OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Trias de Bes i Serra

Josep Maria Trias de Bes i Serra (Madrid, 1944) és un advocat i polític català.

## Trajectòria

El seu avi va ser Josep Maria Trias de Bes i Giró, catedràtic de Dret Internacional, dirigent de la Lliga Regionalista, col·laborador de Francesc Cambó, diputat de la Restauració i de la Segona República. El seu pare va ser diplomàtic, raó per la qual va néixer a Madrid, on llavors treballava el seu pare. Va estudiar en el Liceu Francès de Barcelona Llicenciat en dret per la Universitat de Barcelona el 1968. Actiu en les àrees de dret mercantil i civil. Membre destacat de l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Barcelona i del prestigiós bufet d'advocats Giménez-Salinas & Trias de Bes. Havia estat casat amb l'advocada laboralista i militant del PSC-PSOE Consuelo Maqueda de Anta, assassinada per un pertorbat en el seu despatx d'advocats el 24 de juliol de 1984.
Durant els anys seixanta milità en el PSUC i participà en la Caputxinada de 1966, però el 1973 fou responsable de comunicació de Convergència Socialista de Catalunya (CSC). Membre del Comitè Executiu i del Consell Nacional de Convergència Democràtica de Catalunya des de 1976, a les eleccions generals espanyoles de 1982, 1986 i 1989 fou elegit diputat per CiU per la província de Barcelona.
Membre del consell d'administració de RTVE, el 1992 s'enfrontà a Jordi Pujol per no voler formar un govern de coalició a Madrid i el 1995 renuncià al càrrec per a passar-se al Partit Popular. A les eleccions generals espanyoles de 1996 fou elegit diputat per la mateixa circumscripció pel Partit Popular, però el 27 de juliol de 1996 va dimitir i fou substituït per Salvador Sanz Palacio. Després fou nomenat president de l'empresa Trasmediterránea fins a 1999.
Des de febrer de 2009 fins a setembre de 2010 Trias de Bes va donar suport Unió, Progrés i Democràcia.

## Família

Josep Maria Trias de Bes i Serra és net de Josep Maria Trias de Bes i Giró, besnet de Joan de Déu Trias i rebesnet de Frederic Trias.
Alhora, és cosí germà de Xabier Añoveros, Julio Añoveros, Francesc Tusquets i Carles Tusquets. També és nebot valencià de Santiago Dexeus i de Josep Maria Dexeus.

## Referències

* ↑ Trías de Bes, un histórico de CiU, se enfrenta a Pujol y deja el partido por la inmersión lingüística y el apoyo al PSOE, ABC, 7 de juny de 1995.
* ↑ Perfil de Josep Maria Trias de Bes a El Mundo, 1996.
* ↑ El País, 28-7-1984
* ↑ ElMundo, 23-12-1999
* ↑ Tweet de Carlos Martinez Gorriarán al respecte
* ↑ «Trias de Bes fitxa per Rosa Díez. ElSingularDigital.cat, 16 de febrer de 2009». Arxivat de l'original el 2011-12-19. [Consulta: 17 febrer 2009].
# Josep Maria Totosaus i Martorell

Josep Maria Totosaus i Martorell (Vilafranca del Penedès, 15 d'abril de 1932 - Barcelona, 8 de febrer de 2014), va ser un sacerdot i escriptor català.
Tota la seva trajectòria vital va anar sempre lligada a la d'un altre sacerdot, Joan Batlles i Alerm. Fou ordenat sacerdot l'any 1956 i posteriorment, vicari de les parròquies de Sant Sadurní d'Anoia, de Sants,, a Barcelona i de Sant Vicenç de Jonqueres a Sabadell. Fou també consiliari de l'Acció Catòlica i també fundador i secretari del Centre d'Estudis Pastorals de Barcelona l'any 1968. L'any 1969 cofundà, juntament amb Josep Junyent, Joan Carrera i Planas i altres personalitats religioses de l'època, la revista bimensual Quaderns de Pastoral, de la qual a més en fou director fins al 1993. Se'l considera un dels capdavanters més significatius en la lluita per una església catalana durant la postguerra.
L'any 2010 va ser guardonat amb el premi Església Plural. Va morir a la parròquia de Santa Maria del Pi de Barcelona, on residia.

