OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu commemorativa (el Prat de Llobregat)

La Creu commemorativa és una obra del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una creu de ferro forjat. La traça preten imitar elements compositius propis de l'arquitectura gòtica, ja que la seva composició formal, configurada per un perfil retallat, mostra arcuacions trilobades rematades per florons vegetals, pilarets amb pinacles i medallons amb traceria. Al centre de la creuera s'hi representa l'escena del baptisme de Crist, mentre que al centre del braç inferior, cobricel·lat per un arc trilobat, hi ha la figureta de Jesús amb un calze a la mà. Bustos no identificats els trobem als extrems del braç horitzontal. Antigament estava col·locada damunt una pilastra de pedra prop el riu Llobregat, però actualment, reposa damunt d'un bloc quadrangular, de poca alçada, fet de blocs granítics units amb morter, que sembla més aviat un altar.

## Història

Aquesta creu va ser aixecada per a commemorar el IV Centenari de la parròquia de la població, l'any 1956. Va ser beneïda el dia de la festivitat dels sants Cosme i Damià i va ser col·locada al final de l'avinguda d'Anselm Clavé, prop el riu Llobregat, en uns terrenys cedits per la família Flaquer.

## Referències

* 1 2 «Creu commemorativa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].
# Maddalena Fagandini

Maddalena Fagandini (30 d'agost de 1929 – 29 de novembre 2012) va ser una música especialitzada en electrònica i productora televisió. Va treballar per la BBC als inicis de la dècada de 1950 com a part del Servei Italià abans d'esdevenir part del pioner Taller Radiofònic de la BBC el 1959. La seva feina al Taller Radiofònic va implicar crear jingles i senyals d'interval, utilitzant tècniques de música concreta per a la ràdio i televisió de la BBC. Durant el 1962 un dels seus senyals d'interval va ser reelaborat per George Martin, futur protuctor dels Beatles i rellançat sota el pseudònim de Ray Cath "ode", com a "Time Beat".
Maddalena Fagandini va deixar el Taller el 1966, desprçes de la introducció de sintetitzadors, per esdevenir productora televisiva i directora, treballant particularment en el camp d'ensenyament de llengües a la televisió. El primera la sèrie, Parliamo Italiano (1963) va resultar molt exitós. El van seguir altres sèries, més allunyades en el temps, que sovint relacionaven components de programes radiofònics i televisius, ensenyant italià (Conversazioni dins 1977 i Buongiorno Italia dins 1982/3), espanyol (Dígame dins 1978) i alemany (Kontakte dins 1971 i Deutsch Direkt dins 1985). Maddalena també va produir dues sèries televisives, anomenades The Devil's Music (una exploració històrica de música de Blues americana negra), dins 1976 i 1979, i una sèrie televisiva, titulada Mediterranean Cookery (1987).

## Referències

* 1 2 «Madeleine Fagandini». Forum for former BBC staff, 01-12-2012. [Consulta: 1r gener 2013].
* ↑ «Death Notices: FAGANDINI, Madeleine (Maddalena) Margaret Anne». The Guardian. Guardian News and Media [[[London]]], 10-12-2012, p. 38.
# Sèrgi Carles

Sèrgi Carles, és un escriptor i pedagog occità nascut el 21 de gener de 1950 a Valhorlhas, a Roergue. Retirat de l'educació nacional, Sèrgi Carles roman força actiu dins el moviment associatiu tolosà. És membre del CREO de la regió Migdia-Pirineus, de l'IEO 31 i de l'Associacion de prefiguracion d'un organ de regulacion de la lenga occitana. Participa en els consells d'administració del Caireforc cultural Naut Bernat. També ocupa el càrrec de secretari adjunt a la direcció de Convergéncia occitana.

