OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bouillonville

Bouillonville és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 109 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bouillonville era de 109 persones. Hi havia 47 famílies, de les quals 13 eren unipersonals (13 dones vivint soles i 13 dones vivint soles), 17 parelles sense fills i 17 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 54 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 50 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 47 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 17 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bouillonville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 77 persones, 57 eren actives i 20 eren inactives. De les 57 persones actives 52 estaven ocupades (34 homes i 18 dones) i 5 estaven aturades (3 homes i 2 dones). De les 20 persones inactives 5 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 11 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Bouillonville hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bouillonville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bouillonville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Pere Iu Baron i Xixell

Pere Iu Baron i Xixell (Vernet, 1943 - 14 de març de 2018) fou un activista polític, sindical i cultural nord-català. El 1972 fou un dels fundadors de l'Esquerra Catalana dels Treballadors (ECT) i participà en la Universitat Catalana d'Estiu a Prada de Conflent, però el 1977 marxà a l'escindida OSAN, que el 1979 es va unir a Independentistes dels Països Catalans. Va ser redactor de la revista El Fiçó des del 1999 (desapareguda el 2009) i un dels impulsors de la commemoració de la diada del 7 de novembre. També estava adherit a la Coordinadora d'Associacions per la Llengua catalana, que organitza cada any el Correllengua. Fou Membre fundador de l'Associació Arrels i va ser un dels que van aconseguir crear Ràdio Arrels i l'escola immersiva catalana del mateix nom.

## Referències

* ↑ Vidal i Sol, Teo. «S'ha mort Pere Iu Baron, militant independentista i pels Països catalans des de desenes d'anys». Vilaweb Catalunya Nord, 16-03-2018. Arxivat de l'original el 2018-03-16. [Consulta: 16 març 2018].
* ↑ «Pere Iu Baron i Xixell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ha mort Pere-Iu Baron, històric de l'independentisme a Catalunya Nord». El Punt Avui, 16-03-2018.
# Tros (pel·lícula)

Tros és una pel·lícula catalana del 2022 dirigida per Pau Calpe. És un drama rural amb elements criminals i de thriller ambientat al Segrià, basat en la novel·la homònima escrita per Rafael Vallbona. El film és protagonitzat per Roger Casamajor i Pep Cruz, i el càsting barreja actors professionals i amateurs.
Es va estrenar el 25 de febrer del 2022 i fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula.

## Argument

En Joan és un pagès vell i esquerp que a causa de l'augment de furts al camp, decideix d'unir-se a les patrulles nocturnes veïnals que vigilen les terres, acompanyat del seu fill Pepe.

## Repartiment

* Pep Cruz com a Joan
* Roger Casamajor com a Pepe
* Eduard Muntada com a Duard
* Ana Torguet com a Cinta

## Premis i reconeixements

* Premi al millor llargmetratge - òpera prima en la 45a edició del Festival Internacional de Cinema d'Elx

## Referències

* ↑ Serra, Xavi «L'altre 'Alcarràs' és un 'western' de Ponent sobre el sometent». Ara, 24-02-2022.
* ↑ «Pau Calpe estrena ‘Tros’, un film rodat al Segrià i candidat als premis Gaudí». VilaWeb, 23-02-2022.
* ↑ «La coproducció de TV3 "Tros", millor llargmetratge en el Festival Internacional de Cinema d'Elx». CCMA, 05-08-2022. [Consulta: 5 agost 2022].

