OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sants canonitzats per Joan XXIII

La llista de sants canonitzats pel papa Joan XXIII és la relació dels deu sants que aquest papa va canonitzar durant els cinc anys de papat entre el 1958 i el 1963.
| N. | Sant | Data de canonització | Lloc de canonització |
| 1. | Carles de Sezze | 12 d'abril de 1959 | Basílica de Sant Pere |
| 2. | Joaquima de Vedruna i Vidal | 12 d'abril de 1959 | Basílica de Sant Pere |
| 3. | Gregorio Barbarigo | 26 de maig de 1960 | Basílica de Sant Pere |
| 4. | Joan de Ribera | 12 de juny de 1960 | Basílica de Sant Pere |
| 5. | Maria Bertila Boscardin | 11 de maig de 1961 | Basílica de Sant Pere |
| 6. | Martí de Porres | 6 de maig de 1962 | Basílica de Sant Pere |
| 7. | Antoni Maria Pucci | 9 de desembre de 1962 | Basílica de Sant Pere |
| 8. | Francesc Maria de Camporosso | 9 de desembre de 1962 | Basílica de Sant Pere |
| 9. | Pierre-Julien Eymard | 9 de desembre de 1962 | Basílica de Sant Pere |
| 10. | Vincent Pallottii | 20 de gener de 1963 | Basílica de Sant Pere |

## Vegeu també

* Sants canonitzats per Pau VI
* Sants canonitzats per Joan Pau II
* Sants canonitzats per Benet XVI
* Sants canonitzats pel Papa Francesc

## Referències

* ↑ O. C. D. S. Sister Marytherese. Heroes and Heroines Canonized in the Twentieth Centurybook II (1951 - 1999). AuthorHouse, juliol 2009, p. 25–. ISBN 978-1-4343-4336-9.
* ↑ O. C. D. S. Sister Marytherese. Heroes and Heroines Canonized in the Twentieth Centurybook II (1951 - 1999). AuthorHouse, juliol 2009, p. 26–. ISBN 978-1-4343-4336-9.
* ↑ O. C. D. S. Sister Marytherese. Heroes and Heroines Canonized in the Twentieth Centurybook II (1951 - 1999). AuthorHouse, juliol 2009, p. 30–. ISBN 978-1-4343-4336-9.
* ↑ Kimberly Lynn; Erin Kathleen Rowe The Early Modern Hispanic World. Cambridge University Press, 31 gener 2017, p. 133–. ISBN 978-1-107-10928-5.
* ↑ Alban Butler; Paul Burns Butler's Lives of the Saints. A&C Black, 1 gener 1995, p. 145–. ISBN 978-0-86012-259-3.
* ↑ Phyllis Zagano; Thomas McGonigle The Dominican Tradition: Dominican Tradition. Liturgical Press, 24 març 2016, p. 118–. ISBN 978-0-8146-3998-6.
* ↑ Tommy Tighe. Catholic Hipster: The Next Level: How Some Awesomely Obscure Stuff Helps Us Live Our Faith with Passion. Ave Maria Press, 8 novembre 2019, p. 30–. ISBN 978-1-59471-920-2.
* ↑ Thomas Knieps-Port le Roi; Ray Temmerman Being One at Home: Interchurch Families as Domestic Churches. LIT Verlag Münster, 2015, p. 180–. ISBN 978-3-643-90619-9.
* ↑ John XXIII: Pope Paul on His Predecessor, and a Documentation by the Editors of Herder Correspondence. Herder and Herder, 1965, p. 72.
# Sant Paul de Tricastin

Sent Paul de Tricastin (en francès Saint-Paul-Trois-Châteaux) és un municipi francès del departament de la Droma, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Droma
# Mússol (festival)

