OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Germanes Josefines de la Caritat

Les Germanes Josefines de la Caritat són una congregació religiosa de germanes, institut de perfecció femení fundat per Caterina Coromina i Agustí en 1877, dedicada a l'assistència als malalts i els necessitats, especialment ancians.

## Història

Caterina Coromina, que treballava com a minyona a Vic, va trobar que calia un institut que s'ocupés d'assistir els malalts i ancians pobres a domicili, vetllant-los i portant-los el remei que necessitaven durant la seva convalescència.
Amb l'ajut del seu director espiritual, el pare Costa de l'Oratori de Sant Felip Neri, va tenir la idea de fundar una congregació religiosa. A la casa d'Esteve Verdosa, al Carrer Nou 123 de Vic, inicia el 29 de juny de 1877, amb la seva neboda Maria i dues joves més, l'institut, vivint religiosament i dedicant-se a l'atenció als malalts i a la vetlla a domicili.
El començament fou difícil; als pocs mesos, les companyes van marxar i Caterina restà sola, però va continuar la tasca; noves companyes van anar arribant i de mica en mica, la fundació s'anà consolidant. El 24 de juny de 1881, Caterina i cinc companyes van fer els vots i nasqué oficialment l'institut, que prengué el nom de Germanes Josefines de la Caritat.
Eren conegudes com a Noies de la Xicra, ja que era habitual veure-les anant i venint a les cases dels malalts amb una xicra on portaven els medicaments.
La seva tasca comença a ésser coneguda i el 1885 l'Ajuntament de Sant Genís de Vilassar va oferir casa i manutenció a les germanes a canvi que hi anessin per tenir cura de la població, afectada per una epidèmia de còlera. Una de les novícies, Loreto, es va encomanar de la malaltia i va morir, essent la primera "víctima de la caritat".

## Activitat i difusió

Les Josefines de la Caritat es dediquen a l'assistència als malalts i els ancians, a domicili i en hospitals i clíniques. A més, també fan altres activitats com la cura de nens en guarderies i assistència a necessitats.
És una congregació petita, amb comunitats principalment a Catalunya (cinc a Vic, i una a Manresa, Martorell, Barcelona, Oristà i Prats de Lluçanès), i una a Dos Hermanas (Sevilla) i San Enrique de Guadiaro (Cadis).
També tenen comunitats a Medellín (Colòmbia), Callao, Lima, Chiclayo i Cerro de Pasco (Perú).

## Vegeu també

* Caterina Coromina, fundadora de la Congregació
* Francesc Xavier Butinyà i Hospital, fundador l'any 1875 de la Congregació josefina de les Filles de Sant Josep
* Josep Maria Vilaseca i Aguilera, fundador l'any 1872 de la Congregació de Germanes Josefines a Mèxic

## Enllaços externs

* Lloc web de la congregació. Arxivat 2016-01-15 a Wayback Machine.
# Krivtsove (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Krivtsovo».
Krivtsove (en (ucraïnès): Кривцове) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia vuit habitants. Pertany al districte de Bilogorsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Maria Isern

«Maria Isern» té aquests significats:
* Maria Isern i Ordeig: (Vic, 1994) poeta catalana.
* Maria Isern Torres: (Mallorca, c.1996) policia mallorquina, agent encoberta de la Policia espanyola.
# Tony Cliff

