OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antena de Oro 1989

La XVIII Edició dels Premis Antena de Oro, concedits el 7 de febrer de 1990 però corresponents al 1989 foren els següents:

## Televisió

* Julia Otero, per La luna.
* Antonio Martín Benítez
* Millor canal autonòmic: Telemadrid
* Hilario Pino, per Telenoticias, de Telemadrid.
* Pasacalle, de Telemadrid.

## Radio

* Ángeles Caso i Paco Lobatón, de RNE
* Miguel Ángel García Juez, d'Antena 3 Radio.
* Antonio José Alés, de Radio España.
* Rafael Revert, director de la Cadena 40 Principales.
* Pepe Domingo Castaño, Cadena SER.
* Mariano de la Banda, Cadena SER.
* María Elena Doménech, Radio Intercontinental

## Referències

* ↑ Julia Otero e Hilario Pino, premios Antena de Oro, El País, 7 de febrer de 1990
# Reudignes

Els reudignes (en llatí Reudigni) eren una tribu germànica que vivien a la banda dreta del riu Albis (Elba) al nord dels longobards. En parla Tàcit al seu llibre Germània.
El seu nom derivava segurament de què habitaven un districte de maresmes (reed o ried). Alguns suposen que el seu nom correcte era reudingi (reudingis), que després es van anomenar turingis, però només és una conjectura.

## Referències

* ↑ P. C. Tàcit, 1926, p. 151.
* ↑ Smith, William (ed.). «Reudigni». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r agost 2021].

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Obres menors: Diàleg dels oradors. Agrícola. Germània. Fundació Bernat Metge, 1926. ISBN 978-84-7225-923-2.
# Mur al carrer dels Arcs (Vic)

El Mur al carrer dels Arcs és una obra de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un element arqueològic apreciable des de la superfície que actualment forma part de l'edifici i construcció actual o que per ell mateix té una entitat suficient per significar un espai. En tots els casos contribueix a valorar degudament l'edifici o espai on és emplaçat i té un indubtable interès històric i testimonial.

## Referències

* ↑ «Mur al carrer dels Arcs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Adolfo Natalini

Adolfo Natalini (Pistoia, Toscana, 10 de maig de 1941 - Florència, Toscana, 23 de gener de 2020) va ser un arquitecte, dissenyador i professor universitari italià.
Estudià arquitectura a Florència i el mateix any de la seva graduació, el 1966, fundà amb uns amics el Superstudio, lloc d'experiment i d'avantguarda on un grup de radicals florentins es proposa Natalini va ser un dels fundadors de Superstudio, juntament amb Cristiano Toraldo, iniciant l'anomenada “arquitectura radical”, una de les avantguardes més significatives dels anys seixanta i setanta. A partir del 1979 va iniciar la seva pròpia activitat independent, treballant en projectes per a centres històrics a Itàlia i a Europa, i el 1991 va iniciar l'activitat de Natalini architetti, treballant en una ampliació del Museo dell'Opera del Duomo de Florència. Considerat un dels representants de l'arquitectura radical, exercí com a professor de la facultat d'Arquitectura de Florència, i participà en concursos i obres en ciutats com Frankfurt del Main, Jerusalem, Mannheim, Parma, Bolonya i Florència, on desenvolupà una arquitectura basada en la història, el temps, la memòria i l'"esperit del lloc". Els seus dissenys arquitectònics s'emmarquen dins del corrent Arquitectura postmoderna.
Ex-professor titular de la facultat d'arquitectura de Florència, també va ser membre honorari de la Bda (Bund Deutscher Architekten) i del Faia (Institut d'arquitectes americans honorari), acadèmic de l'Acadèmia de les Arts del Dibuix de Florència, de l'Acadèmia de Belles Arts de Carrara i l'Acadèmia de San Luca.
Entre els seus treballs hi ha els projectes per al R”merberg de Frankfurt i per al Mur de les Lamentacions de Jerusalem, el banc Alzate Brianza, el centre de comptabilitat elèctrica Zola Predosa, la casa de Saalgasse a Frankfurt, el Teatro della Compagnia de Florència. Amb Natalini Architetti, treballà en la reconstrucció del Waagstraat a Groningen, el museu Opificio delle Pietre Dure de Florència, el Dorotheenhof a la Manetstrasse de Leipzig, el Muzenplein a La Haia, el centre comercial Campi Bisenzio, el centre universitari Novoli a Florència, Boscotondo a Helmond, el Centre Universitari de Porta Tufi a Siena, Het Eiland a Zwolle, Haverlej a Den Bosch, el Museo dell'Opera del Duomo i el projecte del Nou Uffizi a Florència.

