OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Reguant i Gili

Josep Maria Reguant i Gili (Torrelles de Llobregat, Baix Llobregat, 3 de febrer de 1941) és un psiquiatre i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la IV Legislatura.
Va ser el cap provincial a Girona de la Seguretat Social entre 1974 i 1975. El 1964 s'afilià a Unió Democràtica de Catalunya, però abandonà el partit i fou dirigent de CNT de 1976 a 1977. Posteriorment, de la mà d'Àngel Colom i Colom entrà a Esquerra Republicana de Catalunya, de la qual fou president del Consell Nacional i diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1992, però el 15 de febrer de 1994 deixà ERC per diferències amb Colom i es passà al grup mixt. El 1995 fundà Acció Municipal de Catalunya, amb el qual ha estat regidor a l'Ajuntament de Palafrugell i tinent d'alcalde el 2001. El 1996 va escriure un llibre criticant la situació de les finances del partit.
Part del seu fons documental es conserva a l'Arxiu Municipal de Palafrugell. En destaca sobretot una col·lecció d'enregistraments sonors de les entrevistes que va realitzar.

## Obres

* Marcelino Massana: ¿Terrorismo o resistencia? (1979)
* Home lliure, terra lliure: reflexions per una alternativa (1983)
* Radiografia d'una ruptura (1996)

## Referències

* 1 2 Trillas, Joan «Ara ja no ens queden polítics per liderar res». El Punt Avui, 24-11-2013 [Consulta: 7 agost 2014].
* ↑ Web d'AmC
* ↑ Vilardell Sabadí, Mireia. Els alcaldes de Palafrugell. Arxiu Municipal de Palafrugell, 1994, p. 82.
* ↑ «Palafrugell». Fitxer d'Ens Locals de Catalunya. [Consulta: 13 desembre 2015].
* ↑ Críticos y oficialistas de Esquerra se enzarzan en una polémica por las finanzas del partido a El Mundo, 27-4-1996
* ↑ «Fons documental de l'Arxiu Municipal de Palafrugell». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 8 d’agost 2014. [Consulta: 7 agost 2014].

## Enllaços externs

* Diputados al Parlament de Catalunya a la Vanguardia, 17-3-1992
# Minami-Furano

Minami-Furano (南富良野町, Minami-Furano-chō), sovint romanitzat com a Minamifurano, és una vila i municipi de la subprefectura de Kamikawa, a Hokkaido, Japó i pertanyent al districte de Sorachi. El nom de la vila es pot traduir al català com a "Furano del sud" o "Furano-sud", en referència al municipi al qual pertanyia abans.

## Geografia

La vila de Minami-Furano es troba localitzada a la part meridional de la subprefectura de Kamikawa, al centre geogràfic de Hokkaido. El terme municipal de Minami-Furano limita amb els de la ciutat de Furano i la vila de Kami-Furano al nord; amb les viles de Shintoku i Shimizu, totes dues al districte de Kamikawa de la subprefectura de Tokachi a l'est; cap al sud limita amb el poble de Shimukappu (districte de Yūfustu) i la vila de Hidaka, a la subprefectura de Hidaka; finalment, cap a l'oest, amb les ciutats de Yūbari i Ashibetsu, ambdues pertanyents a la veïna subprefectura de Sorachi.

## Història

Es sap que, al menys des del període Jōmon, la zona ha estat habitada pels ainus. L'any 1869, amb l'establiment de l'Oficina de Colonització de Hokkaidō, la zona es assignada al districte de Sorachi de la província d'Ishikari. És l'1 d'abril de 1919 quan es crea oficialment el poble de Minami-Furano. No seria fins l'1 d'abril de 1967 quan Minami-Furano assolirà la seua categoria actual de vila. L'any 1999 es va enregistrar a la vila i en concret a l'estació d'Ikutora la pel·lícula Poppoya, protagonitzada per Ken Takakura i Ryōko Hirosue.

## Administració
### Alcaldes

Els alcaldes de Minami-Furano són els següents. S'inclouen els alcaldes del llogaret i del poble abans de la declaració de vila:
* Masaru Hanasato (1908-1908)
* Gentarō Morohashi (1908-1909)
* Hiroshi Hara (1909-1909)
* Zenjūrō Ōta (1909-1911)
* Tomoryō Takei (1911-1913)
* Naokichi Miura (1913-1916)
* Masatetsu Takahama (1916-1919)
* Kiyoji Imamura (1919-1923)
* Mamoru Mokuzō (1923-1928)
* Urakichi Asanome (1928-1929)
* Hideki Ōshima (1929-1932)
* Juzō Murakami (1932-1934)
* Gentarō Murase (1934-1935)
* Sukechi Tanno (1935-1938)
* Mamoru Mokuzō (1938-1940)
* Yukio Sasaki (1940-1942)
* Tetsurō Kurokawa (1942-1945)
* Kasaku Taneichi (1945-1947)
* Juzō Murakami (1947-1956)
* Yoshio Nitta (1956-1972)
* Daisuke Tatedai (1972-2000)
* Akira Ikebe (2000-present)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 6.445 | 5.596 | 6.439 | 8.922 | 10.090 | 6.868 | 4.530 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 3.650 | 3.236 | 2.814 | 2.385 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils de Hokkaido (JR Hokkaido)
** Shimo-Kanayama - Kanayama - Higashi-Shikagoe - Ikutora - Ochiai

### Carretera

* Nacional 38 - Nacional 237
* Prefectural 136 - Prefectural 465 - Prefectural 1030 - Prefectural 1117

## Agermanaments

* Motobu, prefectura d'Okinawa, Japó. (juliol de 1996)

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=1&city=1014620&cmp=1
* ↑ http://www.kamikawa.pref.hokkaido.lg.jp/gyosei/machi/index.htm
* 1 2 3 «町勢要覧資料編» (PDF). 南富良野町. [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Gasparita-(Ce)

La gasparita-(Ce) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la monazita. Rep el seu nom de Giovanni Gaspari, col·leccionista de minerals italià, qui va descobrir el mineral, i pel seu contingut de ceri dominant.

## Característiques

La gasparita-(Ce) és un fosfat de fórmula química Ce(AsO₄). La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gasparita-(Ce) pertany a «08.A - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: nahpoïta, monetita, weilita, švenekita, archerita, bifosfamita, fosfamita, buchwaldita, schultenita, chernovita-(Y), dreyerita, wakefieldita-(Ce), wakefieldita-(Y), xenotima-(Y), pretulita, xenotima-(Yb), wakefieldita-(La), wakefieldita-(Nd), pucherita, ximengita, monacita-(Ce), monacita-(La), monacita-(Nd), rooseveltita, cheralita, monacita-(Sm), tetrarooseveltita, chursinita i clinobisvanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en l'àrea del Mt. Cervandone, a Baceno, a la vall de Devero, a la província de Verbano-Cusio-Ossola (Piemont, Itàlia). També ha estat descrita a altres indrets d'Àustria, Alemanya, Noruega, Rússia, Eslovàquia, Sud-àfrica, Suècia, Suïssa, Tadjikistan i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Gasparite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Cal Lèrem

Cal Lèrem és una obra de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular.
A la façana principal s'hi pot veure la forma originària del mas: de tres cossos, el central més elevat i amb l'accés principal. Posteriorment els cossos laterals van ser reomplerts i quedaren tots tres al mateix nivell. Es va aprofitar per fer-hi dos habitacions més amb petites obertures rectangulars. Transformada la seva tipologia originària conserva, però, el rellotge de sol, amb data de 1673. La resta d'obertures també són rectangulars. La part inferior, l'entrada, ha estat modificada.
Està envoltada per un pati amb cerca d'obra i reixa de ferro.
Les terres de conreu queden a l'esquerra de la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Lèrem». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Cantó de Saint-Trivier-de-Courtes

