OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Funcions de Walsh

En matemàtiques, més concretament en anàlisi harmònica, les funcions de Walsh formen un conjunt ortogonal complet de funcions que es poden utilitzar per representar qualsevol funció discreta, igual que les funcions trigonomètriques es poden utilitzar per representar qualsevol funció contínua en l'anàlisi de Fourier. Per tant, es poden veure com una contrapartida digital discreta del sistema analògic continu de funcions trigonomètriques a l'interval unitari. Però a diferència de les funcions sinus i cosinus, que són contínues, les funcions de Walsh són constants a trossos. Prenen només els valors -1 i +1, en subintervals definits per fraccions diàdiques.
El sistema de funcions de Walsh es coneix com el sistema de Walsh. És una extensió del sistema Rademacher de funcions ortogonals.
Les funcions de Walsh, el sistema de Walsh, la sèrie de Walsh i la transformada ràpida de Walsh-Hadamard reben el nom del matemàtic nord-americà Joseph L. Walsh. Troben diverses aplicacions en física i enginyeria a l'hora d'analitzar senyals digitals.
Històricament, s'han utilitzat diverses numeracions de funcions de Walsh; cap d'ells és especialment superior a un altre. Aquest article utilitza la numeració de Walsh-Paley.
Definim la seqüència de funcions de Walsh $W_{k}:[0,1]\rightarrow \{-1,1\}$, $k\in \mathbb {N}$ com segueix.
$W_{k}(x)=(-1)^{\sum _{j=0}^{\infty }k_{j}x_{j+1}}$
Per a qualsevol nombre natural k i nombre real $x\in [0,1]$, amb:
$k_{j}$ sigui el bit j -è de la representació binària de k, començant per $k_{0}$ com a part menys significativa, i
$x_{j}$ sigui el bit j -è de la representació binària, començant per $x_{1}$ com el bit fraccional més significatiu.
En particular, $W_{0}(x)=1$ a tot arreu de l'interval, ja que tots els bits de k són zero.
Cal observar que $W_{2^{m}}$ és precisament la funció de Rademacher r$_m$. Així, el sistema Rademacher és un subsistema del sistema Walsh. A més, cada funció de Walsh és un producte de les funcions de Rademacher:
$W_{k}(x)=\prod _{j=0}^{\infty }r_{j}(x)^{k_{j}}$
Les aplicacions de les funcions de Walsh es poden trobar allà on s'utilitzen representacions de dígits, inclòs el reconeixement de la parla, el processament d'imatges mèdiques i biològiques i l'holografia digital.
Per exemple, la transformada ràpida de Walsh-Hadamard (FWHT) es pot utilitzar en l'anàlisi de mètodes digitals quasi-Monte Carlo. En ràdioastronomia, les funcions de Walsh poden ajudar a reduir els efectes de la diafonia elèctrica entre els senyals de l'antena. També s'utilitzen en panells LCD passius com a formes d'ona de conducció binàries X i Y on l'autocorrelació entre X i Y es pot reduir al mínim per als píxels que estan apagats.

## Referències

* ↑ Walsh 1923.
* ↑ «Walsh Functions - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ Fine 1949.
* ↑ Schipp, Wade & Simon 1990.
* ↑ Weisstein, Eric W. «Walsh Function» (en anglès). https://mathworld.wolfram.com.+[Consulta: 18 novembre 2022].
# Hexacoral·lis

Els hexacoral·lis (Hexacorallia) són una subclasse de cnidaris de la classe Anthozoa. Abans es coneixien amb el nom de zoantaris (Zoantharia), considerat avui com a sinònim
Poden ser solitaris o colonials; els pòlips dels hexacoral·lis presenten dividint el celènteron per mesenteris que es presenten per parells (en general, múltiples de sis, d'ací el nom). Tenen una o dues files de tentacles i posseeixen cnidòcits de molts tipus. Poden ser nus o posseir esquelets calcaris o quitinosos. Solen incorporar zooxantel·les simbiòtiques a la cara interna (endoderma).

## Cladograma

| Anthozoa | Octocorallia Hexacorallia   Ceriantharia       Scleractinia   Corallimorpharia   Actiniaria Antipatharia Zoantharia Ceriantipatharia |

## Classificació

La classificació dels hexacoral·lis, segons Worms, és la següent:
* Ordre Actiniaria
** Subordre Anenthemonae
*** Superfamília Actinernoidea
*** Superfamília Edwardsioidea
** Subordre Enthemonae
*** Superfamília Actinioidea
*** Superfamília Actinostoloidea
*** Superfamília Metridioidea
** incertae sedis
*** Superfamília Actiniaria
* Ordre Antipatharia
* Ordre Corallimorpahria
* Ordre Rugosa †
** Subordre Columnariina †
** Subordre Cystiphyllina †
** Subordre Streptelasmatina †
* Ordre Scleractinia
* Ordre Zoantharia
** Subordre Brachycnemina
** Subordre Macrocnemina

## Referències

* 1 2 WoRMS - Hexacorallia
* ↑ Brusca, R. C. & Brusca, G. J., 2005. Invertebrados, 2ª edición. McGraw-Hill-Interamericana, Madrid (etc.), XXVI+1005 pp. ISBN 0-87893-097-3
# Moto Club Constantí

El Moto Club Constantí és una entitat esportiva catalana dedicada al motociclisme que fou fundada a Constantí, Tarragonès, el 1997. Des de la seva fundació, el president és Manel Aymar. Fins al 2004, el motoclub tingué diferents circuits situats en terrenys cedits per l'Ajuntament de Constantí.
El motoclub ha rebut 13 vegades el guardó de millor club de Catalunya en l'organització de proves (n'ha organitzades més de 60 del Campionat de Catalunya de diferents modalitats). El 2008, conjuntament amb el MAC Reus i el Moto Club Tarragona, organitzà una prova del Campionat d'Espanya d'enduro. A data de 2012, l'entitat tenia 137 socis. Els seus pilots, entre ells el campió del món d'enduro Ivan Cervantes, han aconseguit cinc títols de campions d'Espanya i trenta-nou de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Moto Club Constantí». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 juny 2016].
# Tàngara quatreülls de corona grisa

La tàngara quatreülls de corona grisa (Phaenicophilus poliocephalus) és un ocell de la família dels fenicofílids (Phaenicophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les terres baixes del sud-oest de l'illa de la Hispaniola, al sud de Haiti, Î.-à-Vache, Grande Cayemite i Gonâve.

## Referències

* ↑ «Tàngara quatreülls de corona grisa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Baronia de Blancafort

La Baronia de Blancafort jurisdicció senyorial que comprenia el lloc de Blancafort (Os de Balaguer), comprada el 1445 per Bertran de Santgenís a la família Sanui. El 1772 fou confirmada com a títol del regne a favor de Francesc de Santgenís i Pocorull.
El títol de Baró de Blancafort fou rehabilitat l'any 1981 a favor de José Maria Moncasi y Tertré.
La baronia era centrada al Castell de Blancafort, el qual consta que fou conquerit pel vescomte d'Àger Guerau Ponç II de Cabrera l'any 1116. Les restes del castell habitualment no són visibles perquè estan cobertes per les aigües del pantà de Canelles.

## Referències

* ↑ «Baronia de Blancafort». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Real Decreto 2890/1981, de 2 de octubre, por el que se rehabilita el título de Barón de Blancafort, a favor de don José María Moncasí y Tertré.» (en castellà). BOE. [Consulta: 12 febrer 2015].
* ↑ «Castell de Blancafort». Pat.mapa: arqueologia. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 febrer 2015].
# Cariofíl·lides

Els cariofilids (Caryophyllidae) són una subclasse de plantes, fonamentalment herbàcies. Les formes llenyoses presenten estructures caulinars anòmales o bé el creixement secundari és anòmal.
Els estams, si són nombrosos, són centrífugs. El pol·len sol ser de tres nuclis o, més rarament, de dos (binucleats). Els primordis seminals són bitégmics, crasinucelats i amb placentació central, lliure o basal. En les llavors l'endosperma és substituït per perisperm.
La subclasse comprèn tres ordres amb 14 famílies, unes 11.000 espècies de les quals, la majoria pertanyen a l'ordre de les cariofil·lals (Caryophyllales): les fitolacàcies, família Phytolaccaceae.
# Georgiana

Georgiana és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 1.737 habitants, 697 habitatges, i 462 famílies.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Giorgio Grassi

Giorgio Grassi (27 d'octubre de 1935), és un arquitecte italià, nascut a Milà, on va estudiar arquitectura, graduant-se el 1960. Per tres anys des del 1961 va ser membre de la redacció de la revista Casabella, i des de 1965 ha estat professor en diferents escoles. És Catedràtic de Composició Arquitectònica del Politècnic de Milà des de 1977. La seva obra té moltes referències amb l'arquitectura del passat, i la seva recerca arquitectònica sempre està relacionada amb la ciutat antiga.

## Obra publicada

* Grassi, Giorgio. Architettura, Lingua Morta (en italià). Electa, 1986.

## Referències

* ↑ Pilar Insausti; Tito Llopis (eds.). Giorgio Grassi. Obras y proyectos (en castellà). Electa, 1994. ISBN 978-84-8156-015-2.
* ↑ Paola, Pasquale De «Toward a Rational Architectural Practice: The Particular Case of Giorgio Grassi» (en anglès). ARCC Conference Repository, 28-08-2013. DOI: 10.17831/rep:arcc%y146.
# Carme Jiménez Huertas

Carme Jiménez Huertas, també coneguda pel seu nom de ploma Carme J. Huertas (Sant Just Desvern, 1958), és una filòloga i escriptora catalana, resident a Corbera de Llobregat. És llicenciada en Filosofia i Lletres per la Universitat de Barcelona. La seva obra Gent de pedra va guanyar al Premi Joaquim Ruyra de narrativa juvenil 2002. Forma part del col·lectiu literari nascut a Calafell Cisca Lafell.
Amb rebuig acadèmic compacte, defensa la hipòtesi que el llatí vulgar no existí pas i, més enllà, que les llengües romàniques no provenen del llatí, sinó de múltiples llengües autòctones preexistents (No venimos del latín, 2013; 2a ed., rev. i ampl., 2016).

## Publicacions
### Narrativa

* Bolets verinosos. Barcelona: Columna, 1998
* Gent de pedra. Barcelona: La Galera, 2003 [juvenil]
* La pedra del Sol. Barcelona: La Galera, 2007 [juvenil]
* Tots els dilluns són dolents. Barcelona: Ed. Saragossa, 2010
* Los lunes son siempre malos. Barcelona: Ed. Saragossa, 2011
* Viaje en el tiempo. Cómo me encontré con mi yo del futuro. 2013 [juvenil]
* L'aixeta del temps. Barcelona: Voliana Edicions, 2014
* La veritable història de Josep Sàbat, el bandoler Capa Negra, Las Sandalias de Mercurio, 2016
* Me estoy volviendo loca / M'estic tornant boja, 2017

### Assaig

* Codificació informàtica del signari ibèric nord-oriental. Barcelona: Prohom, 2009
* No venimos del latín. Círculo Rojo, 2013
* No venimos del latín. Edición revisada y ampliada. Las sandalias de Mercurio, 2016
* Nu venim din latină, Editura Geto Dacii, 2016
* Romance Did Not Begin in Rome. A critique of the Latin origin of Romance languages. 2018
* Estamos hechos de lenguaje. 2019

## Referències

* ↑ «Carme J. Huertas». [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ «Los lunes son siempre malos - Edicions Saragossa». [Consulta: 6 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Carme Jiménez Huertas: “No venim del llatí: les llengües romàniques s'assemblen massa i sovint l'única llengua diferent és precisament el llatí”
# Baronia d'Otos

La baronia d'Otos és un títol senyorial valencià, vinculat a la vila d'Otos, a la Vall d'Albaida.
Es va crear a mitjans del segle XV, sent propietat de la família Bellvís. En 1480, Lluís de Bellvís i la seua dona Castellana la venen al misser Miquel Dalmau, advocat fiscal del Regne i jurista de la Ciutat de València.
Més tard va passar a la nissaga dels Milà. L'any 1533 Ferran de Pròixida i del Milà, comte d'Almenara, la va transmetre al seu cunyat Cristòfor del Milà i d'Aragó, comte d'Albaida.
En 1725 la baronia va ser adquirida per Joan Nunyes, marqués de Sant Josep i senyor de Sant Pere i Guadasséquies. Nunyes va construir a Otos el Palau del Marqués de Sant Josep, casa pairal de la baronia.
La baronia va ser reconeguda com a títol del Regne d'Espanya en 1860 en la persona de Joaquina de Pedro y Barroeta-Aldámar. Actualment, contínua en aquesta nissaga, vinculada amb els Moore.

## Referències

* ↑ Terol Reig, Vicent (2010): "La Baronia d'Otos (1440-1497) Canvis de titularitat i creació de senyories a la Vall d'Albaida durant la crisi del segle XV". Revista Almaig. Estudis i documents
* ↑ «Baronia d'Otos». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Moviment Islàmic del Kurdistan

El Moviment Islàmic del Kurdistan (MIK) és un grup polític islamista del Kurdistan Iraquià fundat el 1979 pel xeic Uthman Abd-Aziz i altres mullas sunnites membres de la Unió d'Erudits Religiosos" (Yaketi Mamostayani Ayni Islami). Uthman estava vinculat als Germans Musulmans. El partit va arrelar a Halabja on va establir la seva pròpia infraestructura però sense imposar la xara.
El 1987 va esclatar una revolta islàmica a Halabja i Shahrazur contra la destrucció d'aquestos pobles pels iraquians. Xeic Uthman Abdul Aziz, va tenir un paper considerable en la revolta; el xeic i molts dels participants a la revolta d'Halabja van marxar d'Iraq cap a l'Iran i allí va trobar a Muhammad Barzindji que dirigia el Moviment Islàmic Komal, i era el cap de la Lliga d'Erudits Musulmans del Kurdistan, que va suggerir una unió de les dues forces (sota la direcció del xeic Uthman) naixent així el Moviment Islàmic del Kurdistan/Iraq com a moviment jihadista en lluita contra el govern iraquià.
El 1992 es va separar una facció del Moviment islàmic dirigida pel xeic Siddik Abdul Aziz, que va fundar el Moviment del Renaixement Islàmic (Nahdah). Després de molts esforços per unir el Grup Islàmic (escindit del MIK/I) i el Moviment del Renaixement (Harakat al-Nahda al-Islamiyya), es va constituir el Moviment de la Unió Islàmica al Kurdistan/Iraq (IUMK) l'agost de 1999, que no s'ha de confondre amb l'original organització, ara anomenada simplement Moviment Islàmic del Kurdistan (MIK), que va participar en les eleccions del 1992 al Kurdistan i va obtenir un 5,1% dels vots (el tercer partits després dels dos principals, la Unió Patriòtica del Kurdistan -UPK- i el Partit Democràtic del Kurdistan - PDK). El 1993 hi va haver xocs entre milícies del MIK i de la UPK i aquesta darrera organització va renunciar al control d'Halabja, Tawella i Pandjwin.
El 1998 Uthman al-Aziz es va traslladar a Irbil amb alguns seguidors i va morir el 1999; el va succeir el seu germà mullah Ali Abd al-Aziz Halabji, que va residir a Halabja. El setembre 2001 van començar els xocs armats amb les milícies de la UPK, del PDK, i d'altres, i els islamistes, dels quals s'havia escindit un sector radical que va formar Ansar al-Islam, que va establir el control d'alguns pobles propers a la frontera amb Iran i va intentar instal·lar una teocràcia islamista estricta. El novembre es va establir un alto el foc.
No va participar en les eleccions del 2005 però va entrar al govern regional i va rebre dos ministeris, per un acord pragmàtic. A les eleccions del 2009 va tenir 27.147 vots (1,45%) i 2 diputats. No va participar en les eleccions de l'Iraq del 2010 on van participar dues opcions islamistes (però separades).

## Referències

* MIK Arxivat 2015-10-20 a Wayback Machine.
* Profile: Kurdish Islamist movement
# Purisme (lingüística)

Un purisme en lingüística és una paraula, considerada com pròpia a la llengua, proposada com a alternativa per una paraula considerada estrangera, que sigui un manlleu lingüístic o un barbarisme per tal de mantenir la puresa de la llengua. Moltes llengües al curs de la seva història han tingut moviments puristes que veuen en la importació massiva de paraules estrangeres una amenaça per a la pròpia identitat lingüística.
Un moviment purista pot ser un símptoma de la situació precària que viu una llengua. Pot ser un moviment identitari estètic, com pot ser un moviment quasi polític quan una cultura se sent amenaçada per una altra cultura dominant. Una de les lluites més virulentes és contra els anglicismes o el franglès en el marc de la francofonia o la lluita contre els castellanismes a la zona catalanoparlant. Al segle XVI l'enginyer i inventor brugenc Simon Stevin va decidir de publicar todes les seves obres en neerlandès i de crear els neologismes necessaris a partir de mots neerlandesos, a diferència dels seus col·legues científics contemporanis, més inclinats a descriure fenòmens nous amb neologismes composts d'arrels grecollatines.
El purisme es pot manifestar en hipercorreccions (com la que va convertir cervo en cérvol), analogies, etimologies o fins i tot invenció de paraules, per bé que aquests fenòmens no són exclusius dels puristes. També es pot considerar purista la revitalització de paraules arcaiques, com ara car ('perquè'), àdhuc, llur (excepte en rossellonès, en què és paraula viva) o mots acabats en -ívol (jovenívol, baronívol), o la utilització de paraules que poden semblar més genuïnes en un sentit diferent del que tenien originalment (puix, 'perquè' en el sentit del castellà pues —en valencià, especialment entre els blavers—, o vers, 'cap a', com a substitut de qualsevol altra preposició —per exemple: "L'actitud a adoptar vers aquest problema", en lloc de "L'actitud a adoptar davant aquest problema"). En català, la batalla entre puristes i partidaris de la llengua popular s'ha manifestat en diferents moments històrics, com el segle xix (català medievalitzant oposat a «català qu'ara es parla») o els anys vuitanta del segle XX (català heavy oposat a català light).

## Vegeu també

* Reforma ortogràfica

## Referències

* ↑ «Purisme (lingüística)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Joan Albert Argenter, Debat sobre la normalització lingüística: Ple de l'Institut d'Estudis Catalans (18 d'abril de 1990), Barcelona, Institut d'Estudis Catalans, 1991, pàgina 13, ISBN 9788472831681
* ↑ «Des mots originaux pour lutter contre les anglicismes» (francès), Le Figaro, 30 de març de 2010 (en català: Paraules originals per a lluitar contra els anglicismes)
* ↑ Sarah Schepers, De geschiedenis van het purisme van vroeger tot nu. Zijn purismen vandaag nog actueel?, Múnic, Editorial GRIