OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Joan Colom i Capdevila

Casa Joan Colom i Capdevila és el nom que reben dos habitatges del Passeig de la Garriga (Vallès Oriental) amb diverses característiques comunes, una situada al davant de l'altra. Ambdues són edificis modernistes de Joaquim Raspall que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 38
### Descripció

La casa Joan Colom i Capdevila del número 38 del Passeig de la Garriga és un element que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un habitatge unifamiliar aïllada amb façana plana de composició simètrica. Consta de soterrani, planta baixa i golfes. La façana és estucada amb sortints de carreu i obertures encerclades amb ornamentació floral. Una imposta de ceràmica limita el capçal, i està esgrafiada amb motius geomètrics que es repeteixen com a sanefa a la part baixa del ràfec de la coberta. És interessant la paret de més a prop, de perfil sinuós, amb el llom corbat revestit de trencadís de granit. El reixat és de gran complexitat en el dibuix de motius geomètrics vegetals. Al jardí hi ha una font de planta sinuosa amb el llom corbat revestit de rajola.

### Història

Dins l'obra de Raspall, apareix per primera vegada en forma de placa un floró circular, del qual pengen unes cintes verticals rígides unides per un element floral, així com esgrafiats geomètrics i impostes. Aquests motius Raspall els utilitza molt a l'etapa d'abans de la guerra (1903-1914). Destaca el reixat de ferro el qual es realitzà més tard.

## Número 39

La casa Joan Colom i Capdevila del número 39 de la Rambla de la Garriga està protegida com a bé cultural d'interès local. Habitatge unifamiliar aïllat de planta quadrada. Consta de planta baixa i pis. Façanes estucades amb sortints de carreus. Les obertures estan encerclades amb estucats de temes florals. La porta d'entrada i balcó encerclats amb un tractament diferent de l'estuc.
És la primitiva obra de Raspall en una zona en què les cases s'erigien sota el concepte de ciutat jardí. Apareixen per primera vegada les reixes de ferro en forma de fuet adherides orgànicament a la paret.

## Referències

* 1 2 «Casa Joan Colom i Capdevila del número 38». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].
* 1 2 «Casa Joan Colom i Capdevila del número 39». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Teatre Metropolità de Barcelona

El Teatre Metropolità de Barcelona fou un teatre ubicat a Barcelona, fundat per Iago Pericot. Format com a artista plàstic, Pericot va penetrar, a final dels seixanta, de la mà de l'EADAG en el món del teatre treballant com a escenògraf. El 1975 va fundar, juntament amb Sergi Mateu, el Teatre Metropolità de Barcelona, amb la intenció d'obrir un espai de reflexió i de recerca propi. El Teatre Metropolità va projectar diversos muntatges a final dels setanta i començament dels vuitanta. Un dels que van tenir més ressò públic i transcendència va ser Rebel Delirium, un espectacle sobre l'homosexualitat en forma de judici públic, fet al túnel del metro de Sant Antoni a Barcelona.

## Referències

* ↑ «Els espais alternatius». Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].
# Pilot Cosmonauta de la Unió Soviètica

La insígnia de Pilot Cosmonauta de la Unió Soviètica (rus: Лётчик-космонавт СССР; transliterat Lyotchik-kosmonavt SSSR) és una insígnia soviètica, creada mitjançant Decret de la Presidència del Soviet Suprem de l'URSS el 14 d'abril de 1961 i atorgada a tots els cosmonautes soviètics que hagin realitzat un vol al cosmos.
S'atorgava en acabar el primer vol espacial. No hi havia classes segons els vols espacials que es realitzessin.
Juntament amb la medalla es rebia un diploma de la Presidència del Soviet Suprem. En total va ser concedida a 70 astronautes.

## Disseny

Una medalla pentagonal. Al centre apareix el globus terraqüi, amb l'URSS ressaltada en esmalt vermell. Al voltant apareixen diverses naus amb les seves òrbites. A la part superior apareix la inscripció ЛEТЧИК-КОСМОНАВТ (Pilot Cosmonauta) i a la inferior CCCP (URSS). Als costats inferiors hi ha dues branques de llorer.
Penja d'un galó rectangular vermell.