## Referències

* 1 2 3 4 «Firenze, è morto l'architetto Natalini. Nato a Pistoia nel 1941, è stato tra i fondatori di Superstudio». La Nazione, 23-01-2020 [Consulta: 28 novembre 2020].
* 1 2 3 Arellano, Mónica «Fallece Adolfo Natalini, cofundador de la oficina de arquitectura radical 'Superstudio'». Plataforma Arquitectura, 23-01-2020. ISSN: 0719-8914 [Consulta: 28 novembre 2020].
* ↑ Samaniego, Fernando «Adolfo Natalini explica en Madrid su arquitectura del tiempo y la memoria». El País, 15-02-1985 [Consulta: 28 novembre 2020].
# Bernardo Daniel Romeo

Bernardo Daniel Romeo (Tandil, 10 de setembre de 1977) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Va iniciar la seua carrera professional el 1995, amb l'Estudiantes de La Plata, i hi va jugar 40 partits de la primera divisió argentina. Entre 1998 i 2002 milita al Club Atlético San Lorenzo de Almagro, on destaca per la seua capacitat golejadora. El 2001 el seu equip guanya el Clausura, i amb 15 gols en 17 partits, és el màxim golejador de la competició.
Les seues xifres van cridar l'atenció de l'equip alemany de l'Hamburg SV, amb qui milita dos anys i mig. El gener del 2005, és cedit al RCD Mallorca per sis mesos. Quan acaba la cessió fitxa per un altre club de la primera divisió espanyola, el CA Osasuna. L'argentí marca 4 gols en 24 partits, en una gran campanya dels navarresos, que acaben quarts de la classificació. A l'any següent només juga vuit partits de lliga, així com altres a competicions europees.
L'estiu del 2007, hi retorna al San Lorenzo, amb qui aconsegueix marcar més de cent gols per al seu club, comptant els dos períodes.

## Selecció

Hi va destacar amb la selecció argentina sub-20 al Mundial Juvenil de 1997, celebrat a Malàisia, on va marcar sis gols en set partits. Per contra, no hi va ser fix a l'absoluta, jugant només quatre partits amb l'albiceleste.

## Títols

* Primera División Argentina: Clausura 2001 (i màxim golejador)
* Mundial Juvenil de Seleccions: 1994
* Màxim golejador del campionat argentí de futbol: 2001 Clausura

## Referències

* ↑ Osasuna fall for Romeo; UEFA.com, 12 juliol 2005
* ↑ Puñal puts Osasuna on brink; UEFA.com, 29 novembre 2006
# Chiloglanis paratus

Chiloglanis paratus és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.
Els mascles poden assolir els 8,5 cm de llargària total.
Es troba a Àfrica: riu Limpopo.

## Referències

* 1 2 «Chiloglanis paratus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Chiloglanis polypogon

Chiloglanis polypogon és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.
Els mascles poden assolir els 5,5 cm de llargària total.
Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Chengdeïta

La chengdeïta és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, al poble de Gaotai, a la prefectura de Chengde (Xina).

## Característiques

La chengdeïta és un aliatge d'iridi i ferro, de fórmula química Ir₃Fe. Cristal·litza en el sistema isomètric. Forma agregats granulars subèdrics, d'uns 0,5 mm, així com intercreixements amb osmiridi. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la chengdeïta pertany a «01.AF: Aliatges de PGE-metall» juntament amb els següents minerals: hexaferro, garutiïta, atokita, rustenburgita, zviaguintsevita, taimirita-I, tatianaïta, paolovita, plumbopal·ladinita, estanopal·ladinita, cabriïta, isoferroplatí, ferroniquelplatí, tetraferroplatí, tulameenita, hongshiïta, skaergaardita, yixunita, damiaoïta, niggliïta, bortnikovita i nielsenita.

## Formació i jaciments

Es troba en cromites, en roques ultrabàsiques i en dipòsits de placers associats. Sol trobar-se associada a altres minerals com: inaglyita, osmiridi, platí, laurita, irarsita, isoferroplatí, erlichmannita, gaotaiïta, galena, or, cromita o magnetita. Va ser descoberta al dipòsit de crom i elements del grup del platí de Gaositai, a la prefectura de Chengde (Hebei, República Popular de la Xina). També se n'ha trobat en placers del riu Tolovka (Koriàkia, Rússia).

## Referències

* ↑ «Chengdeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 gener 2016].
* 1 2 «Chengdeite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 12 gener 2016].
# Cheng nan Jiushi

Cheng nan Jiushi (城南旧事), comercialitzada en anglès com My Memories of Old Beijing, és una pel·lícula dramàtica xinesa del 1983 dirigida per Wu Yigong, basada en la novel·la homònima escrita per Lin Haiyin, publicada per primera vegada el 1960. Guanyador del 3r Jinji Jiang al millor director, millor música i millor actriu secundària l'any 1983, la pel·lícula va ser seleccionada com a entrada de la Xina per la Millor pel·lícula en llengua estrangera als Premis Oscar de 1983, però no va ser acceptada com a candidata.

## Argument

A finals de la dècada de 1920, una nena de sis anys anomenada Lin Yingzi (Shen Jie) viu a un hutong al sud de Pequín amb la seva família: el seu pare, la seva mare i la seva infermera.
La seva primera amiga és una boja Xiuzhen que sempre està parada a l'entrada de l'hutong esperant la seva filla desapareguda Guizi. Xiuzhen es va enamorar d'un jove a la universitat fa anys. Tanmateix, el jove va ser detingut abans de donar a llum la seva filla, que després va ser abandonada per la seva família. Yingzi mostra una gran simpatia per Xiuzhen. Resulta que l'amic de Yingzi, Niu, era la filla de Xiuzhen. Xiuzhen està tan emocionada que no pot esperar per portar la seva filla al seu pare, l'antic estudiant del qual es desconeix el destí. Aleshores, ambdues van fugir sota la pluja per trobar el pare. Però, malauradament, ambdues dos moren després de ser atropellades per un tren.
La Yingzi i la seva família es traslladen a un altre hutong. Fa amistat amb un jove de llavis gruixuts que es converteix en lladre per donar suport a l'escolarització del seu germà petit. Yingzi creu que el jove és amable, però no està segur de si és un bon noi. Més tard és arrestat per la policia, la qual cosa va fer que Yingzi es posi força trista.
Quan Yingzi té nou anys, el marit de la seva infermera ve a buscar la seva dona. Segons ell, el seu fill ha mort i la seva filla va ser venuda fa dos anys. La Yingzi es posa molt trista i no entén per què la seva infermera surt a guanyar diners en lloc de tenir cura dels seus propis fills a casa.
Finalment, el pare de Yingzi mor de tuberculosi. Després de la seva mort, Yingzi abandona Pequín amb la seva mare i el seu germà petit i s'acomiada de tots els records de la seva infància.

## Repartiment

* Shen Jie
* Zhang Min
* Zheng Zhenyao
* Zhang Fengyi
* Yan Xiang

## Recepció

La pel·lícula ha estat poc vista i distribuïda a Occident; tanmateix, la revista Time Out va elogiar la pel·lícula, titllant-la d'"impressionista, anecdòtica i ressonant", el resultat va ser "una pel·lícula immensament accessible i sovint tendra, de vegades traïda pel seu aspecte visual i ambició estilística, però tanmateix constantment evocadora, i plena d'una malenconia difusa que afecta."