El cantó de Saint-Trivier-de-Courtes era una divisió administrativa francesa del departament de l'Ain. Comptava amb 12 municipis i el cap era Saint-Trivier-de-Courtes. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Cormoz
* Courtes
* Curciat-Dongalon
* Lescheroux
* Mantenay-Montlin
* Saint-Jean-sur-Reyssouze
* Saint-Julien-sur-Reyssouze
* Saint-Nizier-le-Bouchoux
* Saint-Trivier-de-Courtes
* Servignat
* Vernoux
* Vescours

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1961 | Henri Maîtrepierre | radical |
| 1961-1967 | Maurice Billoud | Divers droite, després CD |
| 1967-1979 | Pierre Perrin | FGDS, després PS |
| 1979-2008 | Jean Pépin | UDF, després UMP |
| 2009-2015 | Armel Morel | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 5.811 | 6.498 | 5.786 | 5.335 | 5.158 | 5.004 | 5.798 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Harmonia

«Harmonia o Harmònia» té aquests significats:
* Harmonia (filosofia), ideal d'ordre encarnat en el cosmos grec
* Harmonia vocàlica, fenomen fonètic que afecta les vocals d'una mateixa paraula per fer-les d'una mateixa qualitat
* Harmonia musical, tot el que es relaciona amb els sons simultanis, s'oposa a la melodia
* Personatges:
** Harmonia o Harmònia (mitologia), germana de Jàson i Dàrdanos; o filla d'Ares i Afrodita
** Harmonia o Harmònia (filla de Geló II) (s. III aC), filla de Geló II i neta de Hieró II de Siracusa
* Mundo en Harmonía, ONG fundada l'any 1986 a Madrid
* (40) Harmonia, asteroide
* Harmonia (gènere), gènere de plantes de la família de les asteràcies
* Harmonia (grup de música), «supergrup» musical alemany
# Frankfort Springs

Frankfort Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 130 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Frankfort Springs tenia 130 habitants, 48 habitatges, i 33 famílies. La densitat de població era de 200,8 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 48 habitatges en un 22,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,1% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 29,2% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 13,1% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.458 $ i la renda mediana per família de 32.292 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.667 $ mentre que les dones 26.042 $. La renda per capita de la població era de 12.776 $. Entorn del 12,8% de les famílies i el 21,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Frankfort Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Frankfort Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alí Mardan Khan Xamlu

Alí Mardan Khan Xamlu fou un polític persa del segle xviii. Nàdir-Xah Afxar el va enviar com a ambaixador a Delhi i posteriorment a l'Imperi Otomà.

## Referències

* Nadir Shah: The Raider Who Ravaged Delhi
* List of Premiers of Iran from the creation of the office in 1699 until 1907
# François Hennebique

François Hennebique (Neuville-Saint-Vaast, 26 d'abril de 1842 - París, 7 de març de 1921) va ser un enginyer, arquitecte i constructor francès autodidacte, inventor d'un sistema de construcció amb formigó armat, que va permetre la ràpida difusió d'aquest material a Europa a començaments del segle xx.