## Receptors
### 1960
#### 1961

* Iuri Gagarin
* Gherman Titov

#### 1962

* Andrian Nikolaiev
* Pavel Popovitx

#### 1963

* Valeri Bikovski
* Valentina Tereixkova

#### 1964

* Boris Iegorov
* Vladímir Mikhailovitx Komarov
* Konstantin Feoktistov

#### 1965

* Pavel Beliaiev
* Alexei Leónov

#### 1968

* Georgi Beregovoi

#### 1969

* Anatoli Filiptxenko
* Víktor Gorbatko
* Aleksei Ieliseiev
* Ievgeni Khrunov
* Valeri Kubàsov
* Vladislav Vólkov
* Boris Volinov
* Vladímir Xatalov
* Georgi Xonin

### 1970

* Vitali Sevastianov

#### 1971

* Nikolai Rukavixnikov

#### 1973

* Piotr Klimuk
* Vassili Làzarev
* Valentín Lébedev
* Òleg Grigorievitx Makarov

#### 1974

* Iuri Artiukhin
* Lev Diomin
* Guennadi Sarafànov

#### 1975

* Georgi Gretxko
* Aleksei Gúbarev

#### 1976

* Vladímir Aksionov
* Vitali Jolobov
* Viatxeslav Zudov
* Valeri Rojdestvenski

#### 1977

* Iuri Glazkov
* Vladímir Kovalionok
* Valeri Riumin

#### 1978

* Vladímir Djanibekov
* Aleksandr Ivantxenkov
* Iuri Romanenko

#### 1979

* Vladímir Liakhov

### 1980

* Leonid Kizim
* Iuri Malixev
* Leonid Popov
* Guennadi Strekalov

#### 1981

* Víktor Savinikh

#### 1982

* Anatoli Berezovoi
* Svetlana Savítskaia
* Alexandr Serebrov

#### 1983

* Aleksandr Pavlovitx Aleksandrov
* Vladímir Titov

#### 1984

* Òleg Atkov
* Ígor Volk
* Vladímir Alekseyevitx Soloviov

#### 1985

* Vladímir Vasiutin
* Alexander Alexandrovitx Volkov

#### 1987

* Alexander Viktorenko
* Aleksandr Laveikin
* Anatoli Levtxenko

#### 1988

* Musa Manarov
* Anatoli Soloviev

#### 1989

* Serguei Krikaliov

### 1990

* Aleksandr Balandin

#### 1991

* Anatoli Artsebarski
* Toktar Aubakirov
* Víktor Afanàssiev
* Guennadi Manakov
Els cosmonautes Georgi Dobrovolski i Víctor Patsaev van morir el 1971 durant el primer vol i no la van rebre.
# Carrie & Lowell

Carrie & Lowell és el setè àlbum d'estudi del músic estatunidenc Sufjan Stevens, publicat a través d' Asthmatic Kitty el 31 de març de 2015. A diferència del seu àlbum anterior, l'electrònic The Age of Adz, Carrie & Lowell marca el retorn de l'intèrpret cap a les seves arrels indie-folk. Aquesta nova gravació va obtenir un bon acolliment per part de la crítica especialitzada, les quals van destacar l'autor com al "millor Stevens".

## Gravació

Les cançons de l'àlbum van ser gravades en l'any 2014 en l'oficina de Stevens, en Dumbo, Brooklyn, i a l'estudi de Pat Dillett (productor musical) a Manhattan, entre d'altres ubicacions. Les cançons van ser inspirades per la mort de la mare de Sufjan, Carrie, i pels viatges familiars a Oregon que feien quan Sufjan encara era un nen. La mare de Sufjan va patir diverses dolències: depressió, esquizofrènia, i addiccions. Va abandonar a Stevens quan ell encara tenia l'edat d'un any. Segons Stevens, la composició i gravació de l'àlbum el va ajudar a tancar i superar el capítol que suposava a la seva vida la mort de la seva mare. El títol de l'àlbum inclou una referència al seu padrastre, Lowell, el qual va cofundar el segell Asthmatic Kitty, juntament amb Sufjan.
L'àlbum va ser co-produït per Thomas Bartlett, un músic i amic de Sufjan, el qual recentment també havia tingut una pèrdua: el seu germà, per culpa del càncer. Sobre el treball de producció de Barlett, Stevens va dir: "Thomas va prendre tots aquests croquis i li va donar sentit a tot".

