OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Puig de Castell Isard

El Puig de Castell Isard és una muntanya de 2.627 m d'altitud situada al Massís del Carlit, en el terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, a la comarca de l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona septentrional del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, a la Serra dels Forats de Lanós, a prop al sud-est de l'Estany de Lanós i al vessant nord-occidental del Carlit. Al nord, hi ha el Puig de la Grava i el Pic d'Estany Faurí, darrere del coll de la Grava hi han les Piques Roges, el Puig de la Portella Gran i el Puig Peric, amb el Carlit a davant. Al sud, destaquen la Serra de les Xemeneies, Cadí, Puigpedrós, roc Colom i Pedraforca.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excusionisme del nord del Massís del Carlit i de l'Estany de Lanós.

## Referències

* ↑ El Puig de Castell Isard en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Teixidó, Joan M. Vives i. Itineraris pel massís del Carlit. L'Abadia de Montserrat, 1998, p. 104. ISBN 9788478269051.

## Bibliografia

* Figuera, Manel. Circuits d'alta muntanya pel Pirineu oriental català: 25 itineraris per carenes del Canigó al Pedraforca. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077 - X.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Sánchez, Pako. Massís del Carlit: Ascensions per les arestes, carenes i valls. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077-X.
* Vives i Teixidó, Joan M. Itineraris pel Massís del Carlit. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998 (Guies del Centre Excursionista de Catalunya). ISBN 84-7826-905-3.
# Transvision Vamp

Transvision Vamp fou un grup de power pop i rock alternatiu anglès, que va assolir l'èxit a finals de la dècada del 1980. Aquest grup formava part del gènere "blonde pop" o "blond wave" que es caracteritzava per comptar amb una solista femenina, generalment rossa, acompanyada per músics homes vestits amb indumentària negra i típicament rockera.

## Carrera

Transvision Vamp neix el 1986 quan Nick Christian Sayer (guitarrista i compositor) coneix a la cantant Wendy James, i li proposa interpretar les cançons que ell ha compost. La formació inicial s'acaba completant amb Tex Axile al teclat, el baixista Dave Parsons i el bateria Pol Burton. Tant Axile com Parsons provenien de grups de punk: el primer, en particular, de The Moors Murderers; i el segon, de The Partisans.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Pop Art (1988, MCA Records) [UK #4, AUS #13]
* Velveteen (1989, MCA Records) [UK #1, AUS #2]
* Little Magnets Versus the Bubble of Babble (1991, MCA Records) [AUS #25]

### Senzills

* "Revolution Baby" (1987)
* "Tell That Girl to Shut Up" (1988) [UK #45, US #87, AUS #44]
* "I Want Your Love" (1988) [UK #5, AUS #7, SA #1]
* "Revolution Baby" (re-issue) (1988) [UK #30, AUS #22]
* "Sister Moon" (1988) [UK #41, AUS #91]
* "Baby I Don't Care" (1989) [UK #3, AUS #3]
* "The Only One" (1989) [UK #15, AUS #30]
* "Landslide of Love" (1989) [UK #14, AUS #65]
* "Born to Be Sold" (1989) [UK #22, AUS #97]
* "Child of the Age" (1989) Exclusive track on free Record Mirror 7" single.
* "(I Just Wanna) B with U" (1991) [UK #30, AUS #16]
* "If Looks Could Kill" (1991) [UK #41, AUS #51]

## Compilacions

* The Complete 12"ers Collection Vol. 1 (1990, MCA Records)
* Mixes (1992, MCA Records)
* Kiss Their Sons (1998, Universal Records)
* Baby I Don't Care (2002, Spectrum Music)

## Referències

* ↑ http://www.discogs.com/Various-On-The-Chart-Tip-1/release/616527
* 1 2 Roberts, David. British Hit Singles & Albums. 19th. Londres: Guinness World Records Limited, 2006, p. 564. ISBN 1-904994-10-5.

## Enllaços externs

* Discografia a DiscoGS (anglès)
* Transvision Vamp se presenta en España, article a El País, 4 d'octubre de 1989 (castellà)
# Mare de Déu del Roser de Baro

La Mare de Déu del Roser de Baro és una capella del terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al poble de Baro, dins de l'antic terme d'Estac.
Es troba en el nucli de Baro de Davall, a prop i a migdia de la carretera N-260 en el seu punt quilomètric 288,5.
És una església petita, sufragània de Sant Lliser d'Arcalís, d'època moderna. És d'una sola nau, amb absis inclòs en el rectangle de la nau, i amb un petit campanar de cadireta damunt de la porta, a la façana nord.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Soriguera - Estac». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* La Mare de Déu del Roser de Baro en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de la Font dels Cóms

El Barranc de la Font dels Cóms és un barranc del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, que té l'origen en l'antic terme de Benavent de la Conca, a l'enclavament de Montadó.
El barranc constitueix l'eix central de l'enclavament; neix a uns 1.070 metres d'altitud, al nord dels Pletius, ran del camí que entra a l'enclavament des de la carretera, i va baixant gradualment cap al sud-est, fins que s'aboca en el barranc de la Jona, el qual poc després entra ja en terme d'Artesa de Segre, a la Noguera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lluís Vila i Miralles

Lluís Vila i Miralles fou un empresari i polític català. El 1885 va formar societat amb Valeri Gallifa i Vila i Lluís Valeri i Ferrer per a explotar la fàbrica Can Gallifa a Sant Joan de Vilatorrada.
Fou diputat pel Partit Conservador pel districte de Manresa a les eleccions generals espanyoles de 1910 i 1914.

## Referències

* ↑ FÀBRIQUES DE CAN GALLIFA, BURÉS I BORRÀS

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Andreas Schleef

Andreas Schleef (Königsberg, Prússia Oriental, actualment óblast de Kaliningrad, 1943) és un empresari alemany.
Estudià dret a les universitats de Friburg de Brisgòvia, Múnic, Göttingen i Berlín, i el 1972 completà els seus estudis als EUA i al Canadà. És membre del Partit Socialdemòcrata Alemany. S'inicià a les empreses del metall com a directiu conseller de personal i afers socials d'Audi a Ingolstadt el 1973 i del grup Volkswagen el 1982.
Ha estat president de l'empresa SEAT del 2001 al 2007, en substitució de Bernd Pischetsrieder. El 2006 va rebre la Creu de Sant Jordi, força qüestionada per diversos col·lectius de treballadors a causa de l'Expedient de Regulació d'Ocupació que provocà l'acomiadament de 660 treballadors de l'empresa. El 2007 fou substituït per Eric Schmitt.

## Referències

* ↑ Volkswagen elige a un experto en relaciones laborales para dirigir Seat El País, 24-11-2001
* ↑ Andreas Schleef, una repugnant Creu de Sant Jordi a indymedia.org

## Enllaços externs

* Notícies relacionades amb Andreas Schleef a El País
# Puig de Canet

Puig de Canet és una masia de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia habitada i situada en una elevació de terreny. Apareix en documents del segle xiii amb el nom de Puigcanet, que significa puig de canyes.

## Història

El Puig va pertànyer a la família Puigdecanet fins al segle xix. El 1898 Josep Andreu i Palau la va adquirir.
A les pedres de la façana hi ha les dates 1737 i 1750 inscrites, que recorden les ampliacions i millores de l'edifici. Al segle xx s'hi ha fet obres per adaptar-la als temps moderns però mantenint el caràcter de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Puig de Canet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Tòmiris

Tòmiris (grec antic: Τόμυρις, llatí: Tomўris; en irànic *Tahmirih, 'valenta' o Taumurī̆, 'familiar') va ser una llegendària reina dels massàgetes famosa per haver vençut i mort en Cir el Gran.
Segons Heròdot, quan el rei Cir va voler ampliar el seu territori l'any 530 aC, va enviar una ambaixada a la reina Tòmiris per demanar-la en matrimoni poc després de la mort del seu marit. La reina va rebutjar indignada la proposició i Cir va avançar amb el seu exèrcit. Tòmiris va intentar de resoldre el conflicte de manera pacífica, però Cir, mal aconsellat pel Cresos que li va dir si no seria una acció vergonyosa i ignominiosa que Cir, fill de Cambises retrocedís davant d'una dona, va decidir de fer-li la guerra, va creuar poc després l'Araxes i va envair el seu territori. Tòmiris va enviar a Cir un ambaixador, comminant-lo a no fer aquest acte injust i que si ho feia li presentaria batalla on el rei persa decidís: al riu, a un lloc a tres dies endins o en un punt a decidir quan fos ben endins. Cir va optar per aquesta possibilitat. Va aconseguir, amb argúcies, apoderar-se del fill de Tòmiris, Espargàpises, i de les tropes que l'acompanyaven. La reina va fer un darrer intent d'evitar la guerra, i li va exigir l'alliberament dels hostatges. Però el fill, avergonyit per haver-se deixat empresonar, es va suïcidar. Tòmiris, en veure que no hi havia solució pacífica possible, va decidir presentar batalla, advertint Cir que, ja que desitjava tant la sang, en tindria molta si rebutjava la pau.
Finalment, Tòmiris va iniciar la lluita i els perses van ser derrotats després de ferotges enfrontaments, i el mateix Cir va trobar la mort el 4 de desembre del 530 aC. Segons Heròdot, Tòmiris va buscar les restes del seu enemic, va fer-li tallar el cap i el va submergir en un recipient de cuir ple de sang per complir la seva promesa. Heròdot acaba la història explicant que coneixia diversos relats sobre la mort de Cir, però que havia exposat aquell que per ell era el més convincent.

