OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capa Negra

Capa Negra és una pel·lícula catalana del 2018 dirigida per Jaume Najarro. És un drama històric ambientat al Segle XIX que transcorre a la zona de la comarca del Llobregat. Es va estrenar als cinemes el 14 de desembre del 2018 després de passar per importants festivals catalans.

## Argument

Entre els anys 1812 i 1836 va corre per la comarca del Llobregat, la llegenda de Josep Sàbat, més conegut com a 'Capa Negra'. Un bandoler orfe de pare i mare i que havia lluitat a la Guerra del Francés a Catalunya. Al tornar al poble descobreix que els seus propis parents li han tret tot i aquí comença la seva llegenda. Enfrontant-se fins i tot al Baró de l'època.

## Repartiment

* Jack Queralt
* Yeray Ortega
* Octavi Pujades
* Roger Pera
* Xavier Serrat Crespo
* Jordi Díaz
* Roger Berruezo
* Jaume Najarro
* Montse Miralles
* Rafa Delacroix
* Brian Gallardo
* Carme Capdet
* Pau Barredo
* Jaume Casals

## Producció

El film es rodà durant un any sencer al Llobregat, principalment a la població de Corbera de Llobregat i en altres indrets de la comarca com: Sant Andreu de la Barca. En el film van participar una quarantena d'actors.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
# Can Laporta (la Jonquera)

Can Laporta és una casa del municipi de la Jonquera inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de planta irregular que consta de planta baixa, dos pisos i golfes, ubicada a la cantonada entre el carrer Major i el carrer Vell de la Jonquera. La coberta és a dues aigües. Mentre que a la banda del carrer Major les finestres dels dos pisos queden alineades amb les tes de la planta baixa, a la banda del carrer Vell la disposició de les obertures és menys simètrica: hi ha finestres de diverses dimensions i una balconada seguida que abasta dues finestres, suportada per una gran mènsula. A la façana principal es troba una petita fornícula emmarcada per dues columnes a l'interior de la qual hi ha una petxina d'inspiració clàssica. Totes les obertures han estat emmarcades per carreus de pedra ben escairats. Els murs de maçoneria han estat arrebossats.

## Història

A la llinda de la porta principal s'hi troba una inscripció mixta en llatí i castellà: "NULLA SINE FIDELITATE VIRTUS / MIS HIJOS EN 1769 ME HAN RENOVADO". Això fa suposar l'existència d'una antiga construcció probablement de finals del s. XVII o inicis del s. XVIII que va ser restaurada el 1769.

## Referències

* 1 2 «Can Laporta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Can Maluquer (Canet de Mar)

Can Maluquer és una obra eclèctica de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i un pis d'influència neoclàssica. Ha estat fàbrica de teixits i local d'espectacles. La porta d'accés és d'arc escarser i està emmarcada amb pedra. La porta del costat és recta. Al primer pis hi ha un balcó corregut amb dues portes balconeres d'arc escarser emmarcades per una motllura i a la part de sobre hi ha una cornisa en forma de frontó.
L'immoble està coronat per una cornisa i un remat de forma mixtilínia.
Manté els elements compositius neoclàssics: balcó gran, frontons, etc., però la decoració ja és historicista. La finestra de la planta baixa fou substituïda per la portalada per tal de poder guardar vehicles.

## Referències

* 1 2 3 «Can Maluquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Can Pasqual (Esparreguera)

Can Pasqual és una casa d'Esparreguera inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge estructurat en planta baixa, pis i golfes. Les obertures estan disposades de forma regular. A la planta baixa hi trobem l'entrada, una porta d'arc escarser flanquejada per dues grans finestres allindades. Al primer pis hi ha quatre balcons, alineats amb les anteriors obertures, amb les obertures rematades per un frontó triangular d'inspiració clàssica. Les obertures de les golfes són petites finestres emmarcades per pilastres d'estil jònic. La divisió entre pisos està remarcada per sanefes de tipus vegetal al primer pis i una motllura estriada entre el segon i les golfes. La coberta és a dues aigües rematada per un ràfec de teula àrab. L'interior apareix ornamentat amb pilastres, escuts d'armes de pedra, denotant un caràcter clàssic.

## Història

Es tenen notícies que diuen que s'hi allotjà Alfons XIII i un ministre d'estat. Ha estat reformada en diverses ocasions, l'última vegada va ser l'any 1896.

## Referències

* 1 2 «Can Pasqual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Can Passasserres

Can Passasserres és un edifici de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció que conserva en part les característiques de les velles cases de Corbera de Dalt, obrada amb parets de pedra (tapàs vermell) de marès molar i morter de calç. El portal principal té dues dovelles i la llinda caironades assenyalant la data de construcció l'any 1776.
Originàriament els laterals i la part posterior aïllaven la casa del contorn veí. Actualment la part Est hi ha reformes i addicions que han eliminat l'espai, segurament d'hort, que ja existia.