## Llista de cançons

Totes les cançons escrites per Sufjan Stevens.

## Referències

* ↑ «Sufjan Stevens Just Proved He's So Much More Than a Musician». Mic (media company). [Consulta: 2 abril 2015].
* ↑ Stevens, Sufjan Death with dignity: how music eases grief's deep ache The Guardian.
* ↑ «Interviews: True Myth: A Conversation With Sufjan Stevens» (en anglès americà). Pitchfork. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ Eggers, Dave. «Sufjan Stevens talks to Dave Eggers: ‘I was recording songs as a means of grieving’». The Guardian, 26-04-2015. [Consulta: 9 maig 2016].
# Cyprinus yunnanensis

Cyprinus yunnanensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Casa Joan Grau i Ponsoda

La Casa Joan Grau i Ponsoda és un edifici del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil. El conjunt està integrat per tres cossos: un central, que consta de planta baixa i pis, i dos laterals d'una sola planta. L'edificació està assentada damunt un sòcol de maçoneria concertada. Les obertures són rectangulars i estan emmarcades per una llinda on hi ha esculturats botons ceràmics i altres detalls de decoració modernista. Les tres edificacions que conformen el conjunt estan rematades per un capcer de formes sinuoses. Les obertures d'un dels cossos laterals estan protegides per un reixat de ferro fuetejat.

## Referències

* ↑ «Casa Joan Grau i Ponsoda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Follet (sprite)

Un follet (conegut en anglès com sprite) és una entitat sobrenatural de la mitologia europea. Sovint es representen com a criatures semblants a fades o com una entitat etèria.
La paraula anglesa sprite deriva del llatí spiritus ("esperit"), a través del francès esprit. Les variacions del terme inclouen sright i el spriggan celta. El terme s'utilitza principalment pel que fa als elfs i les fades en el folklore europeu, i en anglès modern s'utilitza rarament en referència als esperits.

## Creença en els follets

La creença en éssers diminuts com els follets, elfs, fades, etc. ha estat comuna a moltes parts del món, i fins a cert punt encara es pot trobar dins de moviments neoespirituals i religiosos com el neodruidisme i l'Ásatrú.
En algunes màgies elementals, sovint es creu que l'esprit és l'elemental de l'aire (vegeu també sylph).

## Follet d'aigua

Un follet d'aigua (també anomenat fada de l'aigua) és un terme general per a un esperit elemental associat a l'aigua, segons l'alquimista Paracels. Es diu que els follets d'aigua són capaços de respirar aigua o aire i que de vegades poden volar.
Aquestes criatures existeixen en la mitologia de diversos grups culturals. Els grecs antics coneixien les nimfes d'aigua en diversos tipus, com ara les nàiades, que eren entitats divines que tendien a estar fixades en un sol lloc, i que per tant es diferenciaven dels déus o criatures físiques. La mitologia eslava els coneix com a «vilas».
Els follets d'aigua es diferencien dels éssers corporals, com ara els <i>selkies</i> i les sirenes, ja que no són purament físics i són més semblants a les divinitats locals que als animals.

## Referències

* ↑ Briggs, Katharine M. A Dictionary of Fairies. Harmondsworth, Middlesex: Penguin, 1976, p. 381. ISBN 978-0-14-004753-0.
* ↑ Rose, Herbert. A Handbook of Greek Mythology.. Nova York: E.P. Dutton & Co., 1959, p. 173. ISBN 978-0-525-47041-0.
* ↑ Simpson, Jacqueline. A Dictionary of English Folklore. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0198607663.

## Enllaços externs

* Follet
* Mites suecs
# Ensenada (ciutat de la Baixa Califòrnia)

Ensenada és una ciutat de l'estat de Baixa Califòrnia, a Mèxic. Pertany al municipi d'Ensenada i n’és la capçalera municipal. És a 90 quilòmetres al sud de la ciutat de Tijuana. És travessada per la carretera federal 1. El 2005, el port d'Ensenada tenia 139.000 habitants (segons l'Instituto Nacional de Estadística y Geografía).

## Ciutats agermanades

* Misión San Fernando Rey de España de Velicatá, Mèxic.
# Pilosocereus

Pilosocereus (del llatí, "ciri cabellut") és un gènere de cactus amb trenta-sis espècies naturals d'Amèrica.
Com molts altres gèneres relacionats amb el gènere Cereus, té grans flors de color clar, molt perfumades, en forma d'embut que s'obren per la nit i romanen obertes almenys 24 hores.
Les espècies de Pilosocereus generalment no són resistents a les gelades, i han de ser protegides.

## Espècies

* Pilosocereus albisummus
* Pilosocereus alensis
* Pilosocereus arrabidae
* Pilosocereus aureispinus
* Pilosocereus aurisetus
* Pilosocereus aurisetus ssp. aurilanatus
* Pilosocereus azulensis
* Pilosocereus brasiliensis
* Pilosocereus brasiliensis ssp. ruschianus
* Pilosocereus catingicola
* Pilosocereus catingicola ssp. salvadorensis
* Pilosocereus chrysacanthus
* Pilosocereus chrysostele
* Pilosocereus densiareolatus
* Pilosocereus diersianus
* Pilosocereus estevesii
* Pilosocereus flavipulvinatus
* Pilosocereus flexibilispinus
* Pilosocereus floccosus
* Pilosocereus floccosus ssp. quadricostatus
* Pilosocereus fulvilanatus
* Pilosocereus fulvilanatus ssp. rosae
* Pilosocereus glaucescens
* Pilosocereus glaucochrous
* Pilosocereus gounellei
* Pilosocereus gounellei ssp. zehntneri
* Pilosocereus lanuginosus
* Pilosocereus leucocephalus
* Pilosocereus machrisii
* Pilosocereus magnificus
* Pilosocereus multicostatus
* Pilosocereus occultiflorus
* Pilosocereus oligolepis
* Pilosocereus pachycladus
* Pilosocereus pachycladus ssp. pernambucoensis
* Pilosocereus pentaedrophorus
* Pilosocereus pentaedrophorus ssp. robustus
* Pilosocereus piauhyensis
* Pilosocereus polygonus
* Pilosocereus purpusii
* Pilosocereus quadricentralis
* Pilosocereus royenii
* Pilosocereus subsimilis
* Pilosocereus tuberculatus
* Pilosocereus ulei
* Pilosocereus vilaboensis

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Pilosocereus
* http://www.ipni.org/index.html
# Casa al carrer Gardissó, 2 (Llançà)

La Casa al carrer Gardissó, 2 és una obra de Llançà (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Llançà, a l'extrem nord-est del nucli antic de la vila, formant cantonada amb els carrers de Pablo Picasso i Rafael Estela.
Edifici cantoner de planta irregular amb jardí lateral, format per diversos cossos adossats. Presenta cobertes d'un sol vessant o bé planes i està distribuït en planta baixa i tres pisos. L'edifici presenta dues parts ben diferenciades. El volum principal, de grans dimensions, és més recent cronològicament que l'altre i presenta obertures rectangulars amb els emmarcaments arrebossats. L'accés a l'interior es fa pel primer pis mitjançant unes escales exteriors des de les que també es pot accedir al jardí. Tota la construcció està arrebossada i emblanquinada. La part més destacable de l'edifici és l'altre volum, més antic que l'anterior, i que està situat a l'extrem de llevant de la construcció, formant cantonada. Té la teulada d'un sol vessant, s'organitza també en tres nivells superiors i presenta senzilles finestres rectangulars. Cal destacar l'extrem superior de la cantonada de tramuntana, donat que hi ha un cos circular sobresortit cobert amb la mateixa teulada que la resta de l'edifici. També mereix menció el gran mural situat a la petita placeta orientada al carrer de Pablo Picasso, el qual es recolza a la façana de llevant de l'edifici. Aquesta part de la construcció està bastida en pedra escairada i sense treballar, disposada regularment.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Gardissó, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 octubre 2017].
# Cyprinus yilongensis

Cyprinus yilongensis és una espècie extinta de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles podien assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es trobava al llac Yi-lung (Yunnan, Xina).

