OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mina Solana de la Mina

La Mina Solana de la Mina és una obra de Roquetes (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mina està situada a peu de pista del camí de Casetesvelles.Mina d'una sola galeria d'uns 300 mts. de recorregut lineal i uns 325º d' orientació.L'açada de la galeria hi passa una persona dreta, en algun punt es passa ajupit per ensorrament del sostre fins al final dels 300 mts. en que la galeria es fa baixa i parcialment inundada.
A l'entrada de la mina hi ha restes d'una caseta molt possiblement relacionada amb la mina.

## Referències

* 1 2 «Mina Solana de la Mina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].
# Arrunt de Clúsium

Arrunt de Clúsium (en llatí Aruns) va ser un personatge que vivia a Clúsium, i segons la llegenda va convidar els gals sènons a travessar els Alps.
Aquest Arrunt era el tutor d'un jove aristòcrata anomenat Lucumo. Aquest noi va seduir i violar l'esposa d'Arrunt, que al no poder venjar-se directament ja que Lucumo formava part de les famílies governants a la ciutat, va decidir venjar-se i va anar a buscar els gals. Va partir cap a la Gàl·lia Cisalpina amb vi, i també, segons Dionís d'Halicarnàs, amb oli d'oliva i figues. Els va mostrar aquests productes i els va convidar a entrar al seu país per a aconseguir aquells fruits. Els sènons li van fer cas, però a més de dirigir-se a la ciutat van aprofitar per envair Itàlia.
Titus Livi diu que aquesta història, que explica de forma molt abreujada, podria no ser certa, i que els gals van entrar a Itàlia a petició dels habitants de Massàlia, que en temps de Tarquini Prisc, els van convèncer perquè travessessin els Alps.

## Referències

* 1 2 Smith, Christopher. Los etruscos: una breve introducción. Madrid: Alianza, 2016, p. 113. ISBN 9788491043058.
* ↑ Dionís d'Halicarnàs. Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία (Rhōmaikē archaiologia), XIII, 7-10
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, V, 33
# Jean-Marie Dongou

Jean Marie Dongou Tsafack (Douala, Camerun, 22 d'abril de 1995) és un futbolista camerunès que juga de davanter.

## Club

Dongou va arribar a les categories inferiors del FC Barcelona el 2008, gràcies a un acord entre el club i la Fundació Samuel Etoo, amb 13 anys.
Va debutar a segona divisió amb el FC Barcelona B el 28 de gener de 2012, en un partit contra la SD Huesca, substituint Rodri al minut 85.
Va marcar el primer gol amb el filial el 25 de març, en un partit contra el CD Alcoià.
Va marcar el primer gol amb el primer equip al 6 de desembre, en un partit de Copa del Rei contra el Cartagena.
La temporada 2016-17 va jugar al Reial Saragossa.

## Guardons

* Màxim golejador de les NextGen Series: 2012

## Referències

* ↑ Fitxa del partit a ESPN
* ↑ «Dongou deixa el Barça B i fitxa pel Saragossa». Arxivat de l'original el 2016-02-07. [Consulta: 22 gener 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a Transfermarkt
* Perfil a Soccerway
* FC Barcelona official site Arxivat 2012-05-23 a Wayback Machine.
* FC Barcelona official site Arxivat 2012-05-23 a Wayback Machine.
* Web de Jean Marie Dongou
# Stethojulis trilineata

Stethojulis trilineata és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Maldives fins a Samoa, Palau, Japó i Austràlia.

## Referències

* 1 2 «Stethojulis trilineata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 2000. Revision of the Indo-Pacific labrid fishes of the genus Stethojulis, with descriptions of two new species. Indo-Pacific Fishes (31):42 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# The Beautiful People (lluita lliure)

The Beautiful People és un equip de lluitadores professionals que treballa per la Total Nonstop Action Wrestling (TNA). Les integrants del grup són Angelina Love i Velvet Sky. En aquest grup cal destacar cinc Campionats Femenins, tres per part d'Angelina Love i dos de Madison Rayne; també han posseït dos Campionats Femenins en Parelles, un posseït per Velvet Sky, Lacey Von Erich i Madison Rayne, i l'altre per Angelina Love i Winter.
El grup va ser fundat per Angelina Love i Velvet Sky l'any 2007. El 5 de març de 2009 es va unir a elles Madison Rayne, qui va ser expulsada del grup però posteriorment va tornar a ser acceptada, després que Angelina Love hagués d'abandonar l'empresa per problemes de migració. L'1 d'octubre es va unir al grup Lacey Von Erich. El 19 d'agost de 2010 Velvet Sky es va tornar a aliar amb Angelina Love reunint-se com les membres originals després de començar un enfrontament amb Madison Rayne i que Lacey Von Erich finalitzés el seu contracte amb la companyia.