Yigael Gluckstein, més conegut com a Tony Cliff (Palestina, 20 de maig de 1917 - Gran Londres, 9 de maig de 2000) va ser un teòric polític de tendència trotskista, nascut en el si d'una família jueva sionista.
A Palestina es va implicar de ben jove en l'esquerra, trencant amb el sionisme i militant en una organització trotskista. Durant els anys 40 del segle xx emigrà al Regne Unit. Es va separar de la Quarta Internacional hereva de Trotsky, per les seues idees d'explicació de l'URSS, però mantenint-se sempre dins de la tradició marxista i considerant-se seguidor de les idees de Trotsky.
Tony Cliff va desenvolupar diverses teories que van ajudar a analitzar la realitat després de la Segona Guerra Mundial: va definir l'URSS com a Capitalisme d'Estat, va explicar les revolucions limitades en els països del tercer món, com a Cuba i a la Xina, per no estar arrelades en el paper actiu de la classe treballadora. La seva explicació per al boom econòmic dels 50 i 60 del segle xx es basa en l'enorme despesa en la indústria armamentística. Les contribucions de Cliff van servir per a mantenir la tradició del socialisme des de baix alhora que explicant el context que es va viure després de la Segona Guerra Mundial.
Les idees que va dur a terme van ajudar en la construcció d'una esquerra revolucionària. Durant els anys 40 del segle xx va fundar l'Internacional Socialist Group que va ser creixent i en els anys 70 del segle xx va arribar a ser un partit amb 3.000 militants, el Socialist Workers Party (SWP). Actualment, aquest partit és una de les principals organitzacions trotskistes del món. En la majoria de països desenvolupats també hi ha organitzacions seguint les mateixes idees formant la International Socialist Tendency. Tony Cliff va morir el 2000 deixant nombrosos llibres.
L'organització referent d'aquesta tendència amb presència als Països Catalans era En lluita, que es va dissoldre el 2016 en favor de la CUP-CC.

## Obres

* 1974: State capitalism in Russia (Capitalisme d'estat a Rússia).
* 1975: Portugal en la cruïlla.
* 1975-1979: Lenin.
* 1989-1993: Trotsky.
* 1999: Trotskisme després de Trockij.
* 2000: El marxisme davant el mil·lenni.

## Referències

* ↑ «En Lluita anuncia que es dissol per enfortir la CUP». [Consulta: 12 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Socialist Workers Party, Partit de què va formar part
* Tony Cliff (català) a Marxists Internet Archive (MIA) (amb llicència GFDL).
# Teatre Rialto (Madrid)

El Teatre Rialto és un local de representació de Madrid, situat en el edifici Rialto, número 54 de la Gran Via. Va ser inaugurat en 1930 com a cinema (Cine Astoria) i es va fer popular amb les primeres pel·lícules d'Imperio Argentina, i posteriorment per ser la sala d'estrena d' El último cuplé, “opera magna” de Sara Montiel.

## Història

Dissenyat per José Aragón i José María Mendoza Ussía construït entre 1926 al 1930, es va estrenar com a sala cinematogràfica amb l'espectacle "Variedades de la Paramount" i de 1932 a 1934 es va dir Cinema Astoria. El seu promotor va ser l'empresari Antonio Ramos Espejo. Al llarg de la seva història va ser local freqüentat per la cartellera de les comèdies musicals americanes, i a partir del segle xxi va ser reformat l'antic cinema com a sala teatral multifuncional coordinada per l'Ajuntament de Madrid.

## Referències

* ↑ Olmedilla, 1947, p. 327.
* ↑ Navascués Palacio, Pedro. La Gran Vía de Madrid: Noventa años de la historia de Madrid. Madrid: Encuentro, 2002, p. 72. ISBN 84-7490-667-9.
* ↑ «Antonio Ramos, pionero del cine en China y Filipinas». rtve.es/alacarta, 02-07-2010. [Consulta: 26 febrer 2017].
* ↑ «Teatro Rialto». esmadrid.com. [Consulta: 26 febrer 2017].

## Bibliografia

* Martínez Olmedilla, Augusto. Los Teatros de Madrid. Imprenta de José Ruiz Alonso, 1947. OCLC 568723216 [Consulta: 20 setembre 2015].

## Vegeu també

* Teatre Rialto (València)
# San Leonardo (Udine)

San Leonardo (friülà San Lenàrt , eslovè Svet Lienart) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. Forma part de l'Eslàvia friülana. L'any 2007 tenia 1.202 habitants. Limita amb els municipis de Grimacco, Prepotto, San Pietro al Natisone, Savogna i Stregna. Segons el cens de 1971, el 85,5% de la població són eslovens.