## Biografia

Després de formar-se en el ram de paleta, Hennebique es va instal·lar per compte propi com a constructor a Brussel·les, especialitzant-se en la reconstrucció d'esglésies com la de Sant-Martí de Kortrijk el 1865.
Durant els anys 1870, Hennebique, que en 1867 havia conegut l'aplicació de Joseph Monier amb formigó reforçat amb malles metàl·liques, va treballar en el desenvolupament d'una nova tècnica de construcció en utilitzar ferro forjat com a material de reforç ignífug que va aplicar per primera vegada el 1879 a la construcció d'un edifici residencial a Brussel·les.
Hennebique va ajudar a comprendre teòricament la naturalesa del sistema en suggerir el 1886 que les forces de compressió dels blocs de formigó per a sòl fan bancals suportades pel reforç metàl·lic de manera que es feia possible economitzar materials a la fabricació de blocs. Hennebique va desenvolupar aleshores una variant de formigó armat en blocs reforçats amb barres de ferro longitudinals a la seva cara inferior que va patentar a França i Bèlgica el 1892 i que va ampliar a tot un sistema de construcció aplicat a puntals, terres i parets. La seva empresa va experimentar des d'aleshores un ràpid creixement ampliant la seva plantilla de 5 empleats a 22, el que el va portar a instal·lar-se a París des d'on va concedir llicències per a l'ús del seu sistema. Algunes de les societats que van aplicar la tècnica van ser la de L.G. Mouchel al Regne Unit, i Eduard Zublin a Alemanya, on competia amb l'empresa de G. A. Wayss que havia comprat la patent de Joseph Monier el 1879.
Entre el 1892 i el 1902, més de 7 000 edificacions van ser construïdes amb el sistema d'Hennebique especialment aplicat en ponts, torres d'aigua i d'altres edificis com el Grand Palais de París, la majoria mitjançant llicències. Hennebique va dirigir o va dissenyar ell pròpiament algunes d'elles, com la del pont de Wiggen, a Suïssa el 1894 o el "pont Camille d'Hogues" de Châtellerault el 1899. Després de publicar un article a la revista Béton armé el 1896, va presentar un projecte per a la presa d'Assuan el 1899. Posteriorment, va construir un complex residencial a Bourg-la-Reine el 1904 i el 1910, el pont del Risorgiment de Roma.

## Referències

* ↑ «François Hennebique» (en francès). [Consulta: 2 juliol 2011].
* ↑ McBeth, Douglas. Francois Hennebique (1842-1921) - Reinforced concrete pioneer (en francès). Proceedings of the Institution of Civil Engineers, 1998.
* ↑ Hennebique, François. (2007). A: Encyclopædia Britannica. Retrieved 21 de maig de 2007, Encyclopædia Britannica Online: «Francois Hennebique (French engineer) -- Encyclopedia Britannica».
* ↑ R.E. Shaeffer; McGraw-Hill. «History of Concrete Building Construction». Reinforced Concrete: Preliminary Design for Architects and Builders, 1992.
* ↑ Proyectes de Hennebique a archinform.net
# Cantó de Saint-Varent

El cantó de Saint-Varent és un cantó francès del departament de Deux-Sèvres, situat al districte de Bressuire. Té 9 municipis i el cap és Saint-Varent.

## Municipis

* Coulonges-Thouarsais
* Geay
* Glénay
* La Chapelle-Gaudin
* Luché-Thouarsais
* Luzay
* Pierrefitte
* Sainte-Gemme
* Saint-Varent

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1961 | M. Battreau | MRP |
| 1961-1979 | André Minot | SFIO, després PS |
| 1979-1998 | Alain Bossay | Divers droite |
| 1998-2004 | David Martineau | sense etiqueta, després divers gauche |
| 2004- | Claude Aubin | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 5.847 | 6.152 | 5.952 | 5.774 | 5.601 | 5.434 | 5.615 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# La Rochelle Business School

La Rochelle Business School és una escola de negocis europea amb seus a La Rochelle. Fundada l'any 1988. La Rochelle BS se situa entre les escoles de negocis més ben valorades del món: el 2012 va ocupar la 79 posició a la llista de les millors escoles de negocis europees publicada pel Financial Times. La Rochelle BS imparteix també un programa de doctorat i diferents programes de màster d'administració especialitzats en màrqueting, finances, emprenedoria i altres disciplines. Els programes de l'escola compten amb una triple acreditació, a càrrec dels organismes AMBA, EQUIS i AACSB. Per l'escola hi han passat més de 40.000 estudiants que després han ocupat llocs de responsabilitat en el món dels negocis i la política.

## Referències

* ↑ (anglès)European Business School Rankings 2019 Arxivat 2020-03-28 a Wayback Machine.
* ↑ (francès)La Rochelle Business School obtient la "triple couronne"

## Enllaços externs

* La Rochelle Business School - Lloc web oficial
# Frankfurt Universe

Els Frankfurt Universe (Univers de Frankfurt) són un club alemany de futbol americà de la ciutat de Frankfurt, Alemanya. L'equip es fundà l'any 2007 i actualment prenen part de la màxima categoria de la German Football League (GFL). Els seus colors són el porpra i taronja. Frankfurt Universe és el successor de Frankfurt Galaxy.

## Palmarès

* 1 Campionat EFL Bowl: 2016
* 1 Campionat GFL 2 Sud: 2015

## Referències

* ↑ «Team Information Frankfurt Universe» (en alemany). eurobowl.info, 30-08-2016. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2016. [Consulta: 11 gener 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial Frankfurt Universe
# Alejandro Sabella

Alejandro Sabella (Buenos Aires, 5 de novembre de 1954 - Buenos Aires, 8 de desembre de 2020) fou un futbolista i entrenador de futbol argentí. Va ser el seleccionador de la selecció argentina de futbol entre 2011 i 2014.
Durant molt temps va ser ajudant de l'entrenador Daniel Passarella, amb qui va conformar el cos tècnic de diversos equips, com la selecció argentina de futbol, la selecció uruguaiana de futbol, el Parma Football Club, el Monterrey mexicà, el SC Corinthians brasiler i el River Plate del seu país natal.
L'any 2009 fou nomenat director tècnic de l'Estudiantes de la Plata en la qual seria la seva primera experiència com a màxim responsable tècnic d'un equip. Al comandament de l'equip de la ciutat de La Plata va aconseguir títols de bona envergadura, com la Copa Libertadores d'aquell any o el Torneig Apertura de 2010.
Aquests èxits el portarien a la selecció argentina de futbol, després de la sortida de Sergio Batista.
Amb la selecció argentina, quedà primer a les eliminatòries de classificació per a la Copa del Món de Futbol de 2014. i va arribar a la final del mundial.

## Referències

* ↑ «Muere Alejandro Sabella» (en castellà-ar), 08-12-2020. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ Diario Epoca. «Estudiantes: Sabella fue el elegido y asume hoy», 15-03-2009. Arxivat de l'original el 2013-12-15. [Consulta: 8 desembre 2013].
* ↑ Diari Clarín. «Sabella, confirmado como nuevo DT de la Selección», 02-08-2011. [Consulta: 8 desembre 2013].
* ↑ Telam. «Argentina cayó ante Uruguay en el cierre de las Eliminatorias 2014», 15-10-2013. [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ «L'Argentina supera Holanda als penals i s'enfrontarà amb Alemanya en la final del Mundial del Brasil». 324.cat. [Consulta: 10 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa i anàlisi tàctica Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine. (portuguès)
# Mulassa de Badalona

La Mulassa de Badalona és un element d'imatgeria popular zoomòrfica que forma part del seguici popular de Badalona. Aquesta bèstia popular neix amb la intenció de ser juganera, representa una mula i està preparada per poder carregar gent a la seva part superior. Vesteix a l'antiga, segons les descripcions de les mulasses del segles XVII i XVIII, tota tapada, amb una gualdrapa de color granat i un camí verd, amb la versió normativa de l'escut de Badalona, brodat.
Les seves padrines són les Mulasses de Vilanova i la Geltrú i la Mulassa de Tarragona