## Referències

* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ Time Out review of My Memories of Old Beijing. Retrieved on 5 January 2018.

## Enllaços externs

* Cheng nan Jiushi a YouTube
# Charterhouse School

La Charterhouse School, originalment anomenada The Hospital of King James and Thomas Sutton in London Charterhouse i coneguda senzillament com a Charterhouse és una public school (un tipus d'escola privada britànica) situada entre Hurtmore i Godalming al comtat de Surrey, al sud-est d'Anglaterra. Aquesta escola és una de les nou institucions educatives privades més prestigioses que figuren a la Public Schools Act de 1868. El seu nom (anglès: "Escola de la Cartoixa") prové de la fundació l'any 1611 per part de Thomas Sutton d'una escola precursora al barri de Smithfield (Londres) on hi havia hagut un monestir cartoixà. Els seus alumnes encara avui en dia són coneguts amb el nom de Carthusians, cartoixans. La Charterhouse va començar a acceptar noies entre els seus estudiants a partir de 1970.
# Chartrené

Chartrené és un municipi francès situat al departament de Maine i Loira i a la regió de País del Loira. L'any 2007 tenia 55 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chartrené era de 55 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 38 habitatges eren cases. Dels 28 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 9 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 11 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chartrené el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 32 persones, 22 eren actives i 10 eren inactives. De les 22 persones actives 21 estaven ocupades (10 homes i 11 dones) i 1 aturada (1 home). De les 10 persones inactives 9 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor i 1 lampisteria.
L'any 2000 a Chartrené hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chartrené a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chartrené a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Chartreuse (color)

El Chartreuse s'anomena així per la semblança de color que té amb el licor francès Chartreuse.
El color complementari (oposat) d'aquest és el violeta.

## Chartreuse VS groc Chartreuse

Abans que el color Chartreuse s'inventés als 1990, es coneixia per color Chartreuse l'actual groc Chartreuse (un groc verdós). Actualment se solen distingir un de l'altre anomenant-los verd Chartreuse i groc Chartreuse.

## Fonts

* Maerz and Paul A Dictionary of Color New York:1930 McGraw-Hill Page 192

## Vegeu també

* Llista de colors
# Chiloeches

Chiloeches és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Cloantòidies

Chloanthoideae és una subfamília de la família de les lamiàcies composta per 3 tribus:

## Referències

* ↑ «Chloanthoideae» (en anglès). The Compleat Botanica. [Consulta: 10 abril 2022].
# Climactèrids

Els climactèrids (Climacteridae) són una família d'ocells de l'ordre dels passeriformes. Són aus més aviat petites, generalment marrons amb dibuixos per les parts inferiors. Viuen a Austràlia i Nova Guinea. El nom amb què són conegudes aquestes aus en anglès, Australasian treecreeper ('raspinells d'Australàsia') reflecteix la semblança d'aspecte que tenen amb els cèrtids.

## Alimentació

Aquests ocells busquen insectes i altres petites criatures que viuen per sobre i per sota de l'escorça dels arbres, sobre tot eucaliptus, malgrat que de vegades caça també en terra pel mig de la fullaraca i la fusta caiguda. A diferència dels raspinells holàrtics no fan servir la cua per a recolzar-se en enfilar-se sobre els arbres, i s'ajuda únicament amb els peus.

## Reproducció

Els climactèrids niden en forats als arbres. Les diferents espècies mantenen territoris de cria, però el defenen amb diferent grau d'intensitat. Algunes espècies, com Climacteris erythrops i Climacteris picumnus són criadors cooperatius, altres com Cormobates leucophaea no ho són pas. Tant als grups de criadors cooperatius com als que crien en solitari, es poden presentar fins a tres ajudants, que solen ser mascles joves de niuades anteriors. Aquests ajudants participen en la construcció del niu, alimentació de la femella mentre cova, i alimentació i defensa dels joves.