## Fraccions

Altana-Utana, Camugna-Kamunja, Cemur-Čemur, Cernizza-Čarnica, Cisgne-Čišnje, Clastra-Hlastra, Cosizza-Kosca, Cravero-Kravar, Crostù-Hrastovije, Dolegna-Dolenjane, Grobbia-Grobje, Iainich-Jagnjed, Iesizza-Jesičje, Iessegna-Jesenje, Merso di Sopra-Gorenja Miersa, Merso di Sotto-Dolenja Miersa, Osgnetto-Ošnije, Ovizza-Ovica, Picig-Pičič, Picon-Pikon, Podcravero-Podkravar, Postacco-Puostak, Precot-Prehod, Scrutto-Škrutove, Seuza-Seucè, Ussivizza-Ušiuca, Zabrida-Zabardo, Zamir-Zamier.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004-2013 | Giuseppe Sibau | Llista cívica |
| 2013-2014 | Teresa Terlicher | Llista cívica |
| 2014-2019 | Antonio Comugnaro | Llista cívica |
# Trachelyichthys decaradiatus

Trachelyichthys decaradiatus és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (20 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Rupununi.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ferraris, C.J. Jr., 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gobius strictus

Gobius strictus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes. Els adultss poden assolir els 6,5 cm de longitud. Es troba a Mallorca, Melilla, el Marroc i a Korcula (Croàcia).

## Referències

* 1 2 Sa-a, Pascualita; Capuli, Estelita Emily. «Gobius strictus Fage, 1907 Schmidt's goby» (en anglès). FishBase.
# Krivosúd-Bodovka

Krivosúd-Bodovka és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1398.
# Manuel Mosquera Bastida

Manuel Mosquera Bastida (La Corunya, 10 d'agost de 1968) és un exfutbolista gallec, que jugava de davanter, i posteriorment entrenador de futbol.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del Deportivo de La Corunya, i tot i que arriba a jugar amb el filial, el Fabril Deportivo, no debuta amb el primer equip deportivista. El 1990 fitxa pel CF Extremadura, amb qui aconsegueix pujar a Segona Divisió primer i posteriorment a la màxima categoria. Manuel va ser un dels jugadors més decisius per assolir aquesta fita històrica, ates que marca fins a 19 gols en eixa campanya 95/96.
Però, no juga en Primera amb els extremenys, ja que fitxa per la SD Compostela a l'estiu de 1996. Dos temporades roman el gallec amb els compostel·lans, en les quals no arriba a aconseguir un lloc titular i només marca 3 gols.
A mitjans de la temporada 97/98 retorna al CF Extremadura, militant la campanya següent en Primera amb els blaugrana. En esta segona etapa el davanter hi romandria fins al 2005, visquent dos descensos fins a Segona B. En tots aquests anys, seria un dels símbols del seu equip. De fet, ha sumat 37 partits a la màxima categoria i gairebé 200 en Segona amb la samarreta del club d'Almendralejo.
A partir de 2005 s'incorporà al CCD Cerceda, de la Tercera Divisió gallega, on realitzà les funcions de jugador-entrenador. Posteriorment a la seua retirada, ha format part de l'equip de Deportivo de La Corunya de futbol indoor.