## Referències

* 1 2 Heròdot, Història, I, §205-216. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2000 (introducció, text revisat, traducció i notes de Manuel Balasch)
* ↑ Genitiu: Τομύριδος.
* ↑ Genitiu: Tomyrĭdis, que també justificaria una adaptació al català com a Tomíride o Tomírida.
* ↑ Altheim, F. et al.. Geschichte Mittelasiens im Altertum. Berlin: Walter de Gruyter & Co, 1970, p. 127-128.
* ↑ Schmitt, Rüdiger «Die skythischen Personennamen bei Herodot». Annali dell'Università degli Studi di Napoli l'Orientale, 63, 2003, pàg. 1–31.
* ↑ Smith, William (ed.). «Tomyris». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 16 maig 2021].
# Mare de Déu del Roser de Cortscastell

La Mare de Déu del Roser de Cortscastell era una església del poble de Cortscastell, a l'antic terme municipal de Peramea, i de l'actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.
Estava situada al sud-est del poble de Cortscastell; actualment en romanen les ruïnes.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Peramea». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* La Mare de Déu del Roser de Cortscastell en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Baronia de Sant Boi

La baronia de Sant Boi va ser una jurisdicció nobiliària amb centre al castell de Sant Boi de Llobregat, que es va formar per segregació de la baronia d'Eramprunyà. Apareix documentat amb aquest nom des del 1523, quan Antoni de Cardona i Enríquez comprà el castell de Sant Boi als Torrelles.
La Baronia de Sant Boi fa referència a la senyoria del castell, perquè en temps medieval al terme de Sant Boi hi havia fins a vuit senyories (set de feudals junt amb la senyoria de l'església de Sant Baldiri). Cal tenir en compte que el municipi del Prat de Llobregat en aquells temps formava part de Sant Boi fins que l'any 1556 es va segregar. En el nucli de la vila hi havia tres jurisdiccions feudals: la del Castell, el barri Reial i la Pobla Arlovina.
El Castell formava part del patrimoni comtal fins que l'any 1238 per mitjà de donació passa a mans de Guillem de Llacera (la cera). La senyoria del castell passar successivament als Marc, Rosanes, Torrelles i als Cardona. Durant la guerra civil catalana de 1462 a 1472, Joan de Torrelles, senyor de Sant Boi, fou fidel a la Generalitat i fou derrotat per Jaume March, Senyor d'Eramprunyà (Gavà), partidari del Rei Joan II i li va arrabassar el castell. Pocs mesos més tardar Joan II li restituí el castell de Sant Boi a canvi del seu vassallatge. El seu successor, també dit Joan de Torrelles, l'any 1480, cedí a canvi de diners el castell de Sant Boi al seu nebot Anton Joan de Torrelles dit el Pelegrí, fill de la seva germana Dolça de Torrelles i d'Anton Pelegrí, comerciant molt important. Galcerà Pelegrí i Torrelles ven la seva possessió l'any 1522 a Antoni de Cardona i a Maria de Requesens, esdevenint així nous Barons de Sant Boi.
Antoni de Cardona i Enríquez fou succeït pel seu fill Joan de Cardona i de Requesens, baró de Sant Boi, capità general de les Galeres de Sicília i Nàpols, Virrei de Navarra. La baronia passà a mans de Balasc d'Alagó-Arborea i Boter, comte de Villasor (Sardenya), pel matrimoni d'aquest amb Anna de Cardona i de Requesens (filla i germana respectivament dels anteriors barons). Els descendents de Balasc foren marquesos de Santa Cruz que ostentaren la baronia.