## Campionats i triomfs

* Pro Wrestling Illustrated
** Nº 23 en el PWI Female 50 al 2008 - Velvet Sky
** Nº 2 en el PWI Female 50 al 2009 - Angelina Love
** Nº 19 en el PWI Female 50 al 2009 - Madison Rayne
** Nº 23 en el PWI Female 50 al 2009 - Velvet Sky
** Nº 2 en el PWI Female 50 al 2009 - Angelina Love
** Nº 2 en el PWI Female 50 al 2010 - Angelina Love
** Nº 6 en el PWI Female 50 al 2010 - Madison Rayne
* Total Nonstop Action Wrestling
** TNA Women's Knockout Championship (5 vegades) - Angelina Love (3) i Madison Rayne (2)
** TNA Knockout Tag Team Championship (2 vegades) - Velvet Sky, Madison Rayne i Lacey Von Erich (1), Angelina Love i Winter (1)
* Pro Wrestling Report
** Female Wrestler of the Year (2010) - Madison Rayne

## Enllaços externs

* TNA Official Website - Angelina Love Profile Arxivat 2011-01-02 a Wayback Machine.
* TNA Official Website - Madison Rayne Profile Arxivat 2010-08-23 a Wayback Machine.
* TNA Official Website - Velvet Sky Profile Arxivat 2010-08-14 a Wayback Machine.
# Benjamin Ndiaye

Benjamin Ndiaye (Fadiouth, Senegal, 28 d'octubre de 1948) és un prelat catòlic senegalès, arquebisbe de Dakar des de desembre de 2014.
Nasqué a Fadiouth, al departament de M'bour, regió de Thiès, al Senegal, i fou batejat el mateix dia. Després de l'escola primària va anar al Seminari Menor de Ngasobil, on va romandre fins a 1967. Després va continuar els seus estudis al seminari major Libermann de Dakar, i al collège Sainte-Marie de Hann fins al batxillerat. Entre 1970 i 1974 va estudiar filosofia i teologia als seminaris majors de Sébikotane i Anyama, de Costa d'Ivori. Després se'n va anar a Friburg (Suïssa) on es llicencià en teologia en 1977.
Ell 21 d'agost de 1977 va ser ordenat sacerdot pel cardenal Hyacinthe Thiandoum a la seva vila natal. El seu pas per la Escola Bíblica i Arqueològica Francesa de Jerusalem està sancionat amb un diploma, després d'haver escrit dos llibres de memòries. Entre 1979 i 1993 va ocupar diversos càrrecs en les parròquies i en el seminari de Dakar. Després va tornar a Friburg, on va obtenir un títol en escriptures. Va tornar al Senegal, on va ser vicari parroquial i professor de Sagrades Escriptures al seminari Libermann. El 1993 estudià a l'Institut Catòlic de París, on es doctorà en teologia el 1996 (amb una tesi sobre «Jésus, Premier-Né d'une multitude de frères. Études de Romains 8, 28-30»). Tornat al Senegal, va ocupar diverses funcions parroquials i després, entre 2000 i 2001, Vicari General de l'Arxidiòcesi de Dakar.
Va ser nomenat pel Papa Joan Pau II Bisbe de Kaolack el 15 de juny de 2001. Fou consagrat pel seu predecessor Théodore-Adrien Sarr, qui havia estat nomenat arquebisbe de Dakar de l'any anterior, i a qui després reemplaçarà el 22 de desembre de 2014. El 21 de febrer de 2015 ocupà el càrrec efectiu de arquebisbe de Dakar.
Des d'octubre de 2012, és President de la Conferència episcopal del Senegal, Mauritània, Cap Verd i Guinea Bissau, després d'haver-ne estat vicepresident entre 2005 i 2011. En octubre de 2014, va participar en el Sínode extraordinari de bisbes sobre la família. En octubre de 2015 va participar en el Sínode de la família.

