OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ignacio Uriarte Ayala

Ignacio Uriarte Ayala, conegut com a Nacho Uriarte, (Madrid, 7 d'agost de 1980) és un polític espanyol, diputat al Congrés dels Diputats en la IX i X legislatures.

## Biografia

És diplomat en Treball Social per la Universitat Pontifícia de Comillas de Madrid i actualment estudia Sociologia a la mateixa universitat. Va estudiar en el col·legi Nuestra Señora del Recuerdo (jesuïtes) de Madrid.
Fou president de Nuevas Generaciones del Partit Popular de 2006 a 2011. Des de 2005 va ocupar el lloc de secretari nacional de Política Social i Benestar de Nuevas Generaciones i membre del Comitè Executiu Nacional del Partit Popular. Va ser escollit pel 76,78% dels compromisaris en el 12è Congrés Nacional de Nuevas Generaciones celebrat els dies 22, 23 i 24 de setembre de 2006 en Toledo. També ès patró de la Fundació vinculada al PP Humanismo y Democracia.
Va ser elegit diputat en el Congrés dels Diputats per València a les eleccions generals espanyoles de 2008. En febrer de 2010, va tenir un accident de cotxe a Madrid mentre conduïa amb una taxa d'alcohol superior a la permesa, per la qual raó va ser imputat per un delicte contra la seguretat viària. Uriarte, fins aleshores vocal de la Comissió de Seguretat Viària del Congrés dels Diputats, va reconèixer els fets i va dimitir del seu càrrec dins de la Comissió, encara que no va lliurar la seva acta de diputat. Fou jutjat pel Tribunal Suprem d'Espanya, qui el va condemnar el gener de 2011 a una multa de 2.400 euros i a vuit mesos de retirada del permís de conduir.
Malgrat aquest fet tornà a ser candidat per València a les eleccions generals espanyoles de 2011 i fou novament elegit diputat. De 2011 a 2015 ha estat portaveu adjunt de la Comissió de Cooperació Internacional per al Desenvolupament. En gener de 2015 va renunciar al seu escó per incorporar-se a la Secretaria General Iberoamericana del Ministeri d'Afers Exteriors d'Espanya.

## Referències

* ↑ Nacho Uriarte deja la presidencia de Nuevas Generaciones del PP Arxivat 2011-11-18 a Wayback Machine., La Razón
* ↑ «Currículum vitae Ignacio Uriarte Ayala». Web de Humanismo y Democracia, 16-09-2009.
* ↑ «Uriarte, del PP, dimite de vocal de Seguridad Vial por conducir ebrio». El Mundo, 24-02-2010.
* ↑ El Supremo retira el carné a Uriarte (PP) 8 meses por dar positivo en un control de alcoholemia, RTVE, 17 de gener de 2011
* ↑ El diputado del PP Nacho Uriarte deja su escaño en el Congreso, Huffington Post, 13 de gener de 2015

## Enllaços externs

* Entrevista al Diari 20min
* Fitxa d'Ignacio Uriarte al Congrés dels Diputats
# Armiske

Armiske (en ucraïnès: Армійське, en rus: Армейское, Arméiskoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 175 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia Kuremés.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Josep Sugrañes Florit

Josep Sugranyes Florit (Vilanova i la Geltrú 1842-1910) va ser un pintor, professor i escenògraf vilanoví.
Fill del pintor decorador Josep Sugranyes Cuscó, exercí durant molts anys com a professor de dibuix i pintura del Col·legi Samà, de l'Escola d'Arts i Oficis, de l'Ateneu i a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer. A banda d'aquesta activitat, també tenia obert un estudi a casa seva, al Carrer de la Mercè n.4. Entre els seus alumnes hi destacaren Iu Pascual, Alexandre de Cabanyes i Josep Francesc Ràfols.
Realitzà escenografies genèriques pels teatres vilanovins del tombant de segle i col·laborà en la confecció de trajos folklòrics. Sugrañes realitza retrats a l'oli i com a pintor decorador, s'encarregà dels interior de diferents mansions vilanovines.
Algunes feines que realitzà són les següents:
* L'any 1908 elaborà una decoració per al Teatre Bosc.
* El 1887 dirigí la restauració dels gegants grossos.
* Il·lustrà la Història de Vilanova de Josep Coroleu.