## Obres

* Totosaus i Martorell, Josep Maria. On va l'acció católica : notes sobre el laicat, les organitzacions seglars i l'Acció Catòlica a la llum del Concili. Barcelona: Institut Catòlic d'Estudis Socials de Barcelona : Edicions rurals d'AC, 1967. OCLC 803931575.
* Totosaus i Martorell, Josep Maria. Iniciació a la catequesi : qüestions doctrinals. Barcelona: Estela, 1969 (Phase ; 12). OCLC 803668298.
* Totosaus i Martorell, Josep Maria. Creure, avui. Tercera edició. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1974 (Saurí ; 4). ISBN 8472020037. OCLC 803029599.
* Totosaus i Martorell, Josep Maria. Església i món escolar. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1973 (Saurí ; 12). ISBN 847202174X. OCLC 1043365942.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Josep Maria Totosaus i Martorell». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 23 març 2021].
* 1 2 «Mor Josep Maria Totosaus, una de les ànimes del Centre d’Estudis Pastorals». Catalunya Religió, 09-02-2014 [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ «Mor el capellà Josep Maria Totosaus, defensor d'Església catalana postguerra». La Vanguardia, 09-02-2014 [Consulta: 23 març 2021].
# Jon Toral

Jon Miquel Toral Harper (Reus (Baix Camp), 5 de febrer de 1995), més conegut com a Jon Toral és un futbolista català que actualment juga al Hull City AFC. Es va formar al planter del FC Barcelona i l'Arsenal FC.

## Referències

* 1 2 3

## Enllaços externs

* Jon Toral profile at Arsenal.com
* Dades estadístiques sobre Jon Toral a soccerbase.com
# Josep Montserrat i Portella

Josep Montserrat i Portella (Barcelona, 22 de juliol de 1860 - Barcelona, 23 de novembre de 1923) fou un escultor català.

## Biografia

Va néixer a Barcelona, fill de Vicenç Montserrat i Bosch, natural de Barcelona, i d'Isabel Portella i Roca, natural de Sant Boi de Llobregat.
Va estudiar a l'Escola de Belles Arts de Llotja, deixeble de Josep Reynés. El 1879 va opositar a la Pensió Fortuny de l'Ajuntament de Barcelona i va guanyar una menció d'honor. Va participar en totes les manifestacions artístiques de Barcelona i a les exposicions d'Art de Barcelona, Madrid, Bilbao i París. El 1900 va ser a l'Exposició Universal de París, delegat per la Diputació de Barcelona. Fou professor de l'Escola de Llotja des de 1901 fins a la seva mort, a finals de novembre de 1923.

## Obra

Seguint les tendències escultòriques de la seva època, Josep Montserrat es dedicà als temes representatius de la realitat: homes i dones dedicats a la seva feina (Amor i Treball, Bugadera) i aspectes íntims de la vida quotidiana (Neta, convalescència). Potser el tret que el fa més destacable és la seva aguda observació en els temes populars; l'expressivitat de les seves figures fa que els estudiosos de l'art tractin la seva obra de «realisme anecdòtic.» En aquest sentit el treball més destacable és l'Avi. També es va dedicar als encàrrecs que s'havien de cenyir a les necessitats de la comanda i que, per tant, no denotaven el frescor expressiu de les obres que podia fer en total llibertat.
D'altra banda, el desenvolupament industrial que en aquell moment anava lligat a una activitat escultòrica frenètica, el va portar a participar, com a col·laborador de la Foneria Masriera i Campins, en nombrosos projectes arreu del món, com la Columna de la Independencia a Guayaquil, iniciada per Agustí Querol. També va col·laborar en el monument a Alfons XII que hi ha a Madrid.
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya s'hi conserven les figures Avi (1885), Primer Intent (1893), Pintor Viladomat (1891) i Al Mercat (1904). Als carrers de Barcelona hi ha el Manelic, al Jardí d'Escultures, i Geni Alat a la façana lateral del Reial Cercle Artístic, al Portal de l'Àngel.
Té obres repartides arreu del món, obra pública a Puerto Rico i a Fernando Poo.