## Enllaços externs

* Fitxa de Manuel
# Tossal d'Alta-riba

* Per a altres significats, vegeu «Tossal d'Alta-riba (Talarn)».
El Tossal d'Alta-riba és una muntanya de 662 metres on se situa el poble d'Alta-riba, pertanyent al municipi d'Estaràs, a la comarca catalana de la Segarra. Al cim del tossal hi ha el Castell d'Alta-riba.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Takemasa Okuyama

Takemasa Okuyama (Hachijō-jima, Prefectura de Tòquio, 1944) és el president de l'Associació Internacional de Karate del Canadà. Començà a entrenà karate als 7 anys. En línia amb la tradició familiar, va practicar el sumo i el judo. A l'edat de 13 anys va començar a aprendre karate de mestre Kinjo a la prefectura d'Okinawa. El 1960, va començar a estudiar a la Universitat de Takushoku al Japó. Va estudiar ciències polítiques i el comerç exterior, regular la formació de mestres de karate amb Tabata, Hamanaka, Ozawa i Tsuyama. El 1966, va arribar als EUA per continuar els seus estudis i formació durant tres anys sota la instrucció del mestre Takayuki Kubota. El 1970, es va traslladar al Canadà, on és una persona influent en el gosoku ryu i en shotokan. En el mateix any va obtenir el tercer lloc en kumite en la 5a Anual de les Estrelles del torneig.

## Referències

* ↑ http://www.shotokan-novascotia.com/tokuyama.html Arxivat 2012-04-24 a Wayback Machine.
* 1 2 Kathryn Laidlaw, Okuyama in: Martial Arts Features and Profiles Magazine vol. 3 issue 6 (September 1998), p 22
* ↑ Kathryn Laidlaw, The Diamond Career of Soke Kubota in: Martial Arts Features and Profiles Magazine vol. 3 issue 6 (September 1998), p 23
* ↑ The Canadian Kubota Cup Championships in: Secrets of the Masters Nov. 1992
* ↑ Black Belt Oct 1970, page 60 available at: http://books.google.pl/books?id=ic4DAAAAMBAJ&pg=PA60&dq=okuyama&hl=pl&ei=cmuETsLhMOj04QSH6ey9Dw&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=9&ved=0CE4Q6AEwCDgK#v=onepage&q=okuyama&f=false
# Saltador de toro cretenc

El saltador de toro minoic és un grup de bronze d'un toro i un saltador que es pot veure al Museu Britànic. És l'única escultura de tres dimensions coneguda que està sencera i que representa un saltador de toro minoic. Encara que saltar sobre un toro és una activitat que ocorria a Creta en aquesta època (taurocatàpsia), el salt representat és pràcticament impossible d'executar i s'ha especulat per tant sobre si l'escultura podria ser una representació exagerada. Aquesta especulació ha estat sostinguda pels testimoniatges de saltadors actuals de França i Espanya.

## Descripció

El grup va ser modelat en un sol motlle usant la tècnica de cera perduda. L'homogeneïtat del grup va quedar demostrada en analitzar la composició del bronze del toro i saltador: ambdues contenen sobre 96% de coure i 1,5% d'estany, amb un 1% de zinc. La petita quantitat d'estany en l'aliatge dificultarien que el bronze omplís el motlle, la qual cosa dona com a resultat perdre les cames inferiors del saltador, i probablement els braços. Estilísticament, el grup és coherent, ja que l'esquena arquejada del saltador reflecteix la postura del vol al galop del toro.

## Referències

* ↑ «A History of the World - Object: A bronze statue of an acrobat leaping over a bull from the island of Crete.». BBC and British Museum, 22-09-2008. [Consulta: 6 juny 2010].
* ↑ «Minoan bull leaper». British Museum. Arxivat de l'original el 2010-05-16. [Consulta: 6 maig 2010].
* ↑ «A history of the world in 100 objects». BBC, 10-02-2010. Arxivat de l'original el 2010-02-13. [Consulta: 10 març 2017].