## Referències

* 1 2 Jean-Louis Verdier. «Mgr Benjamin Ndiaye et Cardinal Sarr: deux hommes, un destin», 21-02-2015. Arxivat de l'original el 11 de febrer 2019. [Consulta: 18 agost 2016].
* 1 2 3 «DOSSIER PRESSE INTRONISATION MGR NDIAYE». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «Bolletino quotidiano, RINUNCE E NOMINE, 30.06.2001 [B0385]» (en italià).
* ↑ «Sénégal: Intronisé nouvel archevêque de Dakar, Mgr Benjamin Ndiaye trace sa feuille de route», 23-02-2015.
* ↑ «Conférence des Evêques du Sénégal, de la Mauritanie, du Cap-Vert et de Guinée-Bissau».
# Mina Witkojc

Mina Witkojc (Burg (Spreewald), Brandenburg, 1893 - Papitz, 1975) fou una escriptora alemanya en sòrab. Estudià a Berlín i fou redactora de la revista Serbski Casnik el 1923-1931, des d'on va mantenir contactes amb els sokols txecs i iugoslaus. El 1942-1945 fou confinada pels nazis a Erfurt, acusada de paneslavisme. Fou una de les fundadores de la Domowina el 1946.

## Obres

* Dny w dalinje (Dies llunyans, 1967)
* Erfurtske spomnjeśa (Memòries d'Erfurt, 1945)
* K swĕtłu a słyńcu (De la llum cap al sol, 1955)
* Prĕdne kłoski (Primers treballs, 1958)
# Artritis sèptica

L'artritis sèptica, també coneguda com a infecció articular o artritis infecciosa, és la invasió d'una articulació per part d'un agent infecciós que provoca una inflamació articular. Els símptomes solen incloure enrogiment, calor i dolor en una sola articulació associada a una disminució de la capacitat de moure l'articulació. L'aparició sol ser ràpida. Altres símptomes poden incloure febre, debilitat i mal de cap. Ocasionalment, hi pot haver més d'una articulació.
Les causes són bacteris, virus, fongs i paràsits. Els factors de risc inclouen una articulació artificial, artritis prèvia, diabetis i una deficient funció immunitària. El més freqüent és que les articulacions s'infectin a través de la sang, però també es poden infectar per traumatismes o infeccions al voltant de l'articulació. El diagnòstic es basa generalment en aspirar líquid articular i cultivar-lo.] Els leucòcits de més de 50.000/mm3 o lactat de més de 10 mmol/l al fluid articular també fan probable el diagnòstic.
El tractament inicial normalment inclou antibiòtics com la vancomicina, la ceftriaxona o la ceftazidima. També es pot fer una cirurgia per netejar l'articulació. Sense tractament precoç, es poden produir problemes articulars a llarg termini. L'artritis sèptica es produeix en aproximadament 5 persones per cada 100.000 cada any. Es produeix amb més freqüència en persones grans. Amb el tractament, al voltant del 15% de les persones moren, mentre que sense tractament el 66% mor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Arthritis, Infectious», 2009. Arxivat de l'original el 21 febrer 2017. [Consulta: 19 juliol 2017].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Horowitz, DL; Katzap, E; Horowitz, S; Barilla-LaBarca, ML «Approach to septic arthritis.». American Family Physician, 84, 6, 15-09-2011, pàg. 653–60. PMID: 21916390.
* ↑ Carpenter, CR; Schuur, JD; Everett, WW; Pines, JM «Evidence-based diagnostics: adult septic arthritis.». Academic Emergency Medicine, 18, 8, 01-08-2011, pàg. 781–96. DOI: 10.1111/j.1553-2712.2011.01121.x. PMC: 3229263. PMID: 21843213.
# Lluís de Nassau Saarbrücken

Lluís de Nassau Saarbrücken (en alemany Ludwig Crato (Krafft), Graf von Nassau-Saarbrücken) va néixer a Saarbrücken (Alemanya) el 28 de març de 1663 i va morir a la mateixa ciutat el 14 de febrer de 1713. Era fill de Gustau Adolf de Nassau-Saarbrücken (1632-1677) i d'Elionor Clara de Hohenlohe-Neuenstein (1632-1709).
Quan el 1677 va heretar del seu pare els comtats de Saarbrücken i de Saarwerden, el país estava ocupat pels francesos. Va fer una brillant carrera militar arribant al grau de tinent general. El 1684 va prendre part en el setge de Luxemburg durant la Guerra dels Nou Anys, en la batalla de Fleurus el 1690, en la de Steinkirk el 1692, i en la de Neerwinden el 1693. Després del Tractat de Rijswijk, el 1697, les seves terres van tornar a formar part d'Alemanya. Va ser considerat un bon governant, mantenint el seu país al marge de conflictes bèl·lics. Es va dedicar a reorganitzar la justícia i les finances, així com tot el sistema escolar.
Al capdavant del comtat de Saarbrücken va ser succeït pel seu germà Carles Lluís.

## Matrimoni i fills

El 25 d'abril de 1699 es va casar amb la comtessa Felipa Enriqueta de Hohenlohe-Langenburg (1679-1751), filla del comte Enric Frederic (1625-1699) i de Juliana Dorotea de Castell-Remlingen (1640-1706). El matrimoni va tenir vuit fills:
* Elise (1700-1712)
* Elionor Dorotea (1701-1702)
* Enriqueta (1702-1769)
* Carolina (1704-1774), casada amb Cristià III de Zweibrucken-Birkenfeld (1674-1735).
* Lluisa Enriqueta (1705-1766), casada amb el príncep Frederic Carles de Stolberg-Gedern (1693-1767).
* Elionor (1707-1769) casada amb Lluís de Hohenlohe-Langenburg (1696-1765)
* Lluís (1709-1710)
* Cristina (1711-1712)
# Josep Maria Redondo

Josep Maria Redondo Miguel (Barcelona el 13 de juliol de 1951), Enginyer Tècnic Químic per la Universitat Politècnica de Catalunya especialitzat com a tècnic en pintures en fases I+D i ser secretari d'AETEPA, Asociacion Española de Tecnicos de Pintura y Afines. Actualment és jubilat.
És un conegut activista de base des del 1969 dintre de la cultura popular de Gràcia per la qual cosa ha estat mereixedor del Premi d'Honor Vila de Gràcia (2022) en categoria individual.
Ha estat vinculat a les juntes directives de l'Orfeó Gracienc, de la Colla de Sant Medir La Pessigolla i de la Federació d'Agrupacions de Colles de Sant Medir i de la Comissió de Festes de Joan Blanques de Dalt de la Festa Major de Gràcia.
Més enllà dels lideratges ha participat sempre com a membre de base en el teixit associatiu de Gràcia a través de diverses iniciatives com l'Associació Catifaires de Gràcia, a l'organització de la recreació de la Revolta de les Quintes de la Coordinadora de Colles de Cultura Popular de Gràcia, en representació de Gràcia a la Comissió Cívica Organitzadora del Carnaval de Barcelona i va ser el Rei Carnestoltes gracienc el 2015. Des del 2017 col·labora en el programa InfoGràcia de Ràdio Gràcia.

## Referències

* ↑ https://ajuntament.barcelona.cat/gracia/ca/noticia/els-premis-vila-de-gracia-2022-destaquen-laportacio-de-persones-i-entitats-al-districte_1282323
# Stetsonia coryne

El cactus Stetsonia coryne és l'única espècie del gènere Stetsonia, originària dels deserts baixos del nord-oest de l'Argentina, i a Bolívia. Va ser nomenada en honor de Francis Lynde Stetson, de Nova York.

## Descripció

La planta és de port arborescent, i pot arribar als 12 m d'alçada. El tronc és gruixut i curt. Fa uns 4 dm de diàmetre i es presenta ramificat amb articles que mesuren generalment més de 6 dm de llarg. Aquests són de color verd brillant, encara que es tornen de color gris verdós amb l'edat. Les costelles són 8 o 12, sobresurten aproximadament 15 mm i són arrodonides. Les arèoles són ovalades i recobert amb feltres, encara que amb l'edat es tornen glabres. Les espines radials es disposen en nombre d'entre 7 i 9, fan uns 2-5 cm de longitud i estan engrossides a la base. Existeix una única espina central, recta i més robusta, que pot fer fins a 8 cm de longitud. Totes són de color negre o castany groguenc, encara que amb el temps es tornen blanques amb l'extremitat fosca. Floreix d'octubre a abril i les flors fan uns 15 cm de longitud. Neixen lateralment en les proximitats de l'àpex i són de color verd per fora i blanc per dins, d'obertura nocturna, es tanquen a mig matí. Fructifica de gener fins a maig i el seu fruit és una baia carnosa de 4 cm de diàmetre, groguenca, amb escates petites, la polpa àcida i perfumada, conté abundants llavors castanyes.

## Cultiu

Els exemplars joves agraeixen la semiombra, encara que els adults requereixen ple sol. Es multiplica per llavor o esqueix. Resistent a l'aridesa extrema i viu en ambients de plana i muntanya. Té una gran concentració d'alcaloides, sobretot mescalina. Suporta fins als -7 °C breument, només quan és una planta adulta (grans dimensions). Reg moderat.

## Enllaços externs

* http://www.cactuseros.com/Especie/43/Stetsonia_coryne.html
* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Stetsonia
# Dasyatis chrysonota

Dasyatis chrysonota és una espècie de peix de la família dels dasiàtids i de l'ordre dels myliobatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 75 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Alimentació

Menja peixos i crustacis (crancs, gambes i Stomatopoda).

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu fins als 100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Angola, les Comores, Israel, Madagascar, Mauritània, Namíbia, Reunió, Sud-àfrica i Tunísia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. (anglès)
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966. (anglès)
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units. (anglès)

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1999. Field guide to the living marine resources of Namibia. FAO species identification guide for fishery purposes. Roma, FAO. 265 p. (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315. (anglès)
* ↑ Golani, D. i C. Capape, 2004. First records of the blue stingray, Dasyatis chrysonota (Smith, 1828) (Chondrichthyes: Dasyatidae), off the coast of Israel (eastern Mediterranean) Acta Adriat., 45(1):107-113. (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Cowley, P.D. i L.J.V. Compagno, 1993. A taxonomic re-evaluation of the blue stingray from southern Africa (Myliobatiformes: Dasyatidae). S. Afr. J. Mar. Sci. 13:135-149. (anglès)
* ↑ Debelius, H., 1998. Fischführer Mittelmeer und Atlantik. Jahr Verlag GmbH & Co., Hamburg. 305 p. (alemany)
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p. (anglès)
* ↑ Taquet, M. i A. Diringer, 2007. Poissons de l'Océan Indien et de la Mer Rouge. Éditions Quæ, Versalles, França. (francès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Barranco de la Bartolina

El Barranco de la Bartolina és un paratge deshabitat, situat entre Calataiud i Terrer, a la província de Saragossa, on des dels primers dies de la Guerra Civil, amb el triomf de l'exèrcit franquista, es van afusellar centenars de persones, procedents dels pobles de la comarca, entre les quals hi havia: alcaldes, líders polítics, sindicalistes i qualsevol sospitós de simpatitzar amb partits d'esquerres. La repressió i els afusellaments van continuar fins a començaments dels anys quaranta, quedant després un indret abandonat, on molt pocs s'atrevien a anar. A finals dels anys noranta, l'Ajuntament de Calataiud va decidir ubicar l'abocador municipal en un dels extrems de la fossa, molt erosionada per les riuades, es van remoure i segellar les terres, reduint així la possibilitat de recuperació i identificació de les restes, algunes de les quals, l'any 1959, havien sigut traslladades al Valle de Cuelgamuros.
A principis del 2000, abans de l'aprovació de la primera Llei de Memòria Històrica, alguns familiars van iniciar investigacions. Més tard van néixer les asociacions de Carrabilla d'Ateca, l'associació ARICO (Asociación por la recuperación e investigación contra el Olvido) i ARMH, que amb el recolzament d'historiadors, arqueòlegs i testimonis vius de la massacre, van pressionar per iniciar les exhumacions i intentar recuperar i dignificar les víctimes.
El 2020, el Departament d'Educació, Cultura i Esport del Govern Regional va declarar El Barranco de la Bartolina, el primer lloc de Memòria Democràtica d'Aragó i un Bé d'interès cultural.

## Referències

* ↑ Casanova Ruiz, Julian. Pasado oculto, el fascismo y violencia en Aragón(1936-1939) (en castellà). Madrid: Siglo XXI, 1992. ISBN 9788432307461.
* ↑ Satorra, Jaume. «En las FOSAS de las comarcas del barranco de la Bartolina (Zaragoza) yacen mas de 2.000 REPUBLICANOS FUSILADOS por los franquistas» (en castellà), 08-01-2019. [Consulta: 7 març 2023].
* ↑ Moreno Medina, Nacho. La ciudad silenciada: Segunda República y represión fascista en Catatayud (1931-1939) (en castellà). Ateneo de Calatayud, 2008. ISBN 97888469186459.
* ↑ Press, Europa. «IU reclama propone reconocer a "los fusilados de Calatayud" como represaliados de la Guerra Civil», 07-03-2020. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ «Homenaje a los fusilados en la Bartolina» (en castellà), 14-04-2012. [Consulta: 7 març 2023].
* ↑ «El consistorio autoriza los sondeos para hallar la fosa de La Bartolina» (en castellà), 22-03-2011. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ «Llamamiento a familiares de fusilados en la Bartolina» (en castellà), 08-02-2011. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ Press, Europa. «El Barranco de la Bartolina, en Calatayud, es declarado primer 'Lugar de Memoria Democrática' de Aragón», 02-01-2020. [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ Aragón, Heraldo de. «El Barranco de la Bartolina, en Calatayud (Zaragoza), declarado Bien de Interés Cultural» (en castellà). [Consulta: 5 març 2023].