## Publicacions

* Poèmas d'amor e de mòrt, Vent Terral, 1977
* Diga-me, Diga-li, metòde audiovisual d'ensenhament de l'occitan pels dròlles : Vent Terral, 1986.
* Los jòcs de Joan de l'Ors, jòc de cartas sul conte tradicional per activitats de lengatge : C.R.E.O. de Tolosa, 1996.
* Material pedagogic per l'ensenhament en occitan dins las seccions bilingüas, escòla mairala e elementària : edició en curs.
# Fuentes (Conca)

Fuentes és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Té una superfície de 107,6 km² i el 2020 tenia 458 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2020 |
| 543 | 514 | 498 | 512 | 458 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «Cifras oficiales de población resultantes de la revisión del Padrón municipal a 1 de enero» (en castellà). Institut Nacional d'Estadística d'Espanya. [Consulta: 22 agost 2021].
Viccionari
# Futbol Club Lusitans

El FC Lusitanos és un club andorrà de futbol de la ciutat d'Andorra la Vella.
Va ser fundat l'any 1999 per un grup d'immigrants portuguesos. La major part dels jugadors solien ser portuguesos però en els últims anys això ha canviat, hi ha cada cop més diversitat en la nacionalitat dels jugadors. La major part dels aficionats també eren portuguesos però la fama del club i del futbol andorrà va creixent al país la qual cosa fa que hi hagi cada cop més andorrans. Gràcies a aquest mateixa fama el FC Lusitans és el club andorrà amb més seguidors del país, seguidors que es fan notar jornada rere jornada. És l'unic equip andorrà que disposa de psicòleg esportiu.
Una greu crisi econòmica va dur l'equip al descens en la temporada 2018-19 i, un any després, a la seva desaparició.

## Palmarès

* 2 Lliga andorrana de futbol: 2011–12, 2012–13
* 1 Copa Constitució: 2002
* 2 Supercopa andorrana de futbol: 2012, 2013
* 1 Segona Divisió (Andorra): 1999–00

## Referències

* ↑ «Andorra List of foundation dates». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Alonso, Carles. «L’FC Lusitans, expulsat». El Principat, 04-07-2020. [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «El saig embarga 4.000 euros a l'FC Lusitans». Diari d'Andorra, 16-09-2021. [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «Andorra - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Andorra - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 setembre 2016].
# La Talaia (Tivissa)

La Talaia és una muntanya de 422 metres que es troba al municipi de Tivissa, a la comarca catalana de la Ribera d'Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Creu commemorativa de Peralada

La Creu commemorativa de Peralada és una creu de terme de Peralada (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme que s'estructura amb una base de sustentació, quadrangular, disposada damunt un sòcol de lloses de pedra. La base està construïda amb conglomerat de morter de calç. La columna, o fust de la creu, és de base circular que s'enlaira en tres blocs de pedra, definits pel seu diàmetre diferenciat. Al capdamunt trobem la creu, de planxa de ferro pintada de color negre. Presenta els braços rectes amb motius decoratius de forja soldats als extrems i a la creuera. A l'anvers hi ha la imatge del crucificat, pintat de color platejat.

## Referències

* ↑ «Creu commemorativa de Peralada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Macronus

Macronus és un gènere d'ocells de la família dels timàlids (Timaliidae) i l'ordre dels passeriformes. Habiten l'Índia i Sri Lanka.

## Taxonomia

Dins aquest gènere s'han classificat les espècies que actualment s'inclouen al gènere Mixornis al detectar que es tractava d'un tàxon parafilètic. Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per dues espècies
* Macronus ptilosus - timàlia pilosa.
* Macronus striaticeps - timàlia bruna.

## Referències

* ↑ EC Dickinson i L Christidis (Eds). 2014. The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World. 4th Edition, Volume 2 Passerines. Aves Press, Eastbourne, Regne Unit
# José Vicente Toribio Alcolea

José Vicente Toribio Alcolea (Socuéllamos, 22 de desembre de 1985) és un ciclista espanyol, professional des del 2010. Actualment corre a l'equip Matrix Powertag. En el seu palmarès destaca la victòria al Tour de Java oriental del 2013.

## Palmarès

* 2007
** 1r a la Volta a Toledo i vencedor d'una etapa
* 2009
** 1r a la Volta a La Corunya i vencedor d'una etapa
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
* 2013
** 1r al Tour de Java oriental i vencedor d'una etapa
* 2017
** 1r al Tour de Kumano
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Japó

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. 129è de la classificació general
* 2011. 134è de la classificació general
* 2012. 133è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Fuentes Man

Fuentes Man (Alacant, 11 de gener de 1929 - 22 de maig de 1994) es el pseudònim, del dibuixant de còmics Francisco Fuentes Manuel, conegut per ser un dels principals continuadors de les aventures d'El Capitán Trueno, després que les deixes de dibuixar Ambrós. D'altres treballs foren la sèrie titulada Galax el Cosmonauta amb guions de Víctor Mora.

## Biografia

Francisco Fuentes Manuel, va néixer a Alacant l'onze de gener del 1929 i va morir a la mateixa ciutat el 21 de maig de 1994. Va treballar per l'agencia Creaciones Editoriales. pel mercat exterior va dibuixar les sèries, Janos Stark, Flint, Klip et Klop, Korak i Tarzan. De la sèrie de còmics El Corsario de Hierro, en va dibuixar deu pàgines que no s'arribaren a publicar mai.

## Obra i publicacions

Llistat de publicacions, on Fuentes Man, hi ha participat, en part o en la seva totalitat. :
| Anys | Títol | Guionista | Editorial | Enquadernació | Format | Als números |
| 1958-60 | Aventuras Celebres | Sense dades | Hispano Americana de Ediciones, S.A. | Quadern apaïsat | Grapa | 46, 70, 71, 79, 81 |
| 1960 | El Campeon | Víctor Mora | Editorial Bruguera, S.A. | Quadern | Grapa | 22 |
| 1963 | El Capitan Trueno Extra | Victor Mora | Editorial Bruguera, S.A. | Quadern | Grapa | Diversos |
| 1963 | El Capitan Trueno Album Gigante | Victor Mora | Editorial Bruguera, S.A. | Quadern | Grapa | 36,37,57 |
| 1968 | Bravo | | Editorial Bruguera, S.A. | Quadern | Grapa | 1,2,3,4,23 |
Nota: Aquesta taula pot no estar completa o bé actualitzada

## Referències

* ↑ Guiral, Antoni. 100 años de Bruguera, de el gato negro a Ediciones B (en castella). Barcelona: Ediciones B, S.A., 2010, p. 47-49. ISBN 978-84-666-3816-6.
* ↑ Cuadrado, Jesus. De la Historieta i su uso 1873-2000 (Llibre) (en castellà). 1 i 2. Madrid: Ediciones sinsentido, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
* ↑ «tebeosfera» (en (castellà)). [Consulta: 21 desembre 2016].
# Gavina de Hartlaub

La gavina de Hartlaub (Chroicocephalus hartlaubii) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) que habita aigües fredes de la costa i illes properes del sud-oest d'Àfrica, des del sud-est de Namíbia fins al sud-oest de Sud-àfrica.
# La Tallada (la Secuita)

La Tallada és un gran casal de la Secuita (Tarragonès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un gran casal on es conjuguen diversos cossos i elements arquitectònics. Part de les obertures -finestres i balcons- són d'arc escarser i la resta de llinda simple. A la façana principal, s'hi veu un rellotge de sol i un petit campanaret d'espadanya. Cap a la banda esquerra hi ha una galeria d'arcs lleugerament apuntats. Tot el conjunt és voltat per una muralla amb merlets i contraforts en alguns indrets. El nucli originari de la Tallada ha quedat disfressat o amagat per reformes o construccions posteriors.