## Enllaços externs

* Tros a Desdelsofà.cat
# Ignacio Tabuyo

Ignacio Tabuyo (Errenteria, 18 d'octubre de 1863 - Sant Sebastià, 26 de març de 1947) fou un baríton, compositor i mestre de ball espanyol.
Va començar estudiant arquitectura a Sant Sebastià, però aviat va decidir dedicar-se a el cant, per al que es va traslladar a Itàlia, primer a Pàdua i després a Milà, on va rebre classes d'Antonio Selva. El seu debut es va produir al Teatre Gran de Brescia amb La Favorite. Posteriorment va cantar en altres ciutats italianes, ampliant el seu repertori de baríton amb diverses òperes de Verdi (Aida, Il trovatore o Ernani). Va debutar al Teatro Real de Madrid iniciant la temporada 1889-1890 en el paper de Telramund en Lohengrin, al costat de Teresa Arkel i Julián Gayarre. Arran d'aquelles funcions, va entaular una estreta amistat amb Gayarre, el que el va portar a acompanyar el tenor navarrès en els últims moments de la seva vida, i a cantar en el seu homenatge pòstum, en una peça composta per Emilio Arrieta.
En els anys següents va ser habitual de Teatre Real, en el qual va aparèixer al costat de Angelo Masini o Francesco Tamagno. El 1899 va cantar en el Teatre Colón de Buenos Aires al costat de Enrico Caruso.
Simultàniament a la seva carrera d'intèrpret, Tabuyo va començar a compondre, especialment adaptacions de cançons populars basques (zorcicos, especialment La d'el mocador vermell) i gallegues. Des de 1909 va començar a fer classes de cant al Conservatori de Madrid, i el 1920, ja retirat dels escenaris, va obtenir una plaça de professor titular, creant també una acadèmia particular al seu domicili de Madrid.
Entre els seus alumnes es poden comptar alguns noms importants de la lírica espanyola de principis de segle xx, com Marcos Redondo, Matilde Revenga, Fidela Campiña o Celestino Sarobe.

## Referències

* MCNbiografias.com http://www.mcnbiografias.com/app-bio/do/show?key=tabuyo-ignacio |url= sin título (ayuda). Consultado el 8 de octubre de 2014.
* «Ignacio Tabuyo, cantante y compositor». www.errenteria.net. Archivado desde el original el 12 de octubre de 2014.
* «Ignacio Tabuyo (Baritone)». Forgotten Opera Singers (en inglés). Consultado el 8 de octubre de 2014.
# Nueva Carteya

Nueva Carteya és una localitat de la província de Còrdova, Andalusia, Espanya.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 5.797 | 5.659 | 5.690 | 5.583 | 5.510 | 5.590 | 5.590 | 5.578 | 5.581 | 5.566 |

## Història

Nueva Carteya se situa en una extensa zona en la qual les restes arqueològiques oposats testimonien un assentament que podria remuntar-se a temps prehistòrics, però serà durant l'edat antiga quan aquestes terres arribin a la seva major importància. El seu lloc estratègic, envoltat per alts turons, va permetre que cultures com la Ibèrica, la Romana o la Visigoda prenguessin aquesta zona com lloc ideal per a la defensa i control de la resta dels seus territoris. Testimoniatge d'això són les nombroses restes arqueològics trobats en els punts més alts de la vila, la Plaza de Armas i El Higuerón, i que actualment es conserven al Museu Arqueològic i Etnològic de Còrdova. Hi ha escultures ibèriques entre les quals destaquen tres lleons realitzats en pedra calcària, juntament amb monedes i ceràmiques romanes, que donen fe de la intensa activitat que va existir en aquest lloc.
Una altra de les troballes més importants d'aquesta etapa és l'aqüeducte que connectava la Plaza de Armas amb Ucubi (Espejo). De l'edat mitjana es conserven un deixant sepulcral visigoda en calcària blanca, procedent de la necròpoli de les pedreres del segle vi. La Torre del Puerto, així com diverses espases oposades, reflecteixen també les lluites que van enfrontar als bàndols àrab i cristià durant els segles xiii i xiv. A l'edat moderna, el Mont Horquera constituïa una extensa zona de pastures i deveses d'alzines, en els quals la classe aristòcrata gaudia de les seves múltiples caceres. Finalment, el poble de Nueva Carteya es funda en 1822 pel clergue baenenc Diego Carro, sota el nom d'Aldea de San Juan, i seria més tard quan prendria el seu actual nom.

