bancs. Un altre exemple són els constant maturity swaps, on el tipus d'interès és calculat diàriament d'un panell de bancs per la International Swaps and Derivatives Association. Altrament en els derivats de crèdit els pagament no estan determinats pel tipus d'interès de referència, sinó per un possible esdeveniment de referència -el credit event-.

## Tipus d'interès de referència destacats
### Zona euro

A la zona euro vigeix l'euríbor des de l'1 de gener del 1999. Va reemplaçar els obsolets tipus nacionals, míbor (Madrid), fíbor (Frankfurt), píbor (París) aíbor (Amsterdam).

### Altres països

* líbor - Londres
* SIBOR - Singapore
* TIBOR - Tokyo
* WIBOR - Warsaw
* KIBOR - Karachi

## Referències

* ↑ «La baixada de l’Euribor després de l’escàndol del Libor - Tinc la paraula». VilaWeb, 24-09-2012. [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ «míbor». A: Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia.
# Torre de la Benita

La Torre de la Benita és un mas situat al municipi del Palau d'Anglesola a la comarca catalana del Pla d'Urgell.

## Referències

* ↑ «Torre de la Benita». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.