## Referències

* ↑ Mestres, Francesc X. Puig Rovira amb la col·laboració de Judith Barbacil. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú : dones i homes que han fet història. 1a edició. Vilanova i la Geltrú: Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2003. ISBN 84-85960-83-1 [Consulta: 26 novembre 2013].
# Sant Andreu de la Serreta

Sant Andreu de la Serreta és una església del municipi de Capolat (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església romànica de petites dimensions d'una sola nau coberta amb volta de canó rematada per un absis cobert amb volta de canó lleugerament apuntada. L'absis té gairebé la mateixa amplada que la nau de l'església, separada d'aquesta per un arc triomfal que s'enfonsa en els murs de la nau. L'absis té dues finestres de doble esqueixada, l'una al centre de l'absis i l'altre, al mur de migjorn. En aquest mateix mur s'obre la porta d'arc de mig punt adovellat. A ponent s'alça el campanar d'espadanya de dos ulls, d'aspecte massís. L'aparell és rudimentari i irregular. La coberta és a dues aigües de teula àrab. A tramuntana fou construïda una petita sagristia al segle xviii.

## Història

Manquen notícies concretes sobre aquesta església del municipi de Capolat, lloc que pertanyia al ducat de Cardona, com la resta de l'actual municipi. L'església és un edifici del s. XI i no se'n conserva l'acta de consagració.

## Referències

* 1 2 «Sant Andreu de la Serreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Gorg Estelat

El Gorg Estelat (o també, a tort, dit Lac de Nohèdes, en francès) és un estany d'origen glacial o gorg de la comuna de Noedes, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És el més gran dels "gorgs de Noedes", a la capçalera de la vall del mateix nom, al peu de la Serra de Madres. La seva aigua, part de la qual prové del Gorg Blau, via les rieres de Noedes: el desguàs del Gorg Estelat va a parar a l'Estany del Clot (1.640 m) (també dit estany de les Socarrades o estany d'en Clemenç) i d'ací continua per la Ribera de Noedes primer, i del Callan, després, acaba desguassant a la Tet. Durant un temps, fa vora un segle, una part del cabal satisfeia les necessitats de Jújols, on arribava a través d'un canal (en l'actualitat, camí d'accés). La llegenda diu que els gorgs de Noedes eren indrets temuts pels pagesos, que s'estaven de llançar-hi pedres per por de desencadenar tempestes.
Jacint Verdaguer canta el Gorg Estelat, juntament amb el Gorg Negre, que és en terme d'Oleta i Èvol, i el Gorg Blau en el cant XII del poema Canigó:
| « | Adéu, los de Noedes, Estany Negre, Estany Blau i l'Estelat, espills d'eixes pinedes i d'eix cel de safir immaculat! | » |
| — Jacint Verdaguer, Canigó, Cant XII |||

## Referències

* ↑ El Gorg Estelat en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «100 - Noedes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Payré, Didier. «La processó al Gorg Estelat». A: Muntanya, Núm. 801. Octubre 1995. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1995. ISBN ISSN 0212-2111.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Noedes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Descripció (francès)(castellà)
# The Document Foundation

The Document Foundation és una organització de programari lliure. Va ser creada per membres de la comunitat de l'OpenOffice.org per controlar i desenvolupar un fork anomenat LibreOffice. L'objectiu és produir un paquet ofimàtic independent de venedor amb suport d'ODF sense cap requeriment d'assignació de drets d'autor. En canvi, l'OpenOffice.org obliga als desenvolupadors assignar els drets d'autor a Oracle.
The Document Foundation va ser creada a causa de temences que Oracle Corporation, després d'adquirir Sun Microsystems, discontinuaria el desenvolupament d'OpenOffice.org de la mateixa manera que havien fet amb OpenSolaris.

## Referències

* ↑ The Document Foundation. «OpenOffice.org Community announces The Document Foundation». documentfoundation.org, 28-09-2010. Arxivat de l'original el 2010-09-30. [Consulta: 28 setembre 2010].
* ↑ Collins, Barry. «OpenOffice group breaks away from Oracle». PC Pro. Arxivat de l'original el 2012-03-31. [Consulta: 29 setembre 2010].
* ↑ Clarke, Gavin. «OpenOffice files Oracle divorce papers». The Register. [Consulta: 29 setembre 2010].
* ↑ Paul, Ryan. «Document Foundation forks OpenOffice.org, liberates it from Oracle». ars technica. [Consulta: 29 setembre 2010].