## Taxonomia

La família és una de les identificades mitjançant estudis d'hibridació d'ADN com producte de la radiació dels ocells canors en la zona d'Austràlia i Nova Guinea. Hi ha proves moleculars que permeten suggerir que els seus parents més propers són els ocells lira. S'ha descrit dos gèneres amb 7 espècies.
* Gènere Cormobates, amb dues espècies: Pela-soques de Nova Guinea (Cormobates placens) i Pela-soques gorjablanc (Cormobates leucophaea)
* Gènere Climacteris, amb 5 espècies.

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Australasian Treecreepers (Climacteridae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.climac1.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Walters, Jeffrey R; Ford, Hugh A; Cooper, Caren B «The ecological basis of sensitivity of brown treecreepers to habitat fragmentation: a preliminary assessment». Biological Conservation, 90, 1, 01-08-1999, pàg. 13–20. DOI: 10.1016/s0006-3207(99)00016-6. ISSN: 0006-3207.
* ↑ Noske, R. A. «A Demographic Comparison of Cooperatively Breeding and Noncooperative Treecreepers (Climacteridae)» (en anglès). Emu, 91, 2, 1991, pàg. 73–86. DOI: 10.1071/mu9910073. ISSN: 1448-5540.
* ↑ IUCN «Cormobates placens» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22703557a93928030.en.
* ↑ IUCN «Cormobates leucophaea» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22703560a93928183.en.
# Christian Goethals

Christian Goethals (Heule, 4 d'agost del 1928 - Gullegem, prop de Kortrijk, 26 de febrer del 2003) va ser un pilot de curses automobilístiques belga que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la vuitena cursa de la temporada 1958 (la novena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 3 d'agost del 1958 el GP d'Alemanya al Circuit de Nürburgring.
Christian Goethals va participar en una única cursa puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint finalitzar la prova i no assolí cap punt per la classificació del campionat del món.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1958 | Ecurie Eperon d'Or | Cooper | Coventry Climax | ARG | MON | HOL | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | POR | ITA | MAR | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Cicle bis

Cicle bis és una novel·la de l'escriptor català David Duran Gisbert que presenta, a través d'un fet fantàstic, continguts bàsics de sexualitat. S'intenta donar resposta a la necessitat d'informació de l'adolescent fent un abordatge global i interdisciplinari, encara que forçosament introductori. Així com fomentar el gust per la lectura, a través de l'ús d'un llenguatge proper al jove actual i amb un to d'humor que generi una actitud positiva del lector/a. El llibre va acompanyat d'una Guia Didàctica, dirigida a professorat i famílies, en la qual es treballa el llibre des de totes les matèries de l'ESO.

## Publicacions i traduccions
### Publicacions originals en català

* Edicions de la Magrana (Barcelona). Col·lecció L'Esparver, 129. 1996. (8a edició).
* Edicions Bromera (Alzira, València). Col·lecció Espurna, 23. 1996. (14a edició).

### Traduccions

* Castellà. Ediciones La Galera (Barcelona). Colección El Corsario, 4. 1997.
* Euskera. Ediciones Erein (Donosti). Auskalo-Bumeran, 16. 1999. (4a edició).
* Gallec. Ediciones Sotelo Blanco. 2001 (2a edició).

## Referències

* ↑ http://www.bromera.com/fitxa-llibre-coleccions/items/cicle-bis.html

## Enllaços externs

* Edicions Bromera: Cicle Bis
* Guia didàctica Arxivat 2015-03-25 a Wayback Machine.
# Circleville (Ohio)

Circleville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 13.485 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Circleville tenia 13.485 habitants, 5.378 habitatges, i 3.581 famílies. La densitat de població era de 786,5 habitants per km².
Dels 5.378 habitatges en un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,8% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 33,4% no eren unitats familiars. En el 29% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.572 $ i la renda mediana per família de 41.943 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.342 $ mentre que les dones 26.115 $. La renda per capita de la població era de 17.220 $. Aproximadament l'11,1% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Circleville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Circleville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Cisteller ala-roig

El cisteller ala-roig (Pseudasthenes steinbachi) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Viu en zones de vegetació baixa, normalment a prop de l'aigua dels Andes de l'oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Cisteller ala-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)