## Història

El llinatge dels Boltà es coneix per la inscripció a l'arxiu parroquial de Gelida de Joan Voltà el 1585 (data post Trento que obligà al registre de bateigs). Un dels descendents es casà amb una filla de Corbera el 1745, establint-se allà, i el fill hereu, Josep Voltà i Rigol construí la casa. Fins avui ha seguit conservant el nom a través de 14 generacions, si bé l'escriuen Boltà.
Als anys 1980, el propietari de la casa era el constructor Jaume Boltà i Canyelles, mestre d'obres, seguint la nissaga amb el fill, Jaume Boltà i Fisa, aparellador.
El pare dels Boltà i Canyelles fou víctima de l'Alçament del 1936.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Passasserres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Can Passasserres». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Can Gusó (Rupià)

Can Gusó és una obra de Rupià (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Mas de planta rectangular amb carener perpendicular a la façana i coberta a dues aigües. La volumetria de mas és de planta baixa i pis. Actualment té les façanes sense arrebossar, la pedra queda al descobert en les llindes i muntants de les obertures. Exteriorment es distingeix una important rehabilitació.
Hi ha uns coberts annexos a la planta baixa amb coberta a una vessant i una terrassa. No hi ha construccions aïllades, com en altres masies.
Aquest edifici podria ser anterior al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Can Gusó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Can Pous (Salt)

Can Pous és una obra de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa unifamiliar aïllada de planta quadrada i coberta de teula a quatre vessants. Es desenvolupa en planta baixa i dues plantes pis. La façana principal ofereix un cert interès. És arrebossada i pintada i presenta elements geomètrics ornamentals realitzats amb totxo, que formen franges horitzontals al voltant de les obertures i en el ràfec perimetral de remat. La façana principal presenta un esquema compositiu amb tres eixos verticals, emfasitzant el central amb la col·locació de la porta d'accés.

## Referències

* ↑ «Can Pous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Carlos Oquendo Zabala

Carlos Mario Oquendo Zabala (Medellín, 16 de novembre de 1987) és un ciclista colombià especialitzat en BMX.
Va guanyar la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 2012 per darrere de Māris Štrombergs i Sam Willoughby.

## Palmarès

* 2012
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Londres en BMX
* 2014
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en BMX

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Carlos Ott

Carlos A. Ott Buenafama (Montevideo, 16 d'octubre de 1946) és un arquitecte uruguaià resident al Canadà, que ha construït «obres d'art habitables» gairebé tot arreu al món. Es fill del també arquitecte Carlos Ott Rius.
Graduat per la Facultat d'Arquitectura de la Universitat de la República a Montevideo, el 1971 va anar als Estats Units a completar la seva formació, profitant una beca atorgada pel Programa Fulbright de l'escola d'arquitectura de Washington. Es va establir a Toronto el 1975.
Es va fer famós per guanyar el concurs (al qual es van presentar 744 arquitectes de tot el món el 1983 per a la construcció de l'Òpera de la Bastilla. Va treballar-hi sol i va triumfar contra equips famosos d'arreu al món. Aquest edifici es va inaugurar el 1989. L'arquitectura de l'Òpera de la Bastilla està marcada per la transparència de les façanes i per l'ocupació de materials idèntics tant a l'interior com a l'exterior. Amb una capacitat 2700 butaques i una acústica homogènia, els seus equips d'escenaris únics, a més d'espais tècnic i d'assaig, és un dels primers grans teatres de la segona meitat del segle xx.

## Altres obres

Carlos Ott també és autor, entre altres obres, de la Banca Nacional de Dubai (1997), l'Aeroport Internacional de Laguna del Sauce de Punta del Este (1997), l'Aeroport Internacional d'Ushuaia Malvines Argentines (1995), el Libertad Plaza de Buenos Aires (2000) i la Torre Antel a Montevideo. En una de les seves creacions recents, inaugurat el gener de 2022, el Museu d'Art Contemporani Atchugarry, també a Punta del Este fa servir estructures de fusta laminada com principal material estructural.

## Referències

* 1 2 «Carlos Ott» (en castellà). El Poder de la Palabra. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ «Carlos Ott - El arte de construir» (en castellà). Anuario coleccionable Punta del Este Internacional, 08-02-2019. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ Loustau, César J. Influencia de Francia en la arquitectura de Uruguay. Montevideo, Uruguay: Ediciones Trilce, 1995, p. 4. ISBN 9974-32-116-6.
* 1 2 Loustau, 1995, p. 165.
* ↑ «òpera de París». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Prieto, Alejandro. «Punta de Este abrió un museo modernísimo: Carlos Ott, su arquitecto, revela sus claves» (en castellà). Clarin, 10-01-2022. [Consulta: 20 març 2022].
# Can Pungol

Can Pungol és una masia amb elements gòtics i renaixentistes de Sant Antoni de Vilamajor (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El cos principal té diversos cossos afegits, la teulada és a dos vessants. A la façana hi ha un aporta amb 11 dovelles i un rellotge de sol. Les finestres són allindades, entre aquestes destaca una perquè té una inscripció i la data de 1587, i també sobresurt una altra perquè tant l'ampit, com la part superior volen semicircularment de la façana.

## Història

Aquesta masia va ser fundada per Jaume Pons i Gual (per això el nom de Pun-Gol) durant el segle xv, però la casa actual porta data de 1587. La família Gol o Gual està, i ja ho estava el segle xv, força estesa.

## Referències

* 1 2 «Can Pungol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 juliol 2018].
# Carlos Hartling

Carlos Hartling (Schlotheim, 2 de setembre de 1869 - Santa Tecla, 13 d'agost de 1920) va ser un músic hondureny, popularitzat per haver compost l'Himne Nacional d'Hondures.

## Biografia

Va nàixer en la ciutat de Schlotheim a Alemanya el 2 de setembre de 1869, fill de Georg Friedrich Hartling i Johanne Henriete Wilhemine Hartling. Va realitzar els seus estudis als conservatoris de Weimar i Leipzing, els va concloure a l'Acadèmia Musical de Múnic.
Carlos Hartling va dirigir a Alemanya diverses escoles musicals, orquestres i tres bandes militars, com la banda del Regiment d'Infanteria N° 71 d'Erfurt. Es va casar amb Guadalupe Ferrari Guardiola, del seu matrimoni van nàixer: Enriqueta i Alicia Hartling. Va posar música a un poema de Augusto C. Coello, adoptat com a himne nacional d'Hondures el 1915.

## Mestre de Música i Bandes a Hondures

* "Himne Nacional d'Hondures" - (Instrumental)
* La música de l'"Himne Nacional d'Hondures va ser composta per Carlos Hartling
El 27 de juny de 1896 va viatjar a Tegucigalpa, ja que va ser contractat pel doctor Policarpo Bonilla per a ser mestre de música i mestre de bandes, començant el 23 de setembre del mateix any, va fer la seua primera presentació en un concert en el Parque Morazán.
El president i general Manuel Bonilla, va encarregar al poeta Augusto Constantino Coello la redacció de l'himne d'Hondures, va escriure el poema «Cant a Hondures» o «Cant a la meua pàtria» i a Carlos Hartling els arranjaments musicals, va escriure la música del poema el 1903, posteriorment va esdevenir l'actual Himne Nacional.
L'Himne Nacional d'Hondures es va cantar per primera vegada el 15 de setembre de 1904 per les alumnes de l'Escola Normal de Senyoretes a la Caserna San Francisco i va ser acompanyat per la Banda Marcial d'Hondures, però va ser estrenant en l'Escola Guadalupe Reyes de Tegucigalpa i dirigit pel mestre Carlos Hartling. Des de la segona administració del General Manuel Bonilla en febrer de 1912, la lletra i la música fou popularitzada i cantada en cada acte oficial.
El 13 de novembre de 1915 sota el decret núm.42 el president de la república, doctor Alberto Membreño va donar vida oficial a l'Himne Nacional, sent ministre d'educació en eixa època el Doctor Rómulo Ernesto Durón. L'execució de la peça en actes especials va ser a partir de 1917.
Algunes de les seves composicions musicals són les següents: La música de l'«Himne Nacional d'Hondures», «Salutació de Tegucigalpa», «Sota la Bandera Hondurenya», «Pau Eterna» - marxa fúnebre estrenada en el moment del sepeli del President General Manuel Bonilla, «Marxa del General Morazán», «El Murmuri dels Pins Hondurenys».

## Referències

* ↑ Carlos Hartling AngelFire.
# Carlos Hermosillo

Carlos Hermosillo (24 d'agost de 1964) és un exfutbolista mexicà. Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1986.

## Referències

* ↑ Carlos Hermosillo a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ International statistics a rsssf
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Carlsborg

Carlsborg és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 855 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carlsborg tenia 855 habitants, 427 habitatges, i 263 famílies. La densitat de població era de 340,3 habitants per km².
Dels 427 habitatges en un 13,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,1% hi vivien parelles casades, en un 5,2% dones solteres, i en un 38,4% no eren unitats familiars. En el 34,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,51.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,7% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 13,5% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 48,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 64 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.103 $ i la renda mediana per família de 36.736 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.455 $ mentre que les dones 16.618 $. La renda per capita de la població era de 17.350 $. Aproximadament el 3,6% de les famílies i el 7,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carlsborg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carlsborg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Carrer Cavallers (Tarragona)

El Carrer Cavallers és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Documentat des del segle XII fou conegut al segle xiii com un dels carrers senyorials de la ciutat. En ell hi habitaren personatges il·lustres de la vil·la i famílies de renom com els Castellarnau, els Montoliu o els Ixart.