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1860, 3r llibre, número de foli 112, número de registre 2997.
* 1 2 «Josep Montserrat i Portella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Informaciones de Barcelona». La Vanguardia, 25-11-1923, pàg. 8.

## Bibliografia

* Elias, F. L'escultura catalana moderna. Barcelona: Ed. Barcino, 1928.
* Joaquim FOLCH i TORRES (dir.). L'Art Català. Barcelona: Aymà, 1958.
* DDAA. Història de l'Art Català. Barcelona: Edicions 62, 1985.
* OSSORIO y BERNARD, Manuel. Galeria biogràfica de artistas españoles del s. XIX.. Madrid: Ed. Distribución. Libreria Gaudí., 1975 (reedició facsímil moderna).
* JORDÀ OLIVES, Marta. Josep Monserrat i Portella. Un escultor del realisme. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Monserrat, 2011.

## Enllaços externs

* Imatges de l'obra a Flickr
# Casa de la Vila de Bràfim

La Casa de la Vila de Bràfim és un edifici noucentista protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Bràfim (Alt Camp).

## Descripció

L'edifici està situat al davant de l'església parroquial de Sant Jaume. Fa cantonada amb el carrer Major. És de planta trapezoïdal, amb planta baixa i dos pisos. La façana presenta una distribució simètrica. A la planta baixa hi ha quatre portes (dues botigues i dos accessos als habitatges). Els dos pisos superiors presenten una distribució idèntica: dos balcons correguts a cada pis amb dues obertures rectangulars a cadascun i llindes amb motllures i ornamentació escultòrica floral. Una cornisa separa el cos de l'edifici del terrat. La barana té un plafó central sinuós, i als costats un tram calat. La façana del carrer Major té obertures rectangulars amb decoració similar a la façana principal. Els materials emprats són bàsicament el maó i la pedra.

## Història

L'edifici va ser construït per l'arquitecte Cèsar Martinell l'any 1923. A una de les portes hi figura la data de 1928. A finals dels vuitanta del segle XX es pintà la façana.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de la Vila de Bràfim». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta: 24 maig 2012].
* 1 2 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
# Anastassia Iakovenko

Anastassia Iakovenko (en rus: Анастасия Яковенко) (7 d'abril de 1995) és una ciclista russa.

## Palmarès

* 2015
** 1a al Gran Premi de Maikop
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Adiguèsia
* 2016
** Campiona d'Europa sub-23 en Ruta
* 2017
** Campiona de Rússia en ruta

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Aeroport d'Annobón

Aeroport Internacional d'Annobón (codi IATA: NBN, codi OACI: FGAB) és el nom que rep un aeroport en el nord de l'illa d'Annobón (Regió insular) prop de la localitat de San Antonio de Palé en el sud del país africà de Guinea Equatorial.
Va començar com una pista modesta i curta, motiu pel qual es dificultava el transport per via aèria, en 2008 es va produir un accident amb diversos morts, la qual cosa impulso l'ampliació i modernització de l'aeroport en obres que van concloure l'any de 2012 amb un cost de 100 milions d'euros i a càrrec de les empreses Somagec i General Work.

## Aerolínies i destinacions

| Aerolínies | Destinacions |
| Ceiba Intercontinental Airlines | Bata, Malabo |

## Vegeu també

* Llista d'aeroports de Guinea Equatorial

## Referències

* ↑ Oficina de Información y Prensa de Guinea Ecuatorial (D. G. Base Internet). «Celebración del Día de la Independencia en Annobón: el Presidente inaugura el aeropuerto y el puerto de la isla». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 9 febrer].
* ↑ «Annobon airport», 02-07-2014. Arxivat de l'original el 2014-07-02. [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ editor. «President Obiang opens new airport in Annobon» (en anglès americà), 18-10-2010. [Consulta: 10 novembre 2022].
# Bovenau

Bovenau, en baix alemany Bovenau, és un municipi al districte de Rendsburg-Eckernförde a Slesvig-Holstein a Alemanya. Conté els nuclis de Dengelsberg, Georgenthal, Kluvensiek, Osterrade i Steinwehr. Es troba a la confluència de l'antic Canal de Slesvig-Holstein amb el riu Eider. El primer esment escrit Bovenow data del 1242. Significa «amunt de l'au (riu)».