El festival Mússol és un festival de música benèfic anual que es celebra a la tardor a Barcelona. La primera edició fou celebrada el 2020 a la Sala la Nau. A cada edició hi participen múltiples artistes catalans contabilitzant per a un total de al voltant de dues hores d'espectacle. El Festival ha estat nominat als Iberian Festival Awards a 11 categories, entre les quals destaquen Best Festival, o Best Live Performance.
El festival compta amb dues edicions realitzades. La primera edició es va realitzar al 2020 a la Sala La Nau de Barcelona, on van comptar amb Miki Núñez com a cap de cartell, i amb artistes com Ferran Palau, Vic Mirallas, Paula Grande, The Tyets, Magalí Sare, EMLAN (Arnau Moreno), Andana i Àlex Pérez. Tots els beneficis van anar destinats a l’Associació Sant Joan de Déu per a la recerca del càncer infantil. La segona edició es va realitzar al 2021 a la Sala Barts de Barcelona, amb Amaia com a cap de cartell i amb artistes com Núria Graham, El Niño de la Hipoteca, Meritxell Neddermann, Queralt Lahoz, Sr.Chen, Sr.Wilson, Àlex Dee i Sabana. Tots els beneficis van anar destinats a l'AFANOC (Associació de Familiars i Amics del càncer).

## Referències

* ↑ «El Festival Mússol recibe once nominaciones a los Iberian Festival Awards» (en castellà). MondoSonoro, 12-01-2022. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Anunciados los primeros artistas del concierto benéfico "Mússol"» (en castellà). MondoSonoro, 06-02-2020. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ Ràdio, Catalunya. «Supera una malaltia i munta un festival!», 04-04-2020. [Consulta: 16 febrer 2022].
* 1 2 «L’AMAIA ROMERO I LA NÚRIA GRAHAM ENCAPÇALEN LA 2A EDICIÓ DEL FESTIVAL MÚSSOL». Los40, 31-08-2021. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «La segunda edición del festival Mússol para los jóvenes con cáncer» (en castellà). Associació AFANOC. [Consulta: 16 febrer 2022].
# Diari d'una cambrera

Diari d'una cambrera (títol original, Le Journal d'une femme de chambre) és una famosa novel·la, satírica i pessimista, escrita en francès pel novel·lista, dramaturg i periodista Octave Mirbeau i publicada l'any 1900.

## Argument

La novel·la narra l'ascens social d'una jove cambrera, Célestine. La història comença quan Célestine arriba a Mesnil-Roy, a la casa dels Lanlaire, uns amos burgesos. Al final, Célestine està casada amb el jardiner i cotxer Joseph i se'n va a Cherbourg, al «petit cafè» comprat gràcies a uns diners robats.
Diari d'una cambrera és una crítica a la hipocresia burgesa i a la religió. El novel·lista hi denuncia l'esclavitud moderna que constitueix la condició social dels criats, desemmascara els vicis de la classe dominant i mostra també la fractura entre rics i pobres. Les controvèrsies polítiques de l'època apareixen també a través de la polèmica que va generar el cas Dreyfus (Mirbeau era un defensor del capità Alfred Dreyfus).

## Adaptacions

Se n'han fet diverses adaptacions al cinema :
* Mikhaïl Màrtov, Дневник горничной (Dnevnik górnitxnoi), en rus, 1916.
* Jean Renoir, Diary of a Chambermaid, en anglès, 1946, amb Paulette Goddard i James Meredith.
* Luis Buñuel, Le journal d'une femme de chambre, en francès, 1964, amb Jeanne Moreau (Célestine), Georges Géret (Joseph) i Michel Piccoli (l'amo de la casa).
S'han fet també nombroses adaptacions teatrals de la novel·la.
Ha estat traduïda al català el 1994 com a Diari d'una cambrera per Àngels Bassas, Antonio Simón Rodriguez i Santiago Sans.

## Enllaços externs

* Octave Mirbeau, Le journal d'une femme de chambre Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (francès)
* Pierre Michel, Prefaci (francès)
# Nannobrachium indicum

Nannobrachium indicum és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 32-34.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic equatorial.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zahuranec, B. J., 2000: Zoogeography and systematics of the lanternfishes of the genus Nannobrachium (Myctohpidae: Lampanyctini). Smithsonian Contributions to Zoology. Núm. 607: i-iii + 1-69.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Norman, J.R., 1939. Fishes. Scient. Rep. John Murray Exped. 7(1):116 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rotor

El rotor és el component que gira en una turbina o en una màquina elèctrica. En aquest últim cas, juntament amb la seva contrapart fixa, l'estàtor, forma el conjunt fonamental per a la transmissió de potència en motors elèctrics en general i generadors elèctrics.
El rotor està format per un eix que suporta un joc de bobines enrotllades sobre un nucli magnètic que gira dins d'un camp magnètic creat bé per un imant o pel pas per un altre joc de bobines, atropellades sobre unes peces polars, que romanen estàtiques i que constitueixen el que s'anomena estàtor d'un corrent continu o d'un altern, depenent del tipus de màquina de què es tracti.
En màquines de corrent altern de mitjana i gran potència, és comú la fabricació de rotors amb làmines d'acer elèctric per disminuir les pèrdues associades als camps magnètics variables, com els corrents de Foucault i els produïts pel fenomen anomenat histèresi.

## Alguns tipus de rotors

* Rotor bobinat amb col·lector.
* Rotor de gàbia d'esquirol o rotor de gàbia.
* Rotor bobinat amb anells

## Vegeu també

* Col·lector

## Enllaços externs

* Per veure un rotor de motor elèctric en funcionament: Rotor Motor Elèctric - Electric Rotor Motor
Viccionari
# Sant Crist de Castellterçol

El Sant Crist de Castellterçol és la capella del cementiri municipal de la vila de Castellterçol, és dins del nucli urbà del mateix nom, al Vallès Oriental en la comarca natural del Moianès. És de Castellterçol, a l'extrem nord-oest del nucli urbà.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0

## Enllaços externs

* El Sant Crist de Castellterçol i el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; no surt el topònim en el mapa
# SMR

La relació senyal a màscara (o SMR de l'anglès Signal to Mask Ratio) és la mesura de la potència d'un senyal respecte a la del nivell de la màscara utilitzada a la codificació subbanda. Es calcula com el quocient entre la màxima energia del senyal i el llindar d'emmascarament global. El llindar d'emmascarament global es compara amb el màxim nivell de senyal per a una subbanda produint aquesta relació, el SMR.
El model psicoacústic utilitza una FFT (Fast Fourier Transform) per obtenir informació espectral detallada del senyal. El resultat de l'aplicació de la FFT es fa servir per determinar els emmascaraments en el senyal, cadascun dels quals produeix un nivell d'emmascarament, segons freqüència, intensitat i to. Per cada subbanda, els nivells individuals es combinen i formen un nivell global, que es compara amb el màxim nivell de senyal, produint el SMR que s'introdueix en el quantitzador (el qual és el següent bloc dintre del sistema de codificació).
El SMR és el paràmetre d'entrada al bloc de quantificació en un codificador psicoacústic. En aquest bloc primerament s'examinen les mostres de cada subbanda, trobant el valor màxim absolut d'aquestes mostres i realitzant la quantificació a 6 bits (factor d'escala en subbanda). Tot seguit es determina el repartiment de bits a cada subbanda minimitzant el NMR (noise to mask ratio) total respecte als bits repartits per cada subbanda. És possible que certes subbandes amb un gran emmascarament acabin amb zero bits i que, per tant, no es codifiqui cap mostra. L'objectiu d'aquest procés se satisfer simultàniament els requisits de taxa de bits i emmascarament. Normalment es realitza a 48 kHz, per cada trama de 8 ms tot i que es pot realitzar amb altres freqüències (cosa que farà variar la longitud de trama).

## Referències

* ↑ «Signal to Mask Ratio - GTI - Glosario Terminología Informática». [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Signal Analysis Concepts» (en anglès americà), 15-08-2022. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Signal-to-mask-ratio and Signal-to-noise-ratio values.».

## Vegeu també

* Llindar d'emmascarament global

## Enllaços externs

* Codificació utilitzant SMR Arxivat 2007-03-22 a Wayback Machine.
* Emmascarament simultani i SMR Arxivat 2006-11-26 a Wayback Machine.
# Sant Nicolau d'Aiguaviva

Sant Nicolau d'Aiguaviva és l'església romànica d'un antic priorat, situat en el terme comunal rossellonès de Pontellà i Nyils, a la Catalunya del Nord.
Està situat al nord del poble de Pontellà, prop del límit amb Cànoes.

## Història

L'església de Sant Nicolau és esmentada a la documentació per primer cop el 1094. Fou la seu d'un priorat benedictí depenent de Sant Joan de les Abadesses. El 1180 el vescomte de Castellnou Jaspert III donà els delmes de Pontellà a aquell monestir, i el 1205 el rei Pere autoritzà el prior Bernat a fortificar el monestir. Del conjunt del priorat, només es conserva intacta l'església, englobada dins del conjunt d'edificis del Mas de Sant Nicolau, que ocupa tot l'antic priorat.

## Arquitectura

Església d'una sola nau, amb absis semicircular a llevant, en l'actualitat només es pot veure des de l'interior. A l'exterior només es poden apreciar alguns detalls de la construcció.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Pontellà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 230. Sant Nicolau d'Aiguaviva». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Toulouse-Barcelone: Les Presses du Languedoc, 2003. ISBN 2859982442. P. 145-146
* Ponsich, Pere. «Pontellà: Sant Nicolau d'Aiguaviva». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Sant Nicolau d'Aiguaviva en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 21 desembre 2015].
# Salomé II

Salomé II (en llatí Salome, en grec antic Σαλώμη) va ser la filla d'Herodes Antipes i Heròdies.
Sovint es confon amb Salomé III, filla d'Herodes Filip I i Heròdies.
Una de les dues Salomé es va casar dues vegades, la primera amb el seu oncle Herodes Filip II, tetrarca d'Iturea i Traconitis, que va morir jove; i després amb el seu cosí Aristòbul, fill d'Herodes de Calcis, amb el qual va tenir tres fills.

## Referències

* ↑ Dédéyan, Gérard (dir.). Histoire du peuple arménien. Tolosa de Llenguadoc: Privat, 2008, p. 148-149. ISBN 9782708968936.
# Bernat Riera

Bernat Riera és el nom dels següents personatges:
* Bernat Riera (mercedari) (segle XIV-segle XV), religiós català
* Bernat Riera Alemany (Andratx, 1874 - Palma, 1926), metge i militar mallorquí
# Ait Ouribel

Ait Ouribel (en àrab آيت اوريبل, Āyt Ūrībl; en amazic ⴰⵢⵜ ⵓⵔⵉⴱⵍ) és una comuna rural de la província de Khémisset, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 9.640 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Barbut verd frontgroc

El barbut verd frontgroc (Psilopogon flavifrons) és una espècie d'ocell de la família dels megalèmids (Megalaimidae) que habita boscos de les terres baixes i turons fins als 2000 m de Sri Lanka.
# Barbut verd gorjanegre

El barbut verd gorjanegre (Psilopogon eximius) és una espècie d'ocell de la família dels megalèmids (Megalaimidae) que habita els boscos de les muntanyes de Borneo.
# Barrera de gel Filchner-Ronne

La barrera de gel Filchner-Ronne (en anglès: Filchner-Ronne Ice Shelf o Ronne-Filchner Ice Shelf) és una barrera de gel (plataforma de gel) de l'Antàrtida al Mar de Weddell. Ocupa una superfície de 430.000 km² essent el segon casquet glacial més gran de l'Antàrtida, després del de Ross. L'illa Berkner separa les dues seccions de la barrera, l'oriental es diu Filchner i l'occidental Ronne. S'hi desprenen icebergs
El casquet glacial Filchner confronta amb l'illa Berkner i a l'est amb Coats Land. La part est va ser descoberta el 1912 per una expedició alemanya comandada per Wilhelm Filchner.
L'octubre de 1998 s'hi va desprendre un gran iceberg anomenat A-38, feia uns 150 per 50 km i era més gran que l'estat de Delaware. Les seves restes van arribar a l'illa Sud de Nova Zelanda on no es veien icebergs des de 1931.

## Referències

* ↑ NIWA report

## Enllaços externs

* «Satellite image/map of Ronne (W)». Antarctic Ice Data Center, 03-12-2002. Arxivat de l'original el 2019-12-30. [Consulta: 26 gener 2008].
* «Satellite image/map of Filchner (E)». Antarctic Ice Data Center, 03-12-2002. Arxivat de l'original el 2020-01-01. [Consulta: 26 gener 2008].
# Atopochilus pachychilus

Atopochilus pachychilus és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 «Atopochilus pachychilus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Batalla de reines

Batalla de reynas (Batalla de reines, en català normatiu) és un drama històric en tres actes i en vers, original de Frederic Soler, i estrenat al teatre Romea de Barcelona la nit del 25 de gener de 1887.
L'acció té lloc en morir el rei Pere el Cerimoniós i continua durant el regnat del rei Joan I. L'argument tracta de l'oposició entre Sibil·la de Fortià i Violant de Bar. Segurament inspirant-se en el model que li oferia Maria Stuart, de Friedrich Schiller, l'autor hi contraposa l'orgull i l'ambició de la primera a l'amor maternal de la segona, el fill de la qual ha estat segrestat per Sibil·la. Però potser la teatralitat soleriana tendeix a desbordar-se en l'efectisme melodramàtic.
El dia 22 de març del mateix any i en el mateix teatre Romea, es va estrenar una paròdia d'aquesta obra, original de Joan Molas i Casas, amb el títol de Batalla de pescateres. Melcior de Palau en va fer una traducció al castellà, publicada el 1889, que no s'arribà a estrenar. En canvi, una versió castellana de Joaquim Ciervo, en prosa, s'estrenà el 1923 a Madrid.
L'any 1984 l'obra, en una versió lliure d'Emili Teixidor i Miquel Martí i Pol, fou representada pel Centre Dramàtic de la Generalitat de Catalunya al Teatre Romea, dirigida per Antoni Chic, amb música de Ramon Muntaner i escenografia de Ramon B. Ivars. Entre les actrius i actors, Maife Gil, Marta Angelat, Pau Garsaball, Joan Miralles o Alfred Lucchetti.

## Repartiment de l'estrena

* La Reina Sibil·la: Mercè Abella
* La Reina Violant: Carme Parreño
* El Rei Joan I: Hermenegild Goula
* Berenguer d'Abella: Joan Isern
* Bartomeu de Limés: Jaume Virgili
* Huc: Teodor Bonaplata
* Cabestany: Joaquim Pinós
* El bisbe Herèdia: Ramon Valls
* Un patge: Ernest Fernández
* Nobles, guerrers, soldats, patges, poble, arquers ...

## Referències

* 1 2 3 Bacardit, Ramon. «Batalla de reines». Institut del Teatre. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «Batalla de reines». AELC. Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «Definitivamente, esta noche se estrenará...» p. 4. La Vanguardia, 22-03-1887. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ Fàbregas, Xavier. «Frederic Soler,“Pitarra”, sigue siendo el más audaz» p. 37. La Vanguardia, 14-12-1984. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «Archivo digital histórico de espectáculos del Teatro Romea. Batalla de reines». Teatre Romea. [Consulta: 25 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Publicació de la primera edició de l'obra Batalla de reines
# Barranc de l'Obaga

«Barranc de l'Obaga» té aquests significats:
* Barranc de l'Obaga: barranc del poble de Castissent, pertanyent al terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà
* Barranc de l'Obaga: barranc de l'enclavament dels Masos de Baiarri, pertanyent al terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
* Barranc de l'Obaga: barranc del poble de Sant Esteve de la Sarga, pertanyent al terme municipal del mateix nom, al Pallars Jussà
* Barranc de l'Obaga Gran: barranc de l'antic poble de Mont-rebei, pertanyent al terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà
# Bathysolea lactea

Bathysolea lactea és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Cap Verd.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Bazarella lalehzarica

Bazarella lalehzarica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Iran.

## Referències

* ↑ Vaillant, 1961. Annls. Soc. Ent. Fr. 130: 140. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-07-08. [Consulta: 15 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Barsal-Nuna

Barsal-Nuna va ser el dissetè rei de la primera dinastia de Kish a Sumer, esmentat a la llista de reis sumeris. La llista li assigna un mític regnat de 1200 anys.
Va regnar en un període posterior al diluvi que s'acostuma a datar cap a l'any 2900 aC. Era fill d'En-Me-Nuna i va succeir al seu germà Melem-Kish.

## Referències

* ↑ Jacobsen, Thorkild. The Sumerian king list. Chicago (Ill.): University of Chicago Press, 1973, p. 81.