## Història

És sabut que el 20 d'agost de 1232, Pere de la Tallada vengué la partida de terra que portava el seu nom a Santes Creus. De manera semblant, el 1233, Arnau de Vilanova ven terres de la mateixa partida de la Tallada, també al monestir. El 18 de juliol de 1298, l'arquebisbe de Tarragona, Roderic Tello i el paborde Guillem de Rocabertí concertaren amb l'abat de Santes Creus el repartiment dels delmes i les primícies de la Tallada.
A la Tallada hi residia sempre un monjo de Santes Creus, amb el títol de granger, i que ultra la missió d'administrar directament la granja era l'escrivà de la cort del batlle i del Consell local de la Secuita. També era centre administratiu d'altres indrets que no eren del terme, com ara la Granja del Codony, els Garidells i Peralta. Els documents notarials calia fer-los al Codony. A la Tallada hi havia, també, un molí d'oli on tothom, tret dels qui en tinguessin un de propi, havia de fer el seu oli.
A començament del segle xix, quan s'extingiren els senyorius, la Tallada fou posada a pública subhasta, el dia 6 de maig de 1821, i adjudicada el 30 de juny del mateix any a Joan Sabadell, que en fou desposseït el 1823, en finalitzar el trienni liberal. El 1841 restà definitivament adjudicada a Anna M. Lloberas, hereva del dit propietari.
Durant molt de temps s'hi va conservar el Retaule de Santa Úrsula.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «La Tallada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].

## Enllaços externs

* «La Tallada». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# D-Day Remembered

D-Day Remembered (lit. ‘El dia-D recordat’) és una pel·lícula documental estatunidenca de 1994 dirigida per Charles Guggenheim per al Museu Nacional de la Segona Guerra Mundial. Es va emetre com un episodi de la sèrie American Experience al canal PBS. El 1995 va ser nominada a l'Oscar al millor documental.

## Referències

* ↑ «NY Times: D-Day Remembered» (en anglès). The New York Times, 2011. Arxivat de l'original el 2011-05-21. [Consulta: 20 novembre 2008].
* ↑ «The 67th Academy Awards (1995) Nominees and Winners» (en anglès). Oscars.org. [Consulta: 20 novembre 2011].

## Enllaços externs

* D-Day Remembered a Direct Cinema (anglès)
* D-Day a la sèrie American Experience (anglès)
# Macron (marca)

* Per a altres significats, vegeu «Macron».
Macron és un fabricant italià d'articles esportius amb seu a Valsamoggia, prop de Bolonya, Itàlia.

## Història

Macron es va fundar l'any 1971 com a distribuïdor d'equipacions de beisbol de fabricants nord-americans. Macron treballa com a proveïdor del futbol professional des del 2001. El primer soci contractual va ser el FC Bologna. A partir de l'any 2005 va començar a estendre's per Europa. El 2023, Macron operava 170 botigues a 30 països per vendre els seus productes.
Del 2014 al 2018, Macron va ser el patrocinador de l'estadi del Bolton Wanderers. A la temporada de futbol 2016/17, Macron va ser el principal proveïdor de la Sèrie A. Els clubs FC Bologna, Cagliari Calcio, SPAL Ferrara i Lazio Roma estaven sota contracte amb la marca. El 2017, Macron va guanyar una licitació de la UEFA per equipar les associacions nacionals de futbol més petites sota l'Esquema d'Assistència al Kit, incloses les federacions de Liechtenstein, Luxemburg, San Marino i Xipre. El maig de 2019, Macron i la UEFA van signar un contracte de tres anys fins al 2022 per proporcionar equipament a tots els àrbitres de les competicions de la UEFA. Macron va substituir el proveïdor Adidas en aquest càrrec.

## Referències

* ↑ Fashion Network: Macron, nuova sede a Bologna nel 2020, abgerufen am 23. Dezember 2018
* ↑ Handelsblatt: „Albanien hat uns glücklich gemacht“, abgerufen am 23. Dezember 2018
* ↑ theboltonnes.co.uk: Macron who? Bolton Wanderers' new stadium sponsor is one of Europe’s top sportswear companies, abgerufen am 23. Dezember 2018
* ↑ abseits.at: Die Übersicht der wichtigsten Ausrüster im Fußball, abgerufen am 23. Dezember 2018
* ↑ UEFA: UEFA helps smaller FAs with kits, abgerufen am 23. Dezember 2018
* ↑ UEFA: Macron unterzeichnet Dreijahresvertrag und wird offizieller UEFA-Ausrüster für die Schiedsrichter, abgerufen am 17. Juli 2019
* ↑ Macron: uefa schiedsrichter, abgerufen am 17. Juli 2019

## Enllaços externs

* Lloc web de Macron SpA
# José Vicente Isach Clofent

José Vicente Isach Clofent (Moncofa, 19 d'agost de 1954) és un polític valencià que fou alcalde de la seua localitat natal en dues etapes: la primera, entre el 1991 i el 1995, i la segona, del 1999 al 2011. Durant el seu mandat, i de la mateixa manera que ocorregué a moltes de les localitats de la costa del País Valencià, s'urbanitzà el litoral de Moncofa i el PGOU aprovat pel consistori fou objecte de controvèrsies i disputes als tribunals.

## Biografia

Administratiu de professió, va accedir a la batllia de Moncofa l'any 1991 en guanyar les eleccions municipals amb majoria absoluta i obtindre 6 dels 11 regidors de l'Ajuntament per al PSPV, per davant dels 4 PPCV i de l'únic representant d'Unió Valenciana. Tanmateix, després dels comicis de 1995 va ser foragitat del càrrec per la majoria absoluta obtinguda pel candidat del Partit Popular.
Novament cap de llista socialista a les eleccions municipals de 1999, aconseguí una altra vegada ocupar l'alcaldia del poble, gràcies al suport del regidor Bloc Nacionalista Valencià. En les cites electorals següents de 2003 i de 2007 es feu amb la majoria absoluta. L'ajustada derrota electoral de l'any 2011 l'obligà a renunciar a ser investit alcalde, ja que l'únic regidor del Bloc Nacionalista Valencià es negà a donar suport a la candidatura d'Isach, per la qual cosa aquest va renunciar a la seua acta de regidor i els socialistes moncofins hagueren de buscar un nou candidat d'entre els seus regidors.

## Referències

* ↑ «Destrucción a toda costa: Comunidad Valenciana» (en castellà). Greenpeace. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ García, Lorena. «Moncofa aprueba la urbanización de cuatro millones de metros cuadrados» (en castellà). El País, 05-07-2005. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «Una sentencia anula el PAI Belcaire Norte de Moncofa al carecer del estudio de la red vial» (en castellà). Urbanismo.com, 2008. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ Sánchez, Miquel Àngel. «Isach defenderá en Valencia el nuevo PGOU de Moncofa» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 29-01-2010. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «José Vicente Isach» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 03-01-2008. [Consulta: 17 agost 2016].
* 1 2 3 4 5 «Moncofa: Dades electorals detallades de les Eleccions Locals 1991». Argos GVA. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «Jaime Picher sustituye a Isach y será el alcalde de Moncofa tras el ‘pacto’» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 08-06-2011. [Consulta: 17 agost 2016].
# Sèrie (estratigrafia)

Correspondència entre unitats geocronològiques i cronoestratigràfiques :
| Geocronològiques (temps) | Cronoestratigràfiques (cossos de roca) |
| Eó | Eonotema |
| Era | Eratema |
| Període | Sistema |
| Època | Sèrie |
| Edat | Estatge |
| Cron | Cronozona |
Les sèries en estratigrafia són subdivisions de capes de roques (estrats) fetes basant-se en les edats de les roques i que es corresponen amb la unitat de sistema de datació anomenat una època; tots dos s'han definit formalment per convencions internacionals de l'escala de temps geològica. Una sèrie és, per tant, una seqüència de les deposicions de roques que defineixen una unitat cronoestratigràfica. Les sèries són subdivisions de sistemes i, al seu torn, es divideixen en estatges (en anglès: stages).
La sèrie és un terme que defineix una unitat de capes de roques formades en un cert interval de temps; equival al terme època geològica, els criteris d'època que defineixen el mateix interval de temps, malgrat que en la bibliografia informal les dues paraules de vegades es confonen.

## Sèries en l'escala de temps geològica

L'escala de temps geològic té tot els sistemes en el Fanerozoic eonotem subdividits en sèries. Alguns en tenen els seus propis noms; en altres casos, és simplement un sistema dividit en una sèrie inferior, mitjana i superior. El Cretaci està dividit en, per exemple, les sèries del Cretaci superior i el Cretaci inferior, mentre que el Carbonífer es divideix en les sèries del pennsylvanià i mississipianià. El 2008, la Comissió Internacional d'Estratigrafia encara no havia anomenat les quatre sèries del Cambrià. Actualment la sèrie es limita al Fanerozoic, però l'ICS ha manifestat la seva intenció de subdividir els tres sistemes del Neoproterozoic (ediacarià, criogenià i tonià) en estadis també.

## Sistemes i litoestratigrafia

Els sistemes poden incloure moltes unitats litostratigràfiques unides (per exemple, formació, capes, membres, etc.) de diferents tipus de roques dipositades en diferents ambients al mateix temps. De la mateixa manera, una unitat litostratigràfica pot incloure un gran nombre de sistemes o parts d'aquest.

## Referències

* ↑ Cohen, K.M.; Finney, S.; Gibbard, P.L.. International Chronostratigraphic Chart. International Commission on Stratigraphy, 2015.
* ↑ Comisión Internacional de Estratigrafía «Chapter 9. Chronostratigraphic Units». En: International stratigraphic guide.
* ↑ Alain Foucault; Jean-François Raoult. «« Série »». A: Dictionnaire de Géologie. Dunod, 2010.
Viccionari
# Gavina de Heermann

La gavina de Heermann (Larus heermanni) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) que habita les costes americanes del Pacífic i illots propers, des del sud de la Colúmbia Britànica, cap al sud, per Estats Units i Mèxic fins a Guatemala.

## Referències

* ↑ Gavina de Hermann a CERCATERM Rev. 19/03/2012
# L'Enfer

L'enfer és una pel·lícula francesa de Claude Chabrol estrenada el 1994.

## Argument

Tot somriu a Paul (François Cluzet): esdevé finalment propietari de l'hostal on treballava i es casa amb Nelly (Emmanuelle Béart), una de les dones més maques de la regió. Aquesta li dona ben de pressa un nen. Però Paul té problemes de deutes i pateix la competència d'altres hostalers. Es posa a beure cada vegada més, i sobretot està convençut que Nelly l'enganya. Acaba fins i tot sentint veus que li ho afirmen, fins a tornar-se literalment boig.

## Repartiment

* François Cluzet: Paul
* Emmanuelle Béart: Nelly, la dona de Paul
* Marc Lavoine: Martineau, el play-boy
* Nathalie Cardone: Marilyn
* André Wilms: el doctor Arnoux
* Thomas Chabrol: Julien
* Mario David: Duhamel, fidel client de l'hostal, cameraman aficionat

## Al voltant de la pel·lícula

* Inicialment, la pel·lícula va ser escrita per Henri-Georges Clouzot. En va començar el rodatge el 1964, amb Romy Schneider i Sergé Reggiani en els papers principals. Per problemes de salut de Sergé Reggiani i del mateix Clouzot, aquest no ho va poder acabar mai, i Chabrol en va reprendre el guió el 1994.
* Es tracta de l'últim llargmetratge de Mario David abans de la seva mort el 1996. Tenia igualment un paper secundari important al primer "L'enfer" de 1964, la pel·lícula original i inacabada d'Henri-Georges Clouzot.

## Referències

* ↑ «L'Enfer». The New York Times.
# Pontoporea

Pontoporea (en grec antic Ποντοπόρεια) va ser una de les nereides citades per Hesíode a la Teogonia.
Com les altres nereides, era filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis. Tenia un únic germà, Nèrites. Era la nereida que protegia durant la travessia de la mar.
Ha donat nom als Pontopòrids, una família de cetacis que viuen a les aigües costaneres de l'Atlàntic.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 257
* ↑ «Nereides». Theoi greek mythology. [Consulta: 26 maig 2022].
# Ostan

Ostan fou una ciutat de la costa sud del Llac Van, la segona en importància de Vaspurakan (la primera fou Van).
Vers el 901 al-Afxín as-Sají va marxar contra Van que fou ocupada. Al-Afxín va instal·lar un eunuc de confiança a Van i un altre a Ostan. Però el domini sàjida es va extingir amb la mort d'al-Afxín poc després (març de 901) i l'evacuació de Vaspurakan (hivern del 901-902).
En el catepanat imperial de Basprakabia o Asprakania a partir del 1022 fou la ciutat que marcava el límit occidental del territori.