OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carbone 14, le film

Carbone 14, le film és una pel·lícula francesa dirigida per Jean-François Gallotte i Joëlle Malberg, estrenada el 1983.

## Argument

Els conductors de la famosa ràdio lliure, Jean-Yves Lafesse, David Grossexe (Jean-François Gallotte) i Supernana es filmen presentant els seus espectacles a les instal·lacions de Carbone 14.

## Repartiment

* Jean-Yves Lafesse
* Jean-François Gallotte
* Michel Fizbin
* Pascal Gilhodez
* Siné
* Sapho

## Selecció

* 36è Festival Internacional de Cinema de Canes (Perspectives du cinéma français)

## Notes i referències

* ↑ Carbone 14, le film a unifrance.org
* ↑ Trois jours de délires à Carbone 14, il y a trente ans, lemonde.fr, 21 novembre 2011

## Bibliografia

* Cinématographe, numéro 90, juin 1983, p. 49
* Alain Carbonnier, Cinéma 83, numéro 294, juin 1983, p. 57
* Paul-Louis Thirard, Positif, numéro 269-270, juillet 1983, p. 117
* Gilles Colpart, La Saison cinématographique 83, octobre 1983, p. 43

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Làsion

Làsion (grec antic: Λασίων o Λασιών; etnònim Λασιοναῖος o Λασιόνιος, en català lasioneu o lasioni), fou una ciutat de Grècia, cap del districte d'Acrorea (Èlida), a la frontera amb Arcàdia, prop de Psofis.
Fou objecte de disputa entre Arcàdia i Elis. Cap al final de la guerra del Peloponès, el rei espartà Pausànies va conquerir la ciutat i al tractat de pau entre Esparta i Elis (400 aC) la ciutat fou cedida a Arcàdia. El 366 aC Elis va intentar recuperar-la i ho van aconseguir temporalment, però els feren fora els arcadis. El 219 aC tornava a estar en mans d'Elis, però quan Filip V de Macedònia va ocupar Psofis la guarnició de la ciutat la va abandonar.
Polibi esmenta la ciutat a un districte anomenat Perípia, juntament amb una fortalesa anomenada Pirgos.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1069. ISBN 9788441224223.
* ↑ «Lasion (Eleia) 16 N Koumanis - Λασιών». [Consulta: 8 desembre 2018].
* 1 2 Smith, William (ed.). «Lasion». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 gener 2020].
# Carla Herrero Torrellas

Carla Herrero Torrellas (Girona, 1994), coneguda amb el pseudònim de Silay Alkma, és una estudiant, conferenciant, catalana; activista contra l'assetjament escolar. Va escriure sobre l'assetjament escolar que va patir a l'escola, en un blog sota el pseudònim de Silay Alkma, sota el qual va crear un vídeo anomenat "El dolor silenciós". Comparteix la seva experiència donant xerrades, per ajudar altres joves estudiants, animant-les a trencar la cadena del silenci i resoldre el problema de violència escolar, assetjament psíquic o físic. El seu treball va guanyar el Premi del Consell Social en temàtiques de joventut de la Universitat de Girona, on actualment estudia psicologia. El seu projecte Trenca el Silenci, va ser dos anys premiat per la Fundació Telefónica. Un projecte amb el qual ja arriba a Perú, Equador, Argentina o Mèxic, entre d'altres. Ha escrit el llibre Alma de cristal.

## Referències

* ↑ «Rompe el Silencio. Carla Herrero en TEDxYouth» (en castellà). TED. [Consulta: 9 abril 2014].
* ↑ Youtube. «El Dolor Silencioso (The Silent Pain) Carla Herrero», 21 /12 /2011. [Consulta: 9 abril 2014].
* ↑ Mujer Hoy. «Romper el silencio, por Cristina Morató» (en castellà), 19-10-2013. [Consulta: 8 abril 2014].
* ↑ La Vanguardia. «Una víctima de 'bullying' explica su sufrimiento para ayudar a otros jóvenes» (en castellà), 15-09-2012. [Consulta: 8 abril 2014].
* ↑ «Muchos hablan del acoso escolar, pero nadie se pone en la piel del niño» (en castellà). El Confidencial, 27-04-2013. Arxivat de l'original el 8 d’abril 2014. [Consulta: 8 abril 2014].
* ↑ «Telefónica» (en castellà). Romper el silencio, 10-04-2014. Arxivat de l'original el 2014-04-13. [Consulta: 11 abril 2014].
* ↑ Teinteresa. «Carla Herrero, víctima de acoso durante ocho años» (en castellà). [Consulta: 11 abril 2014].
* ↑ «Página Oficial» (en castellà). Romper el silencio. [Consulta: 11 abril 2014].
# Madeleine Weston

Madeleine Weston (Londres, 3 de juliol de 1940), de casada Cobb i McGovern, és una atleta anglesa, ja retirada, especialista en curses de velocitat, que va competir entre finals de la dècada de 1950 i començaments de la de 1970.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en els 4x100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1958, formant equip amb Dorothy Hyman, Marianne Dew i Carole Quinton. També guanyà una medalla de bronze en els 50 metres del Campionat d'Europa en pista coberta de 1969 i, representant Anglaterra, una medalla d'or, una de plata i una de bronze als Jocs de la Commonwealth de 1958 i 1970. El 1958 es proclamà campiona de l'AAA de les 100 iardes.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va quedar eliminada en sèries en la cursa dels 100 metres del programa d'atletisme.

## Millors marques

* 100 metres. 11.5" (1957
* 200 metres. 23.5" (?)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 1r juliol 2020].
* 1 2 3 «Olympedia – Madeleine Cobb». [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ «Violet Weston | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-12-09. [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ «M. Cobb | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-12-09. [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ «British Athletics Championships 1945-1959». [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Emre Kılınç

Emre Kılınç (nascut el 23 d'agost de 1994) és un futbolista professional turc que juga d'extrem al Galatasaray.

## Carrera professional

Emre va fitxar pel Sivasspor després de cinc temporades reeixides amb el Boluspor a la Primera Lliga de la TFF. Emre va fer el seu debut professional amb el Sivasspor en una derrota per 1-0 a la Süper Lig davant l'Akhisar Belediyespor el 12 d'agost de 2017.

### Galatasaray

Va signar un acord de quatre temporades amb el Galatasaray el 12 d'agost de 2020.

## Carrera internacional

Emre va debutar amb la selecció de futbol de Turquia en la victòria per 1-0 de la classificació per a la UEFA Euro 2020 contra Andorra el 7 de setembre de 2019.

## Referències

* ↑ www.dataislem.com.tr, Dataişlem -. «Emre Kılınç Sivasspor´da». www.sivasspor.org.tr. Arxivat de l'original el 2020-06-08. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ «AKHİSAR BELEDİYE GENÇLİK VE SPOR DEMİR GRUP SİVASSPOR - Match Details TFF». www.tff.org.
* ↑ «Emre Kılınç'ın transferi hakkında». www.galatasaray.org.
* ↑ «Hoş geldin Emre Kılınç». www.galatasaray.org.
* ↑ «Turkey vs. Andorra - 7 setembre 2019 - Soccerway». ca.soccerway.com.

## Enllaços externs

* Emre Kılınç a la TFF
* Emre Kılınç a National-Football-Teams.com (anglès)
* Emre Kılınç, Fitxa a Soccerway
* Perfil al Galatasaray.org
# Joan Maria Codina i Torner

Joan Maria Codina i Torner (Miravet, 1870 - Barcelona, 1936) és un director de cinema català, un dels pioners del cinema mut a Espanya.

## Biografia

El 1905 va començar a treballar com a representant a Barcelona de la empresa productora valenciana dels germans Cuesta. El 1908, gràcies al seu amic Josep Maria Bosch, d'Empresa Diorama, va començar a treballar com a director de cinema per a Films Barcelona amb una adaptació de Maria Rosa d'Àngel Guimerà, on també va col·laborar amb Fructuós Gelabert. Després, però, marxà a València, on va dirigir pel·lícules pels germans Cuesta: Los siete niños de Écija o los bandidos de Sierra Morena (1911- 1912), La barrera número 13 (1912) i El lobo de la sierra (1913).
El 1914 fou un dels impulsors de la distribuïdora Catalonia Film, patrocinada per les productores Films Cuesta, Films Barcelona, Solá y Peña i Tibidabo Films. Va dirigir pel·lícules per Tibidabo Films i el 1915 fou contractat per Condal Films, per la que va dirigir Pacto de lágrimas (1915) i Pasionaria (1915), que van llançar al cinema la ballarina Carmen Tórtola Valencia, Després va rodar per Hispano Films Los misterios de Barcelona (1915-16). El 1917 va deixar de dirigir per treballar com a comercial de Boreal Films, però el 1918 fou contractat per Studio Films per tal que rodés diverses sèries de pel·lícules com Codicia o Mefisto. Tanmateix, Studio Films va fer fallida el 1920, cosa que significà la fi de la seva carrera com a director.
Des d'aleshores va treballar com a agent comercial i distribuidor de pel·lícules a través d'Exclusivas Codina-Gelabert.

## Filmografia

* El ciego de la aldea (1906)
* El pastorcillo del torrente (1908)
* María Rosa (1908)
* La lucha por la divisa (1910)
* Los siete niños de Écija o Los bandidos de Sierra Morena (1910)
* La barrera número 13 (1912)
* El lobo de la sierra (1912)
* Amor de bestia (1912)
* El tonto de la huerta (1913)
* Lucha de corazones (1913)
* Corrida de toros con Joselito y Belmonte (1914)
* La herencia de la culpa (1914)
* El Caín moderno (1914)
* El signo de la cruz (1914)
* Pacto de lágrimas (1915)
* Pasionaria (1915)
* El signo de la tribu, 1915
* Los misterios de Barcelona (1915-1916)
* Codicia (1918)
* Mefisto (1918)
* El protegido de Satán (1918)
* La dama duende (1919)
* El otro (1919)
* El botón de fuego (1919)
* Las máscaras negras (1919)
* ¡Mátame! (1920)
* El león (1920)

## Referències

* ↑ Joan Maria Codina i Torner al Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ La barrera número 13, Instituto Cervantes
* ↑ Joan Maria Codina i Torner, Real Academia de la Historia

## Bibliografia

* Magí Crusells Valeta, Directores de cine en Cataluña. De la A a la Z., Publicacions i edicions de la Universitat de Barcelona, 2008. ISBN 978-84-475-33169

## Enllaços externs

* Joan Maria Codina a filmaffinity
# Gorg Blau

El Gorg Blau és un embassament que es troba a les faldes del Puig Major i del Puig de Massanella, en el municipi d'Escorca, Mallorca. Juntament amb l'embassament de Cúber, és propietat de l'Ajuntament de Palma i des de 1971 abasteix d'aigua al seu municipi i els dels seus voltants. Està situat a la vall d'Almallutx i vora les cases del mateix nom. El torrent que parteix de l'embassament, anomenat torrent del Gorg Blau o sa Fosca, desemboca al torrent de Pareis i fou declarat Monument natural pel Govern Balear el 2003.

## El primer Gorg Blau

Fins al 1971, s'anomenava Gorg Blau l'indret més estret del torrent que en rebia el nom, en el lloc per on el travessava el camí de Sóller, amb un pont. Al costat del pont s'arribà a excavar un túnel per als cotxes. A Cals Reis, el 1906 s'hi construí una central elèctrica que aprofitava l'aigua.
Abans de la construcció de l'embassament, el lloc es feu famós per la conjunció de l'alçada de les parets del torrent, pel color de l'aigua i pel pontarró i inspirà poemes. Fou pintat, fotografiat, objecte de visites turístiques i reproduït en targetes postals.

## Referències en el món de l'art

* Una de les primeres referències a la seva qualitat estètica és del romàntic Pau Piferrer i Fàbregas, que hi trobava "quietud i tristesa".
* Miquel Costa i Llobera s'hi inspirà per a escriure el poema El Gorg Blau.
* El pintor Joaquim Mir s'inspirà en el Gorg Blau en el vitrall en forma de tríptic "Gorg blau", ara al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Enllaços externs

* Vitrall de Joaquim Mir
# Barwala

Barwala fou un estat tributari protegit de l'Índia a l'agència de Kathiawar a Gujarat amb una superfície de 117 km² i una població de 4.429 habitants el 1921. Era un estat de primera classe i el governava la dinastia Wala de branca Virani. La capital era Barwala a la riba esquerra del Utauli a uns 140 km al sud-oest d'Ahmedabad, ciutat emmurallada, amb una població de 5.813 habitants el 1881.

## Llista de governants (segles XIX i XX)

* Wala Shri Oghad Vira
* Wala Shri Sata Oghad (fill)
* Wala Shri Bhima Sata (fill)
* Wala Shri Desa Bhima (fill) ?-1892
* Wala Shri Bhan Desa (fill) 1892-1937
* Wala Shri Amra Bhan 1937-1948
# Filchneria tau

Filchneria tau és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1908 (1907). Wiss. Zool. Botan. Ergebn. 10:61. «Wissenschaftliche Ergebnisse der Expedition Filchner nach China und Tibet ... - Wilhelm Filchner - Google Llibres».
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Klapálek, 1908 (1907). Wiss. Zool. Botan. Ergebn. 10:59. «Wissenschaftliche Ergebnisse der Expedition Filchner nach China und Tibet ... - Wilhelm Filchner - Google Llibres».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:391.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:229.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlodidae Species Listing (anglès)
# Berta de França

Berta (c. 780 – després de l'11 de març del 824) fou una filla de Carlemany, Rei dels Francs i de Hildegarda de Vintzgau.
Berta va ser criada amb els seus germans i germanes a la casa reial de Carlemany, qui va tenir tots els seus fills educats per tutors.
Una oferta d'Offa de Mèrcia per arranjar un matrimoni entre Berta i el seu fill, Ecgfrith, va portar Carlemany a trencar relacions diplomàtiques amb Mèrcia l'any 790, prohibint els vaixells anglesos als seus ports. Com les seves germanes, Berta mai es va casar formalment; s'especula que Carlemany no volia que les seves filles es cassessin per raons estratègiques, tement la rivalitat política dels seus possibles marits.
Berta va tenir una llarga relació amb Angilbert, un oficial de tribunal, amb qui va tenir tres fills. Durant els anys 794 i 795, Angilbert va fer un poema, elogiant la bellesa i encants de les filles de Carlemany; Berta era especialment elogiada per tenir opinió crítica i gust per la poesia; el text expressa la preocupació d'Angilbert per com Berta pugui rebre el seu poema.
Els fills de Berta amb Angilbert eren Hartnid, de qui se sap poca cosa però que el 813 ja era mort, l'historiador Nitard, i Berta, qui es va casar amb Helgaud II, comte de Ponthieu. Angilbert va acabar el seu afer amb Berta i va ingressar a un monestir, passant a ser abat de St. Riquier, segons una biografia escrita pel seu fill, Nitard. Angilbert va continuar sent un important conseller de Carlemany. Nitard va ser un soldat i polític distingit, i feia de conseller de Carles el Calb.
Després de la mort de Carlemany, el seu successor, Lluís I el Pietós, va exiliar les seves germanes als convents que l'herència del seu pare els havia llegat.

## Referències

* ↑ Becher, Matthias. Charlemagne, Yale University Press, 2005 ISBN 9780300107586
* ↑ Garver, Valerie Louise. Women and Aristocratic Culture in the Carolingian World. Cornell University Press, 2009, p. 42. ISBN 9780801447716.
* ↑ Starr, Brian Daniel. Ascent of the Saints. Brian Daniel Starr, 2009, p. 175. ISBN 9781449995805.
* ↑ Chalmers, Alexander. The General biographical dictionary: containing an historical and critical account of the lives and writings of the most eminent persons in every nation: Vol. 23. University of Wisconsin - Madison. J. Nichols, 1815, p. 199.
# Raphael Bronstein

Raphael Bronstein (Vílnius, 25 de juny de 1896 - Nova York, 4 de novembre de 1988) va ser un violinista i professor de violí.

## Biografia

Va néixer en una família jueva a Vílnius, i va estudiar violí amb Leopold Auer al Conservatori de Sant Petersburg. Va arribar als Estats Units el 1923 per ocupar una feina com a ajudant d'Auer. Bronstein va tenir una filla, Ariana Bronne, que va ensenyar a l'Escola de Música de Manhattan.

## Carrera

La carrera docent de Bronstein va durar 65 anys i va ser responsable d'una gran part de la generació encara actual de professors i intèrprets de violí líders. Va ensenyar a la "Hartt School" de Hartford, la Universitat de Boston, l'Escola de Música de Manhattan, el Queens College, la "City University de Nova York" i el "Graduate Center de la City University of New York". Se'l recorda anualment a l'Escola de Música de Manhattan. amb el premi Raphael Bronstein. Els estudiants de Bronstein han inclòs Elmar Oliveira, Margaret Jones Wiles, Michael Ludwig, Martha Strongin Katz, Lya Stern, Jay Zhong, Kerry McDermott, Judith Morse, Estelle Kerner, Richard Auldon Clark i la seva pròpia filla Ariana Bronne, Daniel Kobialka i Phillip Ruder també es troben entre els estudiants més destacats de Bronstein.
Va fundar i va dirigir la "Bronstein Symphonietta" el 1949. Va escriure la Science of Violin Playing.
Bronstein va morir a l'Hospital St. Luke de Manhattan, Nova York, el 4 de novembre de 1988.

## Referències

* ↑ «Raphael Bronstein, 93, Noted Violin Teacher». , November 5, 1988 [Consulta: January 29, 2010].
* ↑ «Raphael Bronstein». Evening Star [Washington, DC], February 2, 1936, p. 64.
* ↑ «Kneisel Hall Offers Busy 20th Season». The Bangor Daily News [Bangor, Maine], July 3, 1970, p. 13.
* ↑ https://www.newspapers.com/article/the-bangor-daily-news-raphael-bronstein/125716678//The Bangor Daily News. Bangor, Maine. July 3, 1970. p. 13. Retrieved June 2, 2023 – via Newspapers.com.
* ↑ «Awards». Arxivat de l'original el 2012-10-22. [Consulta: 7 gener 2013]. Raphael Bronstein Award
* ↑ Bronstein, Raphael (2016). The Science of Violin Playing, Echo Point Books & Media; Reprint ed. edition (July 15, 2016), ISBN 1626546193.

## Bibliografia

* Applebaum, Samuel. The way they play, Paganiniana Publications, 1984.
* Press, Jaques Cattell. Who's Who in American music. Classical, 1st edition, R. R. Bowker, 1983.
# Festival de la Cançó d'Eurovisió 2003

El XLVIII Festival de la Cançó d'Eurovisió fou retransmès el 24 de maig de 2003 en Riga, Letònia. Els presentadors van ser Marie N i Renars Kaupers, i la victòria va ser per la representant de Turquia, Sertab Erener amb la cançó "Every way that I can".

## Final

| Núm. | País | Intèrpret(s) | Cançó | Posició | Pts |
| 01 | Bèlgica | Urban Trad | Sanomi | 2 | 165 |
| 02 | Malta | Lynn Chircop | To dream again | 25 | 4 |
| 03 | Portugal | Rita Guerra | Deixa-me sonhar | 22 | 13 |
| 04 | Ucraïna | Olexandr Ponomaryov | Hasta la vista | 14 | 30 |
| 05 | Països Baixos | Esther Hart | One more night | 13 | 45 |
| 06 | Croàcia | Claudia Beni | Više nisam tvoja | 15 | 29 |
| 07 | Letònia | F.L.Y. | Hello from Mars | 24 | 5 |
| 08 | Noruega | Jostein Hasselgård | I'm not afraid to move on | 4 | 123 |
| 09 | Grècia | Mando | Never let you go | 17 | 25 |
| 10 | Polònia | Ich Troje | Keine Grenzen-Żadnych granic | 7 | 90 |
| 11 | Irlanda | Mickey Joe Harte | We've got the world | 11 | 53 |
| 12 | Rússia | t.A.T.u. | Ne ver', ne bojsia | 3 | 164 |
| 13 | Islàndia | Birgitta Haukdal | Open your heart | 9 | 81 |
| 14 | Romania | Nicola | Don't break my heart | 10 | 73 |
| 15 | Israel | Lior Narkis | Words for love | 19 | 17 |
| 16 | Turquia | Sertab Erener | Everyway That I Can | 1 | 167 |
| 17 | França | Louisa Baïleche | Monts et merveilles | 18 | 19 |
| 18 | Xipre | Stélios Constantas | Feeling alive | 20 | 15 |
| 19 | Bòsnia i Hercegovina | Mija Martina | Ne brini | 16 | 27 |
| 20 | Suècia | Fame | Give me your love | 5 | 107 |
| 21 | Àustria | Alf Poier | Weil der Mensch zählt | 6 | 101 |
| 22 | Estònia | Ruffus | Eighties coming back | 21 | 14 |
| 23 | Espanya | Beth | Dime | 8 | 81 |
| 24 | Alemanya | Lou | Let's get happy | 12 | 53 |
| 25 | Regne Unit | Jemini | Cry baby | 26 | 0 |
| 26 | Eslovènia | Karmen Stavec | Nanana | 23 | 7 |

### Ordre de votació

Ordre de votació :
| 1. Països Baixos 2. Romania 3. Alemanya 4. Noruega 5. Bòsnia i Hercegovina 6. Malta 7. Turquia 8. Israel 9. Letònia 10. França | 11. Grècia 12. Regne Unit 13. Rússia 14. Suècia 15. Àustria 16. Bèlgica 17. Eslovènia 18. Irlanda 19. Polònia 20. Xipre | 21. Croàcia 22. Islàndia 23. Portugal 24. Espanya 25. Bòsnia i Hercegovina 26. Estònia |

## Enllaços externs

* Eurovision Song Contest
# Favull

El favull (bord, pla o de moro) o tapissot (Lathyrus ochrus) és una espècie de plantes herbàcies mediterrànies de la família de les fabàcies.

## Referències

* ↑ Vallès, J.; TERMCAT. «Noms de plantes: Corpus de fitonímia catalana», 2014. [Consulta: 24 març 2021].
# Ambrosi

Ambrosi (grec antic: Ἀμβρόσιος, llatí: Ambrosius) fou un escriptor religiós grecoegipci que vivia a Alexandria el 393. Era deixeble de Dídim d'Alexandria, i va escriure uns comentaris sobre Job i un llibre en vers contra Apol·linar de Laodicea que no es conserven.

## Referències

* ↑ Ambrosius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 140
# Vallvidrera, el Tibidabo i les Planes

Vallvidrera, el Tibidabo i les Planes és un barri del districte barceloní de Sarrià - Sant Gervasi, situat a la serra de Collserola. Aquest barri agrupa els nuclis de població de Vallvidrera, el Tibidabo, la Font del Mont i les Planes on es localitzen les agrupacions de Can Rectoret, Mas Guimabau i Mas Sauró. El barri també inclou l'enclavament de Santa Creu d'Olorda. Amb 1152,4 ha se superfície, és un dels barris amb més extensió de Barcelona.
Històricament Vallvidrera i les Planes formaven part del terme de Sarrià, mentre que el Tibidabo s'incloïa en el de Sant Gervasi de Cassoles.
Vallvidrera fou terme independent fins que es va agregar a l'antic terme de Sarrià el 1892. Alguns edificis destacables d'aquest barri o sector són Santa Maria de Vallvidrera i la casa pairal Vil·la Joana. Vallvidrera va créixer força quan es va convertir en lloc d'estiueig d'alguns barcelonins i actualment és una zona residencial permanent.
Al Tibidabo es va urbanitzar quan s'hi va construir el parc d'atraccions del Tibidabo, l'Observatori Fabra (1902-1904) i el Temple del Sagrat Cor. El 1992 s'hi va inaugurar la torre de Collserola de Norman Foster. Al costat del parc es troba el nucli residencial.

## Enllaços externs

* Vallvidrera, el Tibidabo i les Planes, a la web del districte Arxivat 2011-10-23 a Wayback Machine.