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wang, S. (ed.), 1998. China red data book of endangered animals. Pisces. National Environmental Protection Agency. Endangered Species Scientific Commision. Science Press, Pequín, Xina. 247p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
* Hilton-Taylor, C., 2000. 2000 IUCN red list of threatened species. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, Gran Bretanya. xviii + 61 p. (amb 1 CD-ROM).
# Grallina

Grallina és un gènere d'ocells de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010) aquest gènere està format per dues espècies:
* Grallina cyanoleuca - gral·lina australiana.
* Grallina bruijnii - gral·lina de Nova Guinea.
# Casa Joan Guarro

La Casa Joan Guarro és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici representatiu de l'arquitectura rural i popular, que forma part del nucli antic de la Font de la Reina i s'assenta sobre el Camí Ral.
La construcció presenta dues altures i diferents obertures de proporció vertical, situades de forma irregular. El parament arrebossat es troba en mal estat i presenta diversos despreniments i afegits de ciment.
Destaca l'arc de mig punt adovellat i en la dovella clau es diferencia la inscripció "1691" acompanyada d'una creu.

## Història

Està un xic més endavant de Can Bernat anant en direcció a La Torre Baixa. Entre els ss.XIV i XVIII en aquest indret, lloc estratègic del camí Ral de Barcelona a Lleida, hi havia diversos hostals i, a més, era punt de transbordament de primeres matèries i de paper manufacturat dels molins paperers.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Joan Guarro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Cuílo

Cuílo és un municipi de la província de Lunda-Nord. Té una població de 19.720 habitants. Comprèn les comunes de Cuílo i Caluango. Limita al nord amb el municipi de Chitato, a l'est amb el municipi de Lucapa, al sud amb el municipi de Lubalo, i a l'oest amb el municipi de Caungula i la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Cuílo al web del cens d'Angola
# Servera

La servera (Sorbus domestica) és un arbre de la família de les Rosàcies, del gènere Sorbus, del qual s'aprofiten els fruits, les serves. És una espècie caducifòlia de fins a 20 metres d'alçada, amb fulles imparipinnades, formades per 13 a 21 folíols de vora serrada, i flors amb 5 pètals, blanques i reunides en corimbe. Floreix a la primavera, i els fruits, en forma de petita pera, es cullen a la fi de l'estiu i s'han de sotmetre a una sobremaduració en palla perquè puguin ser comestibles. En temps dels romans, de les serves, se'n feia un suc que, un cop fermentat, constituïa una beguda alcohòlica que anomenaven "cerevisa"; d'aquí deriva la paraula catalana cervesa, referida, però, a un producte molt diferent. El server és un arbre molt rústic i poc afectat per les malalties d'altres fruiters. Tradicionalment era present a la majoria de masies. La serva és un fruit secundari, que avui dia pràcticament no es comercialitza.
Es troba a la muntanya mitjana i en llocs humits de la terra baixa, i viu a les canals i als racons frescals dels boscos. S'estén per l'est de la península Ibèrica, l'Europa meridional i la banda turca del mar Negre, a vegades cultivat o plantat entre cultius. A Catalunya creix habitualment entre el nivell del mar i els 1.000 metres d'altitud (rarament fins als 1.400).
La servera, juntament amb la moixera de guilla, la moixera de pastor i la moixera gran, és una de les quatre espècies arbòries del gènere Sorbus, pertanyent a la família de les rosàcies, presents a les nostres terres. Tots quatre, a més de ser força semblants, solen créixer als boscos caducifolis, sense ser mai gaire abundants. Hi ha una cinquena espècie menys coneguda, la moixera nana, que viu a les pinedes dels Pirineus i als Alps.

## Referències

* ↑ «Sorbus domestica» a The Plant List. Data consulta: 30 de gener de 2014.
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 120-121. ISBN 84-7306-390-2.
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 30 abril 2016].

## Vegeu també

* Llista de fruits comestibles
# Besiberri

«Besiberri» té aquests significats:

## Referències

* ↑ Joan Coromines http://en-altres-paraules.blogspot.com/2017/01/vint-anys-sense-joan-coromines.html