## Referències

* ↑ «Carrer Cavallers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Carrer Clos de Vilamitjana

El carrer Clos de Vilamitjana, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), és el nucli històric del poble, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El carrer Clos de Vilamitjana és un carrer rectilini d'una llargària d'uns quaranta metres i una amplada de dos a tres metres. Està orientat d'est a oest i clos, per l'extrem de ponent, per un embigat amb llinda sobre la qual hi ha un habitatge. En l'accés per l'extrem de llevant és porticat amb un habitatge que descansa sobre dos arcs, un de mig punt i l'altre escarser. L'espai entre aquests està cobert per un embigat de fusta reforçat per un arc diafragma.
El formen nou habitatges disposats en dues línies, tots ells amb l'accés des d'aquest carrer. Aquesta disposició d'habitatges en paral·lel flanquejant un carrer central respon a la cerca de protecció i defensa del lloc. De fet, aquesta és una de les tradicions més primitives de planificació urbana conegudes a Catalunya.
El carrer presenta dos trams porticats amb accessos sota llindes. Els edificis presenten una unitat estilística que respecta la tipologia tradicional, amb una volumetria, i tractament de les façanes força homogeni, amb acabaments de pedra vista, poques finestres i ràfecs de fusta a la teulada. La majoria de les portes tenen una llinda gruixuda de fusta, excepte dos arcs escarsers i un de mig punt.
L'estretor del carrer i els espais coberts produeixen uns atractius efectes de clarobscur.

## Història

Les notícies més antigues de Vilamitjana remunten a l'any 999, i les del seu castell a l'any 1029. Aquesta fou una de les fortaleses que Arnau de Castellbò manà refer cap a 1190. Segons l'Spill, l'any 1519, el poble de Vilamitjana formava part del quarter de Castellbò, i era la segona població en nombre de focs de tota la vall. El mateix document especifica que «lo lloch de Vilamitjana, és clos», testimoni que cal considerar com la primera referència coneguda del carrer Clos de Vilamitjana.
El carrer constitueix el primitiu nucli de Vilamitjana. Al seu voltant s'organitza la resta del poble. El seu aspecte actual podria ser degut a reformes dutes a terme en l'edat moderna, però respectant un traçat anterior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer Clos de Vilamitjana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
* ↑ «Carrer Clos de Vilamitjana». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 93-94. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 10 maig 2012].
# Captain Jenks' Dilemma

Captain Jenks' Dilemma és una pel·lícula muda de la Vitagraph i protagonitzada per John Bunny i Julia Swayne Gordon. La pel·lícula es va estrenar el 8 de gener de 1912.

## Argument

La senyora Brown és una vídua amb cinc fills i amb dificultats per poder-los tirar endavant. Per això, quan un dia a la platja coneix el capità Jenks no li costa gens convidar-lo a casa seva. El capità acudeix encantat amb un anell de compromís i li demana si es vol casar amb ell. En el moment de dir que si apareixen els seus fills a la cambra. En saber que són els seus fills el capità quasi perd els sentits però no sap com trencar el compromís. Consulta amb un amic, Brian Squills, que li recomana que digui a la vídua que té vuit fills. En saber-ho, la vídua només diu que “quants més serem més riurem”. Aleshores el capità decideix ajuntar vuit nois del veïnat i es presenta amb ells a la senyora Brown. La senyora Brown, en veure com es barallen entre ells i ho destrossen tot retorna l'anell al capità Jenks que se’n torna ben content a casa seva.

## Repartiment

* John Bunny (capità Jenks)
* Julia Swayne Gordon (senyora Brown)
* Charles Eldridge (Sir Brian Squills)
* Kenneth Casey (fill de Mrs. Brown)
* Dolores Costello (filla de Mrs. Brown)
* Helene Costello (filla de Mrs. Brown)

## Referències

* ↑ «Captain Jenks' Dilemma» (en anglès). Internet Movie Database. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ «Calendar of licensed releases». The Moving Picture World XI, 2, 13-01-1912, pàg. 134.
* ↑ «Captain Jenks' Dilemma (Vitagraph)». The Moving Picture World XI, 3, 20-01-1912, pàg. 203.
# Cardioglossa oreas

Cardioglossa oreas és una espècie de granota que viu al Camerun.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Schiøtz, A. 2004. Cardioglossa oreas. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Cardioglossa gracilis

Cardioglossa gracilis és una espècie de granota que viu al Camerun, República Centreafricana, República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial, el Gabon, Nigèria i, possiblement també, a la República del Congo.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Burger, M. 2004. Cardioglossa gracilis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.