## Enllaços externs

* The Document Foundation - Lloc web oficial
* Fòrum del LibreOffice
# Gens Pòncia

Pòncia (en llatí Pontia gens) era una gens romana plebea d'origen samnita. No va arribar mai a gaire preeminència a Roma durant la república però durant l'Imperi alguns dels seus membres van arribar al consolat.
En època republicana van usar només el cognomen Àquila (Aquila) i a l'Imperi en van utilitzar uns quants.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pontia Gens». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 febrer 2021].
# Pere Pont

Fra Pere Pont- (Alcúdia 1485 - València 1545) fou frare trinitari, bisbe de Cluny, Comte del Palatí i Inquisidor apostòlic de Mallorca.
Va entrar a un monestir de frares trinitaris a Valladolid de molt jove, deixant la seva Alcúdia natal. Estudià filosofia i lletres a diferents convents de Castella. El papa Juli II el nomenà bisbe de Cluny (Aquitània- França) el dia primer de gener de 1511. L'any següent presencià el Concili General Lateranense, convocat per combatre un foc de heretgia i lluitar contra els cismàtics capitanejats pel cardenal Bernardí de Carvajal.
El papa Lleó X el va sotmetre a examen de mossèn P. Silvestre Prierio, maestre del sacre palau amb aprovació final el 18 de setembre de 1517. Més endavant fou nomenat vice gerent de Roma i comte del Palatí.
Nomenat ministre per Mallorca abandonaria els seus càrrecs per tornar a la seva illa. Es trobà de plè amb les guerres de germanies i en 1522 treballà molt per controlar les rebeldies dels agermanats. A manca d'inquisidors fou nomenat inquisidor de Mallorca, duent el tribunal inquisidor des del 12 de febrer de 1522.
Morí al convent del Remei de València el 3 de maig de 1545 als seixanta anys. Segons Ventayol i tal com escriur el pare Cervera, "dejando en el de su patria muchas memorias que inmortalizaron su nombre".

## Referències

* VENTAYOL SUAU, Pere- "Historia de Alcúdia" Tomo II -Mallorca 1982 pag 309-311.
# Hraň

Hraň és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1331.
# Notropis scabriceps

Notropis scabriceps és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Virgínia Occidental, Virgínia i Carolina del Nord (Estats Units).

## Referències

* 1 2 «Notropis scabriceps» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Caruso

«Caruso» té aquests significats:
* Luigi Caruso (1754 - 1823), compositor italià.
* Enrico Caruso (1873 - 1921), cantant italià d'òpera i un dels més famosos tenors de la història.
# Gorg Negre

«Gorg Negre» té aquests significats:
* Gorg Negre (Monistrol de Calders), gorg del terme municipal de Monistrol de Calders (Moianès)
* Gorg Negre (Èvol), llac del terme comunal d'Oleta i Èvol (Conflent)
* Gorg Negre (Riells del Fai), gorg del terme municipal de Riells del Fai (Vallès Oriental)
* Gorg Negre (Sant Feliu de Codines), gorg del terme municipal de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental)
* Gorg Negre (Sant Feliu de Buixalleu), gorg del terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu (la Selva).
# Delicte ecològic

Un delicte ecològic és tot aquell acte que provoqui danys mediambientals.
El Codi Penal tipifica nous delictes en matèria de medi ambient:
    1. Fet Punible: El que provoqui o realitzi directament o indirecta emissions, abocaments, radiacions, extraccions o excavacions, aterraments, sorolls, vibracions, injeccions o dipòsits, en l'atmosfera, el sòl, el subsòl, o les aigües terrestres, marítimes o subterrànies, així com les captacions d'aigües que puguin perjudicar greument l'equilibri dels sistemes naturals:
   * Presó de 6 mesos a 4 anys.
   * Multa de 8 a 24 mesos.
   * Inhabilitació especial per exercir la professió o l'ofici d'un a tres anys.
    2. Fet Punible: El que estableixin dipòsits o abocaments de deixalles o residus perillosos i puguin perjudicar greument l'equilibri dels sistemes naturals o la salut de les persones:
   * Multa de 18 a 24 mesos.
   * Arrest de 18 a 24 caps de setmana.
    3. Fet Punible: L'autoritat o funcionari públic, que sabent-ho hagi emès informe favorable a la concessió de llicències il·legals que autoritzin el funcionament de indústries o activitats contaminants:
   * Presó de 6 mesos a 3 anys.
   * Multa de 8 a 24 mesos.
   * Inhabilitació especial per exercir càrrec públic per un temps de 7 a 10 anys.
    4. Fet Punible: Qui, en un espai natural protegit, danyi greument algun dels elements que han servit per qualificar-lo.
   * Presó d'1 a 4 anys.
   * Multa de 12 a 24 mesos.