## Enllaços externs

* Edat de Bronze
* Arxiu d'àudio de la BBC al programa Una historia del món en 100 objectes
# Metabolisme dels carbohidrats

El metabolisme dels carbohidrats o metabolisme dels hidrats de carboni és el conjunt dels processos bioquímics responsables de la formació, la descomposició i la interconversió dels carbohidrats en els organismes vius.
Els hidrats de carboni són fonamentals per a moltes vies metabòliques essencials. Les plantes sintetitzen hidrats de carboni a partir de diòxid de carboni i aigua a través de la fotosíntesi, cosa que els permet emmagatzemar l'energia absorbida de la llum solar internament. Quan els animals i els fongs consumeixen plantes, utilitzen la respiració cel·lular per descompondre aquests hidrats de carboni emmagatzemats i posar l'energia disponible a les cèl·lules. Tant els animals com les plantes emmagatzemen temporalment l'energia alliberada en forma de molècules d'alta energia, com ara el trifosfat d'adenosina (ATP), per utilitzar-les després en diversos processos cel·lulars.
Els humans poden consumir una varietat d'hidrats de carboni, la digestió descompon els hidrats de carboni complexos en monòmers simples (monosacàrids): glucosa, fructosa, manosa i galactosa. Després de l'absorció a l'intestí, els monosacàrids es transporten, a través de la vena porta, al fetge, on tots els monosacàrids que no són glucosa (fructosa, galactosa) també es transformen en glucosa. La glucosa (sucre en sang) es distribueix a les cèl·lules dels teixits, on es descompon mitjançant la respiració cel·lular, o s'emmagatzema com a glicogen. En la respiració cel·lular (aeròbica), la glucosa i l'oxigen es metabolitzen per alliberar energia, amb diòxid de carboni i aigua com a productes finals.

## Vies metabòliques

* Glicòlisi
* Gluconeogènesi
* Glicogenòlisi
* Glicogènesi
* Via de la pentosa fosfat
* Metabolisme de la fructosa
* Metabolisme de la galactosa

## Referències

* ↑ Maughan, Ron «Carbohydrate metabolism». Surgery (Oxford), vol. 27, 1, 2009, pàg. 6–10. DOI: 10.1016/j.mpsur.2008.12.002.
* 1 2 3 Nelson, David Lee. Lehninger principles of biochemistry. Cox, Michael M., Lehninger, Albert L.. 6th. Nova York: W.H. Freeman and Company, 2013. ISBN 978-1429234146. OCLC 824794893.
* 1 2 Sanders, L. M.. «Carbohydrate: Digestion, Absorption and Metabolism». A: Encyclopedia of Food and Health, 2016, p. 643–650. DOI 10.1016/b978-0-12-384947-2.00114-8. ISBN 9780123849533.
* 1 2 3 Hall, John E. Guyton and Hall Textbook of Medical Physiology E-Book. 13. Elsevier Health Sciences, 2015. ISBN 978-0323389303.
# Trofa (Águeda)

Trofa, o Trofa do Vouga, va ser una freguesia portuguesa del municipi d'Águeda, amb 6,21 km² d'àrea i 2.732 habitants (2011). La densitat de població era de 439,9 habitants/km². Té els següents llocs Crastovaes Covelas,Olora i Mourisca del Vouga.

## Història

Va ser seu del concelho (municipi) entre 1449 i 1836, quan es va incorporar a la municipalitat de Vouga. El petit municipi estava constituït per una parròquia i comptava, el 1801, amb 888 habitants.
En el marc de la reforma administrativa nacional de 2013, va ser fusionada amb les freguesies de Segadães i Lamas do Vouga per formar una nova freguesia anomenada União das Freguesias de Trofa, Segadães e Lamas do Vouga o Trofa, Segadães e Lamas do Vouga.

## Geografia

Situada a la part occidental del municipi, Trofa té com a veïns les localitats de Lamas do Vouga al nord, Valongo do Vouga a l'est, Águeda i Travassô al sud, Segadães al sud-oest i el municipi d'Albergaria-a-Velha a l'oest.

## Població

Població de la freguesia de Trofa :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1.095 | 1.175 | 1.102 | 1.084 | 1.180 | 1.151 | 1.394 | 1.502 | 1.787 | 1.785 | 2.007 | 2.043 | 2.456 | 2.680 | 2.732 |

## Llocs

* Trofa
* Crastovães
* Cheira
* Carrasqueiras
* Covelas
* S. Sebastião

## Patrimoni

* Església de Trofa comprenent el Panteão dos Lemos
* Pelourinho de Trofa
* Capelas do Arieiro, de La nostra Senyora de la Pietat, de São Sebastião, de La nostra Senyora de Lurdes i de Sant Inácio
* Cruzeiro de Trofa
* Vivenda no Muro

## Referències

* ↑ Diário da República, 1.ª Série, n.º 19, Lei n.º 11-A/2013 de 28 de janeiro (Reorganização administrativa do território das freguesias). Acedido a 2 de fevereiro de 2013.
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes
# Gran Premi Crédito Agrícola de la Costa Azul

El Gran Premi Crédito Agrícola de la Costa Azul era una cursa ciclista per etapes que es disputava a Portugal. Creat el 2008, el 2011 va formar part del calendari de l'UCI Europa Tour, en la categoria 2.1. El 2012 va integrar-se a la Volta a l'Alentejo.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2008 | Javier Benítez | Héctor Guerra | Santi Pérez |
| 2009 | Rui Costa | Hugo Sabido | Tiago Machado |
| 2010 | Samuel Caldeira | Sergio Ribeiro | Bruno Saraiva |
| 2011 | Filipe Cardoso | Samuel Caldeira | Jon Aberasturi |

## Referències

* ↑ 4ª ETAPA-Montijo - Setúbal-CLASSIFICAÇÃO GERAL INDIVIDUAL
* ↑ «Samuel Caldeira sela triunfo com nova vitória de etapa». Arxivat de l'original el 2011-01-06. [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «Results - Cycling - Road 2011-Men Elite GP Credito Agricola da Costa Azul (POR/2.2)». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 2 gener 2016].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Kumiya

Els Kumiya foren una de les principals la tribus del Magrib a l'edat mitjana. Antigament s'anomenava Satfura i el seu ancestre tradicional fou Madghis al-Abtar a través de Fatin. L'ancestre epònim fou Kumiya, que tenia dos germans, Lemaya i Matghara.
En aquesta tribu, al nord-oest de la moderna Algèria, va néixer el primer califa almohade Abd-al-Mumin (nascut a Tadjera). Després de donar fort suport als almohades, van ser sotmesos pels zenates, i una part es va unir a un altre grup, els ulhasa, que van formar sempre al nord-oest de la moderna Algèria la confederació dels Trara.
Modernament alguns dels descendents dels Kumiya (con els Bani Abid, els Nedroma, els Matgira descendents dels Saghara, i els Banu Hul) ocupen el nord-oest d'Algèria a la zona de Tlemcem.

## Referències

* 1 2 3 Enciclopèdia de l'Islam, V, 379

## Vegeu també

* Malzuza
# Marquesat de Puebla de Castro

Felip IV de Castella, en 1625, va elevar a condició de marquesat a l'antiga Baronia de Castro, carregant-ho en la vila Pobla de Castro. La primera titular del marquesat va ser Estefanía de Castro i Alagón, que va casar amb Martín de Alagón, segundón de la casa de Sástago. Heretarà el marquesat la filla Margarita de Castro i Alagón, qui amb motiu del seu matrimoni amb Francisco de Montcada, tercer marquès de Aytona, determinarà la pèrdua d'independència del títol, sumit en els de la casa de Medinaceli.
# Tossal Tancat

El Tossal Tancat és una serra de l'interior del terme de la Torre de Cabdella, dins del seu terme primitiu. És la carena que separa les dues zones lacustres del municipi: a llevant, el sector dels estanys interconnectats amb l'Estany Gento i el de Sallente; a ponent, la dels estanys a l'entorn del Pic Salado.
El cim més elevat és a la meitat nord de la serra; té una alçada de 2.660,9 metres.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya