OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# George Woodcock

George Woodcock (Winnipeg, Manitoba, Canadà, 8 de maig de 1912 - Vancouver, Canadà, 28 de gener de 1995) va ser un escriptor, pensador anarquista, poeta, assagista, crític literari i historiador canadenc. També va publicar diversos volums de literatura de viatges. El 1959 va ser l'editor fundador de la revista Canadian Literature, que va ser la primera revista acadèmica dedicada específicament a l'escriptura canadenca. Fora del Canadà és especialment conegut pel seu llibre Anarchism: A History of Libertarian Ideas and Movements, publicat el 1962.
Als anys trenta, quan la seva família va tornar a Anglaterra des del Canadà per escapar de la pobresa, va començar a ser actiu en la política anarquista. Durant un llarg període fou redactor de la publicació contra la guerra War Commentary i del periòdic anarquista Freedom.
La seva implicació política en els anys que van liderar la Segona Guerra Mundial va coincidir amb els grans èxits del moviment anarquista espanyol del 1936-37. Woodcock, com la majoria dels seus contemporanis, George Orwell i Herbert Read, entre d'altres, va intentar conscienciar sobre la revolució a Espanya i el que estava aconseguint la classe obrera espanyola. Malgrat la derrota del moviment, continuà donant suport a l'anarquisme i el pensament anarquista. I ho va fer a través de l'escriptura de llibres sobre el significat i la història de l'anarquisme.

## Referències

* ↑ «George Woodcock, Canadian writer». Encyclopædia Britannica [Consulta: 4 agost 2019].
* ↑ Rexroth, Kenneth; Antliff, Mark; Antliff, Allan «To George Woodcock». Chicago Review, Vol. 52, Núm. 2/4, 2006, pàg. 84-88. ISSN: 2327-5804 [Consulta: 4 agost 2019].
* 1 2 Doyle, Kevin «George Woodcock obituary, 1912-1995». The Infoshop Library, 23-02-2018 [Consulta: 4 agost 2019].
# Francesc de Bofarull i Mascaró

Francesc de Bofarull i Mascaró (Reus, 4 d'octubre 1768 - Reus, 14 de desembre de 1826) va ser un comerciant català de la família ennoblida dels Bofarull.
Fill de Francesc de Bofarull i Miquel i germà de Pròsper de Bofarull, l'organitzador de l'Arxiu de la Corona d'Aragó, va dedicar-se al comerç i a l'explotació de les finques que posseïa al terme de Reus. Es va casar l'any 1800 amb Antònia Brocà i Jover, nascuda a Reus el 1780, filla de Salvador Brocà i Sales, doctor en drets, i de Paula Jover i Mor. Van tenir deu fills i filles, entre els quals l'arxiver i historiador Andreu de Bofarull i Brocà i el poeta, novel·lista i historiador Antoni de Bofarull i Brocà.
Va participar en la vida política reusenca sempre des de les seves idees conservadores, i així va ser regidor a l'ajuntament del 1814 al 1820, durant la Restauració absolutista. També va ser comissionat del crèdit públic del Corregiment de Tarragona. Dedicat al comerç, aviat va començar a tenir dificultats econòmiques que el van obligar a demanar préstecs, efectuar vendes de les seves finques i crear censals. Com a exemples: per l'octubre de 1813 va crear un censal de 1.200 lliures a favor de Ramon Simó, pagès de Poboleda. El 1815 va demanar un préstec de 1.600 lliures a Joan Gil. El 1819 va traspassar una casa al carrer de Monterols a Pere Besora per 3.300 lliures. Quan va morir, la seva dona va continuar tenint una situació negativa, ja que es va anar desprenent de finques familiars i creant censals. Va poder deixar encara als seus fills algunes cases i terres i el Mas de Bofarull, tot i que aquest mas el mantenia el seu germà Pròsper. Un germà de la seva dona, Josep Brocà Jover, va ser alcalde de Reus el 1811.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 13 novembre 2021].
* ↑ Quadras, Borja de Querol i de «Pròsper de Bofarull, bibliòfil: Els manuscrits de genealogia i heràldica de Pròsper de Bofarull a la Biblioteca de Catalunya». Paratge, 29, 2016, pàg. 157–183. ISSN: 2462-3652.
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 13 novembre 2021].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segle xix). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2008, p. 67-69. ISBN 9788493410889.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: Ajuntament de Reus, 1991, p. 147.
# Francesc Balagué i Anglada

Francesc Balagué i Anglada (Figueres, 2 de maig de 1902 - Nova York, 26 de gener de 1990) fou un empresari restaurador i nacionalista català, també conegut com a Frank Balagué. Va fugir per tal d'evitar el servei militar i s'establí a Nova York, on el 1920 fou un dels fundadors del Centre Nacionalista Català de Nova York, en nom del qual s'entrevistà algunes vegades amb Francesc Macià a París. Va mantenir una bona amistat amb Jaume Miravitlles i Navarra. Fundà diversos restaurants, va col·laborar en els Jocs Florals a l'exili i a la fi del franquisme va tornar a Figueres.

## Referències

* ↑ Frank Balagué Obituary Arxivat 2019-02-14 a Wayback Machine. a newspaperarchive.com
* ↑ Frank Balagué a ancestry.com
* ↑ Víctor Castells Catalans d'Amèrica per la independència, Editorial Pòrtic, 1986, col·lecció Nàrtex, 31, pàgines 81, 89, 117, 136 i 171
* ↑ Jocs Florals de la Llengua Catalana, Mèxic, 1957
# Heteroconger balteatus

Heteroconger balteatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* La femella pot arribar a fer 33,1 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 158-161.

## Alimentació

Menja zooplàncton.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa del mar Roig a l'Aràbia Saudita.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1868. Description de trois espèces inédites des poissons des îles d'Amboine et de Waigiou. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 2. 331-335.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Castle, P. H. J. & Randall, J. E., 1999. Revision of Indo-Pacific garden eels (Congridae: Heterocongrinae), with descriptions of five new species. Indo-Pacific Fishes Núm. 30: 1-52, Pls. I-III.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Heteroconger balteatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Castle, P.H.J. i J.E. Randall, 1999. Revision of Indo-Pacific garden eels (Congridae: Heterocongrinae), with descriptions of five new species. Indo-Pacific Fishes (30):52 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Natzarens (secta del segle IV)

Els natzarens eren una secta cristiana del segle iv. Epifani de Salamina esmenta una secta de cristians judaïtzants a Síria. Es tracta de distingir el seu nom del nom usat pels Jueus sobre tots els cristians. Creien en el seu messianisme però refusant, igual que els Ebionites, de trencar amb el judaisme. Sant Jeroni els confon amb els Ebonites i Ignasi d'Antioquia els condemne en les seves cartes apostòliques. L'arqueologia a Síria corrobora la presència d'aquesta comunitat. La toponímia amb el nom de nasara, és molt freqüent, testimonia la presència de grups d'ideologies semblants, parlaríem més aviat d'un moviment plural que no d'una secta pròpiament dita. Els jueus-natzarens alimentaren durant molts segles l'esperit de revolta messiànica i apocalíptica.

## Referències

* ↑ Lluís Busquets Última notícia de Jesús el Natzarè - 2010 - "Epifani els denomina «ossenis». Entre els termes amb què els qumranites es referien a si mateixos hi havia el de «Guardians de l'Aliança» (en hebreu Notsrei ha-Berit). D'aquí sortirien els termes notsrim, nasrani, natzarens, un dels primers
# Marfa

Marfa és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.121 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marfa tenia 2.121 habitants, 863 habitatges, i 555 famílies. La densitat de població era de 521,6 habitants/km².
Dels 863 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 35,6% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.712 $ i la renda mediana per família de 32.328 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.804 $ mentre que les dones 18.382 $. La renda per capita de la població era de 14.636 $. Aproximadament el 15,7% de les famílies i el 20,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marfa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marfa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Rottumerplaat

Rottumerplaat és una illa frisona occidental deshabitada pertanyent administrativament al municipi d'Eemsmond, a la província de Groningen.

## Situació

L'illa està situada entre Skiermûntseach (a l'oest) i Rottumeroog (a l'est). Al nord hi té el mar del Nord mentre que al sud hi ha el mar de Wadden. A Rottumerplaat hi ha el punt més al nord de tots els Països Baixos.

## Història

Rottumerplaat existeix des de 1833, inicialment com un illot de sorra. Cap al 1860 aquest començà a rebre el nom d'illot de Rottumerplaat. El 1950 el Rijkswaterstaat hi construí un dic amb la idea d'emprar Rotturmerplaat com un lloc d'inici d'unes obres de polderització que hom havia planificat al mar de Wadden. Com Rottumeroog, Rottumerplaat es desplaça cap a l'est, fruit de l'erosió que pateix al costat oest i l'acreció a l'est. De 1965 a 1985 la seva superfície augmentà fins a les 900 hectàrees, però d'aleshores aquest creixement s'estroncà.
Rottumerplaat està deshabitada, i l'accés hi és prohibit. L'administren el Rijkswaterstaat, el Servei Forestal i el Ministeri d'agricultura, natura i aliments. Fins al 1991 hom provà de mantenir-ne la costa. Aquell any s'establí un pla de gestió de Rottumeroog i Rottumerplaat on es decidí d'accedir-hi només dos cops l'any per netejar-la d'escombraries arrossegades pel mar. Malgrat patir molta erosió, la superfície de l'illa sembla força estable (si bé no fixa a un punt).

## Fauna

Rottumerplaat és, com Rottumeroog, una àrea de nidificació de molts ocells.

## Godfried Bomans i Jan Wolkers

Els escriptors Jan Wolkers i Godfried Bomans hi feren bivac una setmana cada un durant l'estiu de 1971, cosa que escampà la fama de l'illa. L'únic contacte amb el món exterior era radiofònic. Wolkers publicà el 1971 Groeten van Rottumerplaat (Records des de Rottumerplaat) explicant-ne l'experiència, mentre que Bomans Op Reis rond de Wereld en op Rottumerplaat (Viatge al voltant del món i a Rottumerplaat) el 1972.
Actualment a l'illa hi ha un lloc d'observació dels ocells que compta amb dos treballadors permanents durant la temporada de cria.

## Enllaços externs

* Associació d'amics de Rottumeroog i Rottumerplaat (en neerlandès)
* Pàgina de dos ornitòlegs (en neerlandès)
# Francesc d'Olesa i Santmartí

Francesc d'Olesa i Santmartí (Ciutat de Mallorca, 1480-1550), noble, escriptor i preceptista mallorquí. Fill de Jaume d’Olesa i Sanglada, que també fou escriptor, i d'Antònia Santmartí i Sureda, l'any 1508 esposà amb la seva cosina Beatriu Santmartí i Verí, amb qui tengué dos fills, Jaume i Rafel. Carles V li concedí privilegi de noblesa el 1533 i de cavaller el 1538, el 1535 fou un dels dotze nobles que portaren el pali de l'emperador quan recalà a Mallorca camí de l'expedició de Tunis; fou jurat de la Ciutat i Regne de Mallorca el 1529 i el 1531 i jurat en cap el 1549. Va morir el 14 d’abril de 1550 i soterrat al Convent de Sant Domingo de la ciutat.
Com creador literari la seva obra clou, ultrapassada la cronologia convencional, les lletres catalanes medievals. És autor de la darrera preceptiva vinculada al Consistori de Tolosa, però a la que vol treure "del sepulcre llemosí", "Art nova de trobar" (ca. 1538) i d’Obra del menyspreu del món en cobles, elaborada a la mort de la seva dona i editada a Mallorca a 1540, seguidora dels tòpics sobre la mort de la poesia medievals. Així mateix se li atribueix "La representació de la Mort", de caràcter teatral, pel fet que en fa ús de fragments a l'Art nova i que guarda grans coincidències lingüístiques amb la seva obra signada, i també una fort regust mediavalitzant.

## Vegeu també

* Jaume d'Olesa
* Jaume d’Olesa i Sanglada

## Bibliografia

* d’Olesa, Francesc; Vidal i Alcover, Jaume (introducció). Art nova de trobar, pàg. 8-18. Barcelona: Publicacions de l’Abadia de Montserrat =, 1986. ISBN 84-7202-800-3.
* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 12. Palma: Promomallorca, p. 46. ISBN 84-8661702-2.
# Paolo Ciavatta

Paolo Ciavatta (Nereto, Província de Teramo, 6 de novembre de 1984) és un ciclista italià, professional des del 2010.

## Palmarès

* 2008
** 1r a la Targa Crocifisso
* 2009
** 1r al Trofeu Alta Valle del Tevere
** 1r a la Coppa Fiera di Mercatale
** 1r al Memorial Gerry Gasparotto
** 1r al Giro del Cigno
** 1r al Giro del Valdarno

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Heterocheirodon yatai

Heterocheirodon yatai és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Uruguai.

## Referències

* ↑ «Heterocheirodon yatai». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Nion, H., C. Rios i P. Meneses 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, DINARA, Infopesca.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Neuburg an der Donau

Neuburg del Danubi és una ciutat de l'estat federal de Baviera a Alemanya. Te l'estatut administratiu de «gran ciutat de districte» i és la seu del districte Neuburg-Schrobenhausen. Fins 1808 era la residència i capital dels ducs del Palatinat-Neuburg, passat gloriós que va impregnar l'arquitectura del centre històric, dominat pel castell del ducs i l'església principal Hofkirche. El 2019 tenia 29.793 habitants.
Neuburg és un topònim germànic freqüent, compost del prefix «neu-» (nou) i la paraula Burg (castell, burg…), equivalent amb els romànics Castellnou, Château-Neuf, Castel Nuovo etc.

## Monuments destacats

* Castell Neuburg, castell residencial en estil renaixement damunt un burg del segle xiii
* Església de la Mare de Déu «Hofkirche»

## Referències

* ↑ «Neuburg an der Donau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Große Kreisstadt Neuburg a.d.Donau: Statistik kommunal 2019 (pdf) (en alemany). Fürth: Bayerisches Landesamt für Statistik, 2020.
* ↑ Griebel, Julia. «Neuburg». Digitales Familiennamenwörterbuch Deutschlands (DFD), 15-04-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Dōyama-chō

Dōyama (堂山町, Dōyama-chō) és un barri del districte urbà de Kita, a la ciutat d'Osaka, capital de la prefectura homònima, a la regió de Kansai, Japó. Dōyama es troba a prop d'un dels centres neuràlgics d'Osaka, Umeda, i és un lloc de gran vida social, amb clubs, karaokes, salons de massatge i love hotels on molts salary man i office ladys (OL) es diverteixen després de la jornada laboral. Dōyama és també un "barri gai" de la ciutat d'Osaka, amb establiments adreçats a aquest públic.

## Geografia

El barri de Dōyama es troba al bellmig del districte de Kita, a l'anomenada regió nord o Kita (キタ) de la ciutat d'Osaka. Dōyama es troba a 300 metres de l'estació d'Umeda i a 500 de l'estació d'Osaka. Alguns carrers importants del barri són el "Hankyū Higashi Dōri Shotengai" (Carrer comarcial de Hankyū est) o "Park Avenue Dōyama". El barri limita amb altres barris del mateix districte com ara amb Nakazaki-Nishi i Banzai-chō al nord, amb Taiyūji-chō al sud, amb Kakuda-chō i Komatsubara-chō a l'oest i amb Kamiyama-chō a l'est.

## Història

La zona nord de Dōyama ha anat desenvolupant-se com un "poble gai" des de fa vora 30 anys. Abans que la bambolla econòmica japonesa esclatara a principis de la dècada de 1990, al barri hi havien molts restaurants de cuina japonesa de luxe, cabarets, i jazz clubs destinats a un públic amb un alt poder adquisitiu i posició social. En esclatar la bambolla econòmica i moltes empreses amb alts exeutius es traslladaren a Tòquio, la ciutat va començar una lenta decadència i Dōyama en concret, molts establiments d'alt nivell tancaren les seues portes. Després d'això, algunes tavernes, bars i "negocis d'entreteniment adult" van obrir al barri amb un públic potencial d'oficinistes (salary man), secretàries o administratives (office lady, OL) i estudiants. Recentment, la zona també atrau als turistes estrangers per la conveniència de l'allotjament i a la comunitat homosexual de la ciutat que té al barri alguns dels seus establiments predilectes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | ND | ND | ND | ND |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| ND | 317 | 331 | 413 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

Al barri no hi ha cap estació de ferrocarril, tot i que als barris del voltant s'hi pot accedir-ne a altres.

### Carretera

* Nacional 423

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27127
* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27127&az=28
* ↑ https://www.japanvisitor.com/gay-japan/gay-lesbian-osaka
* ↑ https://blog.gaijinpot.com/night-out-in-doyamacho-osakas-lgbt-district/
* ↑ https://travel.gaijinpot.com/doyamacho/
* ↑ https://minchizu.jp/osaka/o-kita.html
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Palau de la Borsa de París

El Palau Brongniart (en francès, Palais Brongniart) també anomenat Palau de la Borsa de París és un edifici envoltat d'un peristil d'estil corinti que va ser seu de la Borsa de París. Es troba al barri Vivienne, en el segon districte de la ciutat anomenat "la Bourse".
El Palau va ser confiat per Napoleó I el 1807 a l'arquitecte Alexandre Théodore Brongniart per albergar la borsa de París que fins llavors funcionava des 1724 a l'Hotel de Nevers.
Les obres van començar el 1808, però la mort d'Alexandre Théodore li va arribar en plena construcció el 1813, pel que va haver de seguir amb el projecte l'arquitecte Labarre qui va concloure l'obra, inaugurada el 4 de novembre de 1826.
El palau Brongniart va albergar les activitats borsàries durant més de 150 anys, abans de deixar pas al sistema informatitzat l'any 1987.
Una dada curiosa: les dones no van poder obtenir el dret a entrar al palau de la Borsa de París fins a l'any 1967.
En l'actualitat l'edifici s'utilitza essencialment com a auditori, per a la realització de congressos, exposicions especials i esdeveniments de categoria.

## Enllaços externs

* Fotos del Palau Brongniart

## Vegeu també

* París, França
# Hidden Führer: Debating the enigma of Hitler's sexuality

Hidden Führer: Debating the Enigma of Hitler's Sexuality és una pel·lícula documental basada en la investigació del professor alemany Lothar Machtan per al seu llibre de 2001 The Hidden Hitler que afirmava que Adolf Hitler era un homosexual. Fou emès per CINEMAX Reel Life de HBO, Té una durada de 90 minuts i fou dirigit per Fenton Bailey, Randy Barbato i Gabriel Rotello i fou produït per Gabriel Rotello.
Altres entrevistes del documental inclouen aquelles amb:
* Geoffrey Giles, autor d'un estudi sobre els gais al partit nazi, professor de la Universitat de Florida
* Brigitte Hamann, historiadora i autora alemanya
* Ron Rosenbaum, autor d' Explaining Hitler
* Ralf Dose, historiador gai alemany i fundador de la Magnus Hirschfeld Society
* Michelangelo Signorile, autor activista gai

## Recepció

De la pel·lícula, una crítica de Variety la va anomenar "una plataforma per prendre seriosament l'argument de Machtan". Matthew Gilbert de The Boston Globe va declarar "És un documental més cerebral i convencional", avorrit i "poc equilibrat". Andrea Gronvall de Chicago Reader va dir "evidència incompleta" i "transformació de xafarderies en entreteniment".

## Controvèrsia

La majoria dels historiadors principals i dels testimonis oculars supervivents disputen l'argument de Machtan (vegeu Sexualitat d'Adolf Hitler).

## Referències

* ↑ «All the Führer's Men». The New York Times, 16-12-2001 [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ Variety review
* ↑ «Was Hitler in closet? And if so, so what? - The Boston Globe» (en anglès). archive.boston.com [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Hidden Fuhrer: Debating the Enigma of Hitler's Sexuality» (en anglès). Chicago Reader [Consulta: 15 gener 2019].

## Enllaços externs

* Cinemax website for Hidden Führer: Debating the Enigma of Hitler's Sexuality
* New York Times film review for Hidden Führer: Debating the Enigma of Hitler's Sexuality