## Llocs d'interés

* Església de Maria Magdalena (segle XIII)
* L'antiga resclosa al Canal de Slesvig-Holstein a Kluvensiek
* Resclosa de Kluvensiek

## Referències

* ↑ «Bovenau» (en baix alemany, alemany). Hochdeutsch-plattdeutsche Liste von Ortsnamen in Schleswig-Holstein. [Consulta: 2 abril 2018].
* ↑ Haefs, Hanswilhelm. Ortsnamen und Ortsgeschichten in Schleswig-Holstein. Norderstedt: BoD, 2004, p. 76. ISBN 9783833405099.
# Hidroxiesteroide

Un hidroxisteroide és una molècula derivada d'un esteroide amb un hidrogen reemplaçat per un grup hidroxil.

## Enllaços externs

* «Hidroxiesteroide» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Chingon

Chingón és un grup de rock mexicà d'Austin, als EUA. El seu so està clarament influenciat per l'estil mariatxi, les ranxeres i el rock 'n roll texà.

## Història

Chingon va ser formada pel director de cinema Robert Rodríguez per gravar cançons per a la seva pel·lícula Once Upon a Time in Mexico. El grup va participar en la compilació Mexico and Mariachis (Mèxic i mariatxis), feta per a la 'Trilogia mariatxi' de Rodríguez, i van treure el seu propi àlbum, Mexican Spaghetti Western, l'any 2004. El nom del grup ve del col·loquialisme del castellà de Mèxic "chingón", l'equivalent del qual, en català, seria "canalla" i/o "guai".
Chingon també aportà la seva versió de la cançó mexicana "Malagueña Salerosa" per a la pel·lícula Kill Bill Vol. 2 de Quentin Tarantino, la banda sonora de la qual fou feta per Rodríguez, així com les seves interpretacions en viu de la cançó foren incloses en diverses edicions de la pel·lícula en DVD i Blu-Ray. Al film Grindhouse, de Tarantino i Rodríguez, el grup hi aportà una versió de la cançó amb què començava la pel·lícula, donant-li el títol de "Cherry's Dance of Death". Rodríguez toca la guitarra al grup. La banda també aparegué en un episodi de la sitcom nord-americana George Lopez.

## Membres del grup

* Robert Rodríguez - guitarra
* Alex Ruiz - veu
* Mark del Castillo - guitarra, veu
* Rick del Castillo - guitarra, veu
* Albert Besteiro - baix elèctric
* Carmelo Torres - percussió
* Mike Zeoli - bateria
Quan toquen sense Robert Rodríguez, la banda és coneguda amb el nom de "Del Castillo".
Alguns dels artistes amb qui han tocat són:
* Patricia Vonne (la germana de Rodríguez, juntament amb qui escrigué i interpretà "Severina")
* Salma Hayek (interpretà "Siente Mi Amor")
* Tito Larriva (escrigué i interpretà "Alacran y Pistolero")
* Nataly Pena

## Discografia
### Àlbums

* Mexican Spaghetti Western (2004)

### Aparicions a bandes sonores

* Once Upon a Time in Mexico Soundtrack (2003)
* Mexico and Mariachis (2004)
* Kill Bill Vol. 2 (2004)
* Grindhouse: Planet Terror (2007)
* Hell Ride (2008)
* Machete Soundtrack (2010)

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2004-06-04 a Wayback Machine.
# Campionat d'Espanya de trial 2000

La temporada de 2000 del Campionat d'Espanya de trial fou la 33a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 6 de febrer i el 29 d'octubre. 3 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Trial de Morella (2 d'abril), Trial de La Pobla de Segur (24 de setembre) i Trial de Navàs (la darrera, el 29 d'octubre).

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Marc Colomer | Montesa | 157 |
| 2 | Marc Freixa | Gas Gas | 112 |
| 3 | José Manuel Alcaraz | Montesa | 100 |
| 4 | David Cobos | Sherco | 94 |
| 5 | Marcel Justribó | Montesa | 88 |
| 6 | Albert Cabestany | Beta | 79 |
| 7 | Jordi Pascuet | Gas Gas | 74 |
| 8 | Amós Bilbao | Montesa | 71 |
| 9 | Adam Raga | Gas Gas | 66 |
| 10 | Sergi León | Gas Gas/Montesa | 44 |

### Classificació per marques

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Montesa | 267 |
| 2 | Gas Gas | 204 |
| 3 | Sherco | 133 |
| 4 | Beta | 121 |

## Categories inferiors

| Categoria | Guanyador | Motocicleta |
| Sènior B | Israel Escalera | Gas Gas |
| Sènior C | Francesc Recio | Beta |
| Veterans A | Carles Casas | Gas Gas |
| Veterans B | Carles Casas | Gas Gas |
| Júnior | Jeroni Fajardo | Gas Gas |
| Cadets | Laia Sanz | Gas Gas |
| "Autonomías" | País Valencià | - |

## Referències

* ↑ «Clasificación final del Campeonato de España de Trial (Pilotos)» (en castellà). jas.es. [Consulta: 26 febrer 2017].
* ↑ «Spain - 2000» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.

### Bibliografia

* «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor / Trial Clásicas» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 19-11-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2012].
# Can Canuto

Can Canuto és una obra noucentista de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa aïllada, alineada al carrer, de planta baixa. Sobresurt una torre de forma poligonal. La porta d'entrada té dues columnes que sustenten un entaulament amb un doble frontó. Adossat a la mitgera hi ha un cos d'edifici de planta baixa i pis el qual té una galeria tancada per vidrieres. Afegit a l'habitatge hi ha un hivernacle de planta poligonal, tot vidriat.

## Història

Casa situada en la primera eixample de la vila, de principis del segle xx, on es començaren a construir les primeres cases de la tipologia ciutat-jardí i que acolliren als primers estiuejants.

## Referències

* 1 2 «Can Canuto». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Can Canyameres (Sant Cugat del Vallès)

Can Canyameres és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És una masia originalment aïllada, però avui té una casa adossada a un costat i a l'altre una peça que s'utilitza de paller. Tipologia habitual: teulada a dos vessants, portal a punt rodó... Té una estructura força simètrica, la finestra central queda perfectament centrada per sobre de la porta d'entrada. La façana és arrebossada.

## Referències

* ↑ «Can Canyameres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Can Gallart

«Can Gallart» té aquests significats:
* Can Gallart (Argentona), xalet a Argentona (Maresme)
* Can Gallart (Figaró-Montmany), xalet al nucli de Figaró (el Vallès Oriental)
* Can Gallart Nou, casa a Santa Coloma de Farners (la Selva)
* Can Gallart Vell, casa a Santa Coloma de Farners (la Selva)
# Can Ginetó (Viladrau)

Can Ginetó és una masia de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (14x5) coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta, primer pis i golfes. La façana principal presenta a la planta una finestra i tres portals rectangulars: el de més a l'esquerra emmarcat amb granit gris i una llinda datada (1780), actualment cos de corts; el portal central emmarcat amb granit i totxo és actualment l'entrada principal, i el de la dreta emmarcat amb totxo i llinda de fusta; el primer pis presenta quatre finestres asimètriques i diferents, amb ampit motllurat; les golfes presenten dues finestres emmarcades amb granit. La façana E és cega. La façana N presenta cinc petites finestres distribuïdes irregularment per la façana. La façana O presenta una petita finestra a la planta, i una altra més gran al primer pis. Al sector E, a pocs metres de la casa, podem observar un pou fet amb pedra basta, gres i cobert amb teula adossat al marge, i que pertany a Can Ginetó i Cal Escloper.