## Referències

* ↑ «Baronia de Sant Boi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Serret, Carles. «Un universal feudal en transició, el cas de Sant Boi de Llobregat». A: {{{títol}}}, 12 de novembre de 2010.
# Gai Pletori

Gai Pletori (en llatí Caius Pletorius) va ser un magistrat menor romà del segle ii aC. Formava part de la gens Pletòria, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser un dels tres triumvirs comissionats per fundar una colònia romana a Crotona al sud d'Itàlia l'any 194 aC. Probablement és el mateix personatge que va formar part d'una ambaixada enviada a Gentius, rei d'Il·líria.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXIV,45; XLII,26

## Vegeu també

* Per al qüestor del mateix nom vegeu l'article sobre la gens Pletòria.
# Santa Cruz Recreativo Esporte Clube

* Aquest article tracta sobre el club de futbol de Paraíba. Si cerqueu el club de Pernambuco, vegeu «Santa Cruz Futebol Clube».
El Santa Cruz Recreativo Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Santa Rita a l'estat de Paraíba.

## Història

El club va ser fundat el 15 d'abril de 1939. Participà en el Campeonato Brasileiro Série C el 1994 i el 1995 però va ser eliminat ambdós cops a la segona fase. Guanyà el Campionat paraibano els anys 1995 i 1996.

## Estadi

L'estadi del Santa Cruz Recreativo Esporte Clube és l'Estadi Virgínio Veloso Borges, anomenat Teixeirão. Té una capacitat per a 5.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat paraibano:
** 1995, 1996

## Jugadors destacats

Futbolistes que han estat internacionals amb els seus països:
* Mazinho

## Referències

* 1 2 3 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 99.
* ↑ Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 94.
* ↑ «Paraíba State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
# Històmer

Un històmer és un octàmer d'histones al voltant del qual s'hi arrollen dues espires de DNA. Un històmer per tant, és format substancialment per aminoàcids (les histones són de naturalesa proteínica). L'octàmer és constituït per dues còpies de cadascuna de les quatre proteïnes de la histona de base (anomenades respectivament H2A, H2B, H3 i H4). Aquestes histones presenten cues N-terminals a la zona central, mentre que els dominis C-terminals són de caràcter hidròfob.
Els històmers ja lligats pel DNA s'hi uneixen al si d'aquest per conformar cadenes conegudes per la seua similitud amb "collarets de perles".
# Andreas Pöder

Andreas Pöder (Meran, 6 d'abril de 1967) és un locutor de ràdio, publicista i polític sudtirolès, cap de la Union für Südtirol (UfS), amb el que és portaveu al Landtag del Tirol del Sud. Treballà com a locutor a Lana i el 1991 fou un dels fundadors de la Union für Südtirol amb Eva Klotz i Alfons Benedikter. A les eleccions legislatives italianes de 1996, tot i obtenir el 9,4% dels vots, no aconseguí ser escollit al Senat d'Itàlia. Sí que aconseguí ser escollit conseller provincial a les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1998 i de 2003.
El 2005 Pöder fou inscrit al registre dels investigats per istigació a l'odi racial. En particular, se l'acusa d'haver violat la llei Mancino per haver mostrat suport explícit a l'organització neonazi Südtiroler Kameradschaftsring.
L'acusació a Pöder fou possible gràcies a la intervenció d'una conversa telefònica en la que es felicitava amb un dels membres de l'organització neonazi per l'agressió a un membre de la comunitat jueva. Per aquest fet ha estat apartat del partit i la seva companya Eva Klotz el va criticar i condemnat públicament.
Durant el congrés del partit el 2007, Pöder va presentar una moció per a recuperar el poder en el partit, que va guanyar per una exígua minoria, cosa que marginaria l'altra dirigent, Eva Klotz, qui aleshores va abandona el partit per a fundar el Süd-Tiroler Freiheit. A les Eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 2008 tornà a ser elegit conseller regional, tot i la pèrdua de vots.

## Notes

* ↑ «L'Italia ci occupa, la nostra guida è Hitler» Alto Adige, descobert un petit exèrcit d'Alliberament del Tirol del Sud. Amb complicitat inesperada de Giusi Fasano. Publicat al Corriere della Sera el 28 de desembre de 2005
* ↑ «Odio razziale»: 8 arrestats i 41 interrogats - Nombrosos contactes amb diverses organitzacions neonazis operants a Àustria i Alemanya Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. a Il sociale in Alto Adige-Archivio stampa.
* ↑ Otto arresti e 41 indagati, tra cui un consigliere provinciale. L'accusa: istigazione all'odio razziale de Stefano Ischia. Publicat a Il Manifesto el 24 de desembre de 2005.
* ↑ Nous nazis i ambigüitat sudtirolesa - a Questo Trentino n.1 del 2006.
* ↑ Klotz verhandelt seit Monaten mit den Freiheitlichen" http://www.stol.it/nachrichten/artikel.asp?KatID=fa&ArtID=92943&SID=678226598035042179 Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. 05-05-2007

## Enllaços externs

* (alemany) Web oficial Arxivat 2006-11-03 a Wayback Machine.
# Narcís Bosch

Narcís Bosch (Girona, 1972) és un director català de cinema pornogràfic.
El gener del 2005 va aconseguir als Estats Units el premi AVN (equivalent als oscars del cinema per adults) per la seva pel·lícula Hot Rats. També ha guanyat el premi FICEB en cinc ocasions. La primera va ser el 2000 per Bulls and Milk (International Film Grup), després el 2002 per Psycho Sex (International Film Grup), novament el 2003 per Hot Rats, una altra el 2004 per Crazy Bullets (International film grup), i finalment el 2007 per Hot Rats 2 (Film Corporation 2000). El 2006 va gravar Cafe diablo a la Costa Brava. Va inventar la joguina eròtica Klic-Klic el 2012.

## Referències

* ↑ «Narcis Bosch». [Consulta: 8 maig 2014].
* ↑ «2005 AVN Award Winners». AVN.com. Arxivat de l'original el 2014-01-18. [Consulta: 1r maig 2014].
* ↑ «FICEB 2000 Awards». Web.archive.org, 09-06-2007. Arxivat de l'original el 23 febrer 2009. [Consulta: 5 maig 2014].
* ↑ 2002 FICEB Award Winners & Nominees
* ↑ 2003 FICEB Award winners & nominees
* ↑ «Hot Rats Earns Best Spanish Film at International Erotic Film Festival». AVN, 30-09-2004. [Consulta: 12 juny 2008].
* ↑ «Awards Won». Festival Internacional de Cine Erótico de Barcelona. Arxivat de l'original el 15 setembre 2007. [Consulta: 7 octubre 2007].
* ↑ 2004 Award winners & nominees
* ↑ "Winners of the 2007 FICEB Ninfa Awards" Arxivat 2016-01-13 a Wayback Machine., h.b., October 10, 2007, xstarsnews.com. Retrieved 2010-10-12.
* ↑ Girona, Diari de. «Narcís Bosch ha rodat a la Costa Brava el film porno «Café diablo»». [Consulta: 15 desembre 2019].
* ↑ Mas, Andreu. «"L'acte sexual és primitiu, el sexe és psicològic" - 27 set 2012». [Consulta: 15 desembre 2019].
# Mare de Déu del Roser de Castellfollit de Riubregós

Mare de Déu del Roser de Castellfollit de Riubregós és un edifici religiós del municipi de Castellfollit de Riubregós (Anoia) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És de construcció actual, l'antiga va desaparèixer l'any 1936, durant la guerra civil espanyola.

## Referències

* ↑ «Mare de Déu del Roser de Castellfollit de Riubregós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Baronia de Rivert

La Baronia de Rivert fou una baronia creada molt possiblement ja a l'edat moderna, i tenia jurisdicció sobre el poble i vall de Rivert. El 1851, a la fi de l'Antic règim, la baronia de Rivert és en mans dels marquesos de Gironella, emparentats amb els de Sentmenat.
El seu territori era el poble i la vall de Rivert, pertanyents a l'antic terme de Toralla i Serradell, actualment dins del de Conca de Dalt, al Pallars Jussà.

## Bibliografia

* CASTILLÓ, Arcadi i LLORET, T. "El Pont de Claverol. Toralla i Serradell", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Gai Petroni Turpilià

* No s'ha de confondre amb Petroni Turpilià.
Gai Petroni Turpilià (en llatí: Caius Petronius Turpilianus) va ser un magistrat romà del segle i. Era nebot de Aule Plauci, primer governador de la província de Britànnia. Formava part de la gens Petrònia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Va ser nomenat cònsol l'any 61 amb Gai Cesenni Pet i va ser enviat per Neró cap a final d'any per succeir Suetoni Paulí en el govern de Britànnia. En aquesta província no va iniciar cap operació militar destacada. Segons Tàcit «va cobrir la inactivitat sota l'honorable nom de la pau». L'any 65 va rebre insígnies triomfals. Aquest fet i la seva amistat amb Neró van provocar la seva ruïna el 68 quan el nou emperador Galba va ordenar la seva execució.

## Referències

* ↑ «2. C. Petronius Turpilianus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Milton, John. The Works of John Milton, in Verse and Prose (en anglès). vol.V. W. Pickering, 1851, p. 63.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1192.