## Enllaços externs

* Nueva Carteya - Sistema d'Información Multiterritorial d'Andalusia
* - http://www.aytonuevacarteya.es - Ajuntament de Nueva Carteya.
* - Página Web sobre Nueva Carteya per Francisco J. García Oteros info@nuevacarteya.com Arxivat 2021-05-07 a Wayback Machine.
# Parfondeval (Orne)

Parfondeval és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 105 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Parfondeval era de 105 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 24 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 64 habitatges, 46 eren l'habitatge principal de la família, 16 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 64 habitatges eren cases. Dels 46 habitatges principals, 39 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 8 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Parfondeval el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 16 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 68 persones, 56 eren actives i 12 eren inactives. De les 56 persones actives 55 estaven ocupades (31 homes i 24 dones) i 1 aturada (1 home). De les 12 persones inactives 3 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Parfondeval hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Parfondeval a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Parfondeval a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Lalguli Falls

Lalguli Falls són uns ràpids i una cascada a uns 15 km al nord de Yellapur, al riu Kali Nadi, districte de North Kanara a Karnataka. La cascada té una caiguda d'entre 60 i 90 metres. Prop de la cascada hi ha un fort que segons la tradició era utilitzat pels prínceps de Gonda per tirar als seus presoners a la gola del riu cap a la cascada.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Racing Athlétic Club de Casablanca

El Racing Athlétic Club de Casablanca (àrab: النهضة الرياضية البيضاوية, an-Nahḍa ar-Riyāḍiyya al-Bayḍāwiyya) és un club de futbol marroquí de la ciutat de Casablanca.

## Història

El club va ser fundat el 1917 amb el nom de Racing Athlétic Club. L'any 1969 canvià el nom pel d'Association des Douanes Marocains (ADM). Als anys 80 recuperà el seu nom original.

## Palmarès

* Lliga marroquina de futbol:
** 1945, 1954, 1972
* Copa marroquina de futbol:
** 1968, 1972
* Segona divisió marroquina de futbol:
** 2000

## Referències

* ↑ «Morocco - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Morocco - List of Cup Finals». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Peter Bourne

Peter "Possum" Bourne (13 d'abril de 1956 - 30 d'abril de 2003) va ser un pilot de ral·lis de Nova Zelanda. Va ser campió del Campionat de Ral·lis Àsia Pacífic i del campionat australià de ral·lis.
És conegut perquè va participar amb diversos Subaru privats al Campionat Mundial de Ral·lis, primer amb el Legacy i després amb el Subaru Impreza. Va córrer dos ral·lis (Nova Zelanda i Indonèsia) amb l'equip de Subaru oficial del WRC, al costat de Kenneth Eriksson.
El seu millor amic i co-pilot, Roger Freeth, va morir en un accident al ral·li d'Austràlia de 1993. Bourne va morir el 30 d'abril del 2003 en un accident en un ral·li local.
# Universitat de Pristina

La Universitat de Pristina (en albanès Universiteti i Prishtinës i en serbi Univerzitet o Prištini) és una institució pública d'educació superior situada originalment a Pristina, Kosovo. Va ser fundada el 1969, i disposa de 14 facultats ubicades a Pristina i tres sucursals a d'altres ciutats de Kosovo. El seu emblema és una traducció del seu nom al llatí, Universitas Studiorum Prishtiniensis.
Va ser fundada a la Província Autònoma Socialista de Kosovo, en el marc de la República Socialista de Sèrbia, integrada a la Iugoslàvia socialista,durant el curs acadèmic 1969-1970, i va funcionar fins al 1999. No obstant això, a causa de l'agitació política i la crisi generada durant la Guerra de Kosovo, successius desallotjaments mutus entre les ètnies albanesa i sèrbia, i la polarització de la base ètnica predominant, existeixen dues institucions independents que ostenten el nom original de la universitat, reflectint cadascuna d'elles la idiosincràsia de la seva identitat ètnica. L'activitat en albanès continua en la seva ubicació original a Pristina, mentre que la formació en serbi s'ha traslladat a Mitrovica Nord, a Kosovo del Nord, on manté el seu lloc dins del sistema educatiu serbi.

## Referències

* ↑ fshmn.uni-pr.edu «UNIVERSITAS STUDIORUM PRISHTINIENSIS.» Consultado el 30 de abril de 2018
* ↑ Blic «Univerzitet u Prištini: Vučić da pomogne u nalaženju rešenja.» Consultado el 30 de abril de 2018
# Ignacio Seoane Fernández

Ignacio Seoane Fernández (Ribadavia, província d'Ourense, 1900 - Vigo, 27 d'agost de 1936) fou un dirigent socialista gallec. Treballà de forner i milità tant al PSOE com a la UGT. Fou elegit diputat per la província de Pontevedra pel Front Popular a les eleccions generals espanyoles de 1936.
Quan esclatà la revolta militar que donà lloc a la guerra civil espanyola formà part del Comitè del Front Popular de Vigo, però era malalt i es va retirar a Cotobade, on hi fou detingut per una guàrdia cívica encapçalada per Víctor Lis Quibén.
El 27 d'agost de 1936 fou afusellat a la tàpia del cementiri de Pereiró juntament amb els altres membres del Comitè, entre ells l'alcalde de Lavadores José Antela Conde, l'alcalde de Vigo Emilio Martínez Garrido, el president de l'agrupació socialista de Vigo, Apolinar Torres, Ramón González Brunet, Waldo Gil Santóstegui, Manuel Rey Gómez i els diputats socialistes Enrique Heraclio Botana Pérez i Antonio Bilbatúa Zubeldía.
Actualment un carrer del municipi de Barreiro porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Galicia mártir Arxivat 2012-12-02 a Wayback Machine., d'Hernán Quijano.
* ↑ Listado de asesinados en Vigo durante la Guerra Civil.
* ↑ Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine. Entrada d'Apolinar Torres Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine., al Diccionario biográfico del socialismo español.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Nueva Cultura

Nueva Cultura va ser una revista cultural independent editada a València entre 1935 i 1937. Va ser fundada i impulsada per Josep Renau Berenguer i va estar vinculada a la defensa de la cultura popular i a la "Unió d'Escriptors i Artistes Proletaris".

## La publicació

Pel seu rigor intel·lectual i la diversitat de temes que tractà és considerada una de les revistes més destacades publicades durant la Segona República. Es varen publicar en total 18 revistes i 449 pàgines, dividides en dues etapes. 13 revistes es publicaren abans de començar la Guerra Civil (245 pàgines) i 5 revistes el 1927 (204 pàgines). Varen aparèixer com a suplements una publicació dedicada a les falles, dues dedicades als soldats del front de combat, tres de "Nueva Cultura del Campo" i l'opuscle "Problemas de la Nueva Cultura".

## Edicions facsímils

El 1977 l'editorial "Topos Verlag AG" (Vaduz, Liechtenstein)reproduí en edició facsímil sobre paper (42x29 cm.) la col·lecció, impresa amb cura i enriquida amb un text de Josep Renau, «Notas al margen de nueva cultura». El 2007, "Faximil Ediciones Digitales", de Valencia, en va fer una edició facsímil digital. Alfonso Moreira, el seu editor, n'elaborà els índexs.

## Referències

* ↑ «Nueva Cultura» (en castellà). Filosofia en español. [Consulta: 2 març 2020].
* ↑ «Nueva Cultura. Información crítica y orientación intelectual» (en castellà). Números Sueltos. Arxivat de l'original el 2020-03-02. [Consulta: 2 març 2020].
# Edison Suárez

Edison Omar Suárez Frutos (Montevideo, 6 de novembre de 1966) és un exfutbolista uruguaià, que ocupava la posició de migcampista. Va jugar a equips del seu país, d'Espanya, de Xile i de Colòmbia.

## Clubs

* 87/90 Danubio
* 90/92 Reial Saragossa
* 92/94 Nacional
* 1995 Danubio
* 1996 Palestino
* 1997 Centra Español
* 1998 Millonarios
* 1999 MUFP
* 2000 Rocha FC
* 01/02 Fénix

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Lali Ribera Rodergas

Lali Ribera Rodergas (Súria, 20 de desembre de 1958) és una escriptora catalana que ha cultivat diversos gèneres, principalment la poesia.
Entre les seves obres més destacades hi ha els poemaris Enyors i tornes (Premi de Poesia Alella 2010) i Temp(teig)s. La seva obra versa sobre la quotidianitat, d'allò que la sotraga o sacseja, del que la fa viure. El 2017 va publicar el recull A punt «a sis mans» amb Núria Pujolàs i Jordi Roig.

## Referències

* ↑ «Lali Ribera Rodergas». Consel Comarcal del Maresme, 20-04-2017. [Consulta: 13 setembre 2020].
* ↑ Maza, Robert. «La vilassarenca Lali Ribera guanya la XIV edició del premi de poesia Alella a Maria Oleart 2010 – Vilassar Ràdio» (àudio). Vilassar Ràdio, 27-10-2010. [Consulta: 13 setembre 2020].
* ↑ Gol i Roca, Toni «Sense fissures». El Punt Avui, 18-02-2018, pàg. 35.

## Enllaços externs

* Lali Ribera Rodergas - Lloc web oficial
# Racing Club Vilalbés

El Racing Club Vilalbés és un club de futbol gallec del municipi de Vilalba, a la província de Lugo. Actualment juga al grup 1 de la Tercera divisió.

## Història

La idea de crear el club sorgeix el 1929, quan a Vilalba ja existia un altre equip, l'Sporting Vilalbés. L'1 de novembre de 1931 es va constituir el Racing Club Vilalbés, que canviaria el seu nom pel de Club Villalbés entre 1940 i 1965.
El 31 d'agost de 1948 es va inaugurar el Campo do Castelo, amb un partit entre el Deportivo da Coruña i el Racing de Ferrol. El 1958 va passar a anomenar-se Estadio Roca, en homenatge al president del club, Francisco Roca.
La temporada 1991-92 l'equip puja per primer cop a la Tercera divisió, categoria que perd tres anys més tard. La temporada 1998-99 torna a pujar i juga a Tercera durant quatre anys. L'últim ascens es remunta a la temporada 2008-09. Des de llavors, l'equip es manté a Tercera.
La temporada 2010-11 acaba en quarta posició, jugant per primer cop a la història la promoció d'ascens a Segona B. L'equip va ser eliminat a la primera fase per l'Alhaurín de la Torre CF.

## Estadi

El Racing juga els seus partits com a local a l'Estadi Municipal d'A Magdalena, amb capacitat per 1.872 espectadors. L'estadi es va inaugurar el 1992.

## Dades del club

* Temporades a Primera: 0
* Temporades a Segona: 0
* Temporades a Segona B: 0
* Temporades a Tercera Divisió: 15 (comptant la 2016-17)

## Jugadors destacats

* Roberto Trashorras

## Referències

* ↑ Partit Racing Vilalbés - Alhaurín de la Torre

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Racing Vilalbés
# Mas Soler

Mas Soler és una obra del municipi de la Pobla de Montornès (Tarragonès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Aquest mas és el nucli de la urbanització "El Castell de Montornès". Es tracta d'una gran construcció documentada des de principis del XVI, estructurat entorn una gran torre, que és l'element que sobresurt i més destaca de la façana. Aquesta està decorada amb un coronament corb i obert a l'interior i presenta dues torretes de guita i diverses espitlleres. El cos principal del mas es desenvolupa a costat i costat de la torre. L'accés es realitza a través d'un portal d'arc de mig punt adovellat desplaçat lleugerament a l'esquerra respecte a la torre. L'edifici presenta diverses finestres situades a diferents alçades, dues d'elles amb ampits motllurats.
Tot el conjunt ha estat molt modificat; un dels darrers elements afegits foren les falses torretes de guàrdia a dos dels angles superiors de la torre, incorporades al segle xix. Una altra reforma correspon segurament a la data de "1797" visible a l'interior del pati.

## Història

Documentat el 1616, té una torre de guaita (s.XIX) Actualment és conegut com a Castell de Montornès. Prop del nucli urbà.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Mas Soler». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.