## Història

Badalona no compta amb referències històriques de tenir una mulassa, tot i això, si que hi ha alguns esments a alguna mulassa que podria haver estat llogada. Aquesta documentació, més la iniciativa d'alguns joves i la detecció de la falta d'un element del bestiari sense foc, juganer i amable, a l'hora que imprevisible i punyent va ser el que va fer que el 2019 es comences a plantejar la construcció de la bèstia. Aquesta va ser presentada el 13 d'agost de 2020, en una Festa Major plena pandèmia COVID-19 i la seva estrena fou per la recuperada festivitat de Sant Roc d'aquell mateix any.
L'any següent ja participa amb normalitat de les Festes de Maig, on participa dels actes protocol·laris, com la Nit de Sant Anastasi, la tornada d'Ofici o la Passada del Sant, a l'hora que ens mostra la seva vessant més esbojarrada sortint a la Nit del Mono, una cercavila noctura de la que, el 2023, se la va fer semiprotagonista. Habitualment s'acompanya d'una cobla del tres quartans, formació musical típica i tradicional de la festa badalonina i té com a música del ball una composició d'Àngel Vallverdú Rom.
La Mulassa de Badalona va nàixer amb un esperit romàntic i polèmic, ja que el seu primer any de vida va realitzar la Rifa del Porc al voltant de la festivitat de Sant Antoni Abat. En aquesta rifa, popular a molts indrets de Catalunya, la mulassa passeja pel centre comercial de la ciutat, fent cercavila, recollint productes derivats del porc per rifar-los al final de la cercavila, a la cruïlla del carrer de Mar i la Rambla, popularment coneguda com El Pou del Greix.

## Dades tècniques

* Any de construcció: 2019
* Constructor: Jordi Grau Martí (Taller El Drac Petit)
* Material de construcció: cartró pedra
* Pes: 45/50 kg
* Mesures:
** Llargada: 280 cm
** Alçada: 210 cm
** Amplada: 70 cm
* Portadors: 2/3
* Components de la colla: 35
* Formació musical: cobla del tres quartans

## Referències

* ↑ Rider, Nil ««Muy grande, hueca, llevada por [… hombres que van dentro». Referències a dracs i mulasses a la Badalona del XIX]». Xitxarra-Grup d'estudis de la festa, 02-09-2021.
* 1 2 «Mulassa de Badalona – Agrupació del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya», 20-03-2023. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «Festes d'agost: Presentació de la Mulassa». [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ Sancho, Albert. «La Nit del Mono 2023: horari, recorregut i novetats», 03-05-2023. [Consulta: 21 agost 2023].
# Antonín Moskalyk

Antonín Moskalyk (Khust, 11 de novembre de 1930 – Brno, 27 de gener de 2006) va ser un guionista i director de cinema txec.

## Trajectòria

Va néixer a Khust en la que aleshores era a la Rutènia subcarpàtica, l'actual Ucraïna. El seu pare, com a oficial tsarista, va haver d'abandonar la seva Ucraïna natal després de 1917. Va passar la seva joventut al camp a Šlapanice, a prop de Brno, on el seu pare ensenyava a una escola local. La mare era de la família aristocràtica hongaresa von Galgoczi. Després de graduar-se a l'escola de gramàtica de Brno, va estudiar direcció a la Facultat de Teatre de l'Acadèmia d'Arts Escèniques de Praga. Va acabar els seus estudis el 1958. Fins a la seva jubilació el 1991, va treballar com a director i guionista a la Televisió Txecoslovaca. Durant la seva vida, va realitzar una vintena de pel·lícules de televisió i unes 450 produccions i programes de televisió.

## Filmografia

* 1965 Modlitba pro Kateřinu Horovitzovou
* 1967 Dita Saxová
* 1971 Babička
* 1981 Zahradní děti
* 1982 Třetí princ
* 1986 Panoptikum města pražského
* 1986 Kukačka v temném lese
* 1989 Dobrodružství kriminalistiky
* 2000 Četnické humoresky

## Referències

* ↑ Antonín Moskalyk a csfd.cz
* ↑ Antonín Moskalyk a fdb.cz