## Referències

* ↑ «delicte ecològic | enciclopèdia.cat». [Consulta: 10 octubre 2018].
# Gens Potícia

La gens Potícia o Potítia (en llatí Potitia gens) era una antiga gens romana d'origen patrici, que tot i la seva antiguitat mai no va ser gaire important.
Eren sacerdots hereditaris d'Hèrcules junt amb els Pinarii, i van exercir sense interrupció el càrrec fins al 312 aC quan el censor Appi Claudi Cec els va convèncer de vendre els ritus per cinquanta mil peces de coure. Van instruir esclaus públics per fer el ritu sagrats. Això es va considerar un sacrilegi, i el déu estava tant enutjat que dotze famílies de la gens i una trentena d'homes adults van morir en el curs d'un any, o segons altres comptes, en un termini de trena dies i el censor Appi Claudi es va tornar cec. Però probablement las morts es van deure a una plaga que s'havia desenvolupat pocs anys abans i les morts van ser la causa de la venda i no a l'inrevés.
És probable que el culte d'Hèrcules, que atenien els Potitii i els Pinarii, fos una forma de religió particular d'aquestes gens i que no tingués res a veure amb la religió de l'estat romà. Appi Claudi volia fer d'aquesta sacra privata una part de la sacra publica i va induir els Potitii a instruir esclaus públics en els ritus, ja que cap déu estranger podria tenir un flamen.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 514.
# Pedro Memelsdorff

Pedro Memelsdorff (Buenos Aires, 1959) és flautista, director d'orquestra, musicòleg argentí, especialitzat en música antiga i en interpretació històricament informada i polifonia medieval. És un destacat intèrpret de flauta dolça i els seus derivats. Entre 2013 i 2015, va ser director de la Schola Cantorum de Basilea.
Pedro Memelsdorff neix a Buenos Aires i, emigra a Europa el 1977, on va estudiar a la Schola Cantorum de Basilea i al "Conservatori Sweelinck" d'Amsterdam. Doctor en musicologia per la Universitat d'Utrecht. Col·labora amb Jordi Savall i el conjunt Hespèrion XXI (originalment Hespèrion XX) des del 1980. El 1987 va fundar el seu propi grup, anomenat Mala Punica, amb qui va realitzar una sèrie de gravacions. Va recórrer Europa, Amèrica del Nord i Amèrica Llatina. Va formar un duo amb el pianista i clavecinista Andreas Staier, amb el qual va actuar en gires de concerts i va gravar un disc.
Com a investigador i musicòleg, ha publicat en revistes: Acta musicologica [arxiu], Studi musicali, Plainsong i Música medieval [arxiu], Ricercare i altres publicacions especialitzades. Entre el 2013 i el 2015, va ser director de la Schola Cantorum Basilea. També és professor a l'Escola de Música de Catalunya a Barcelona, on dirigeix el Màster de Música Antiga i on entre d'altres alumnes ha tingut a Sara Parés.
Dirigeix els seminaris de música primerenca a la Fundació Giorgio Cini de Venècia. Ha estat professor a la "Civic School of Music" de Milà i a la Universitat de Zuric. El 2010 i el 2011, imparteix classes a la "Universitat Saarland" d'Alemanya 2 i el 2010 és convidat com a professor a la Universitat de Berkeley. Dirigeix els Seminaris de música antiga a la Fundació Giorgio Cini de Venècia

## Referències

* ↑ «Pedro Memelsdorff». Arxivat de l'original el 2021-06-02. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ «Pedro L Memelsdorff | Université François-Rabelais, Tours - Academia.edu». [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ «Pedro Memelsdorff».
* ↑ «Fondazione Cini», 10-09-2011. Arxivat de l'original el 2011-09-10. [Consulta: 30 maig 2021].
# Martina (fetillera)

* Per a altres significats, vegeu «Martina (prenom)».
Martina (segle I dC), va ser una dona siriana, fetillera i molt experta en verins. Només Tàcit parla d'ella, i diu que tenia molt mala fama a la província Síria a causa dels seus enverinaments. Va fer amistat amb Plancina, la dona de Gneu Calpurni Pisó (governador de Síria del 17 al 19), acusat de l'enverinament de Germànic, nebot de Tiberi, l'any 19 dC. Gneu Senti Saturní la va enviar a Roma l'any 21 per iniciativa de Publi Vitel·li, Quint Verani i altres, per testimoniar en el judici per l'enverinament de Germànic, però va morir sobtadament a la seva arribada a Brundusium l'any 21. Tàcit diu que en una trena del seu pentinat hi van trobar verí, sense que el seu cos tingués cap senyal de suïcidi.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 201. ISBN 8481641618.
# Carvalhal de Vermilhas

Carvalhal de Vermilhas és una antiga freguesia portuguesa del municipi de Vouzela, amb 8,10 km² d'àrea i 215 habitants (2011). La densitat de població n'és de 26,5 hab/km². A partir del 29 de setembre de 2014, Carvalhal de Vermilhas fou integrat en la Unió de Freguesies de Cambra i Carvalhal de Vermilhas.
És a la serra del Caramulo i la delimiten les freguesies de Cambra, al nord, Fornelo do Monte, a l'est, Alcofra, a ponent, i Silvares al sud, totes pertanyents al municipi de Vouzela, tret de la darrera, del municipi de Tondela.
És un llogaret típic de la serra, a prop de 10 km de la seu del municipi, i que ocupa 8 km² al districte de Viseu.
El topònim Carvalhal correspon a la clapa immensa de carvalhos que cobria la freguesia, a prop de 850 m d'altitud. I Vermilhas estaria associat a l'altitud referida, ja que es poden veure milles al seu voltant.
El poblament en comença en el neolític, com comprova Lapa de Meruge, traduint l'organització social d'aquest poble i les seues formes de soterrament. També hi foren els romans, entre aquesta freguesia i la de Fornelo do Monte: n'hi ha dues inscripcions ací i d'altres a Corgas Roçadas.

## Població

Població de la freguesia de Carvalhal de Vermilhas :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 569 | 641 | 619 | 631 | 648 | 604 | 615 | 624 | 574 | 522 | 406 | 309 | 277 | 229 | 215 |
L'any 1864 pertanyia al municipi d'Olivera de Frades, i passà a pertànyer-ne a l'actual per decret de 2 de novembre de 1871.

## Patrimoni cultural

* Festa de São Simão, el 28 d'octubre
* Festa de Nossa Senhora de Fàtima, el 18 d'agost
En aquesta freguesia es produeix llenç per a vestuari, des de la sementera a la producció artesana amb costura manual.
El folclore regional, entremez i la tradició festiva en les malhadas caracteritzen aquesta localitat.

## Patrimoni històric

* Església de Sâo Simão (matricial)
* Casa de les Torres i la seua capella
* Casa noble de Pêro Negro amb capella
* Cova de Poço do Urso

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes
# Gorg Negre (Monistrol de Calders)

El Gorg Negre és un gorg del terme municipal de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
Està situat a la zona sud del terme municipal, al sud-est de la Casanova, en el punt de trobada del torrent de l'Om amb el torrent de la Baga de l'Om.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Tirà formiguer septentrional

El tirà formiguer septentrional (Corythopis torquatus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes des del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela i Guaiana, cap al sud, a través de l'est de l'Equador i est del Perú fins al nord i l'est de Bolívia i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Tirà formiguer septentrional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Gens Rabuleia

La gens Rabuleia (en llatí: gens Rabuleia) va ser una gens de l'antiga Roma. Dionís d'Halicarnàs esmenta Mani Rabuleu (membre del Segon Decemvirat) com a patrici. El fet que un altre Rabuleu aparegui com a plebeu fa impossible determinar si la gens Rabuleia era plebea o patrícia.

## Referències

* ↑ «Rabuleius, a BrillOnline Reference Works».