## Història

Masia del segle xviii pertanyent al barri de les Paitides, on des del 1681 consta l'existència de cases de pagesos i entre elles algun menestral o paraire en aquest sector de la població, vers el mas Martí. Aquest any apareix esmentat com lloc de "les partidas"; "partida" voldria dir en aquest cas, peces de terra o feixes, que se separarien de la propietat del Martí i algunes potser del Pujolar. La creació d'aquest barri té a veure amb el fort creixement que va experimentar la població al llarg del segle xvii. Els actuals propietaris no mantenen la cognominació d'origen.

## Referències

* 1 2 «Can Ginetó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Can Donjó

Can Donjó o Mas Mató és una obra de Regencós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia del segle xviii situada als afores del poble de Regencós en el sector menys accidentat del terme municipal.
Constituït estructuralment per tres crugies. Planta baixa, pis i altell. Està cobert a dues aigües. Construït amb pedra i morter de calc, l'estructura portant, i amb teula àrab, la coberta. El sostre de la planta baixa, està solucionat amb voltes, mentre que el del primer pis i el sostre de la coberta estan fets amb cairats de fusta, i travessers, també de fusta.

## Història

Al seu voltant hi apareixen una pallissa, i un altre annexa.
En la guerra carlina, l'edifici va ésser utilitzat com a quarter general.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Donjó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Can Montal

Can Montal és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia aïllada situada al barri de Gaserans, dins el municipi de Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici, consta de planta baixa i pis, i està cobert per una teulada a doble vessant. Als laterals té construccions annexes.
A la planta baixa, la porta d'entrada, a la que s'hi accedeix a través d'unes escales, és adovellada amb pedra. Al costat esquerre hi ha una porta en arc rebaixat, fet amb dovelles de pedra. Al costat dret, una petita finestra quadranguar amb brancals i llinda de pedra, amb una reixa de ferro forjat.
Al pis, hi destaca la finestra central, amb arc conopial amb arquets i la finestra esquerra en arc conopial.
La façana és de maçoneria i està semi-arrebossada. Hi destaca un rellotge solar.

## Història

No es coneix cap referència documental que permeti datar la masia, tot i que pel tipus d'elements conservats (finestres i porta) cal pensar que podria tractar-se d'una construcció dels segles XV-XVI.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Montal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Cantons d'Ar Mor-Bihan

Els Cantons d'Ar Mor-Bihan (Bretanya) són 42 i s'agrupen en 3 districtes:
# Cantons d'Eure i Loir

Els Cantons de l'Eure i Loir (Centre - Vall del Loira) són 29 i s'agrupen en 4 districtes:
* Districte de Chartres (11 cantons - prefectura: Chartres): cantó d'Auneau - cantó de Chartres-Nord-Est - cantó de Chartres-Sud-Est - cantó de Chartres-Sud-Oest - cantó de Courville-sur-Eure - cantó d'Illiers-Combray - cantó de Janville - cantó de Lucé - cantó de Maintenon - cantó de Mainvilliers - cantó de Voves
* Districte de Châteaudun (5 cantons - sotsprefectura: Châteaudun): cantó de Bonneval - cantó de Brou - cantó de Châteaudun - cantó de Cloyes-sur-le-Loir - cantó d'Orgères-en-Beauce
* Districte de Dreux (9 cantons - sous-préfecture : Dreux): cantó d'Anet - cantó de Brezolles - cantó de Châteauneuf-en-Thymerais - cantó de Dreux-Est - cantó de Dreux-Oest - cantó de Dreux-Sud - cantó de La Ferté-Vidame - cantó de Nogent-le-Roi - cantó de Senonches
* Districte de Nogent-le-Rotrou (4 cantons - sotsprefectura: Nogent-le-Rotrou): cantó d'Authon-du-Perche - cantó de La Loupe - cantó de Nogent-le-Rotrou - cantó de Thiron-Gardais
# Cantons d'Òlt i Garona

Els Cantons d'Òlt i Garona són 40 i s'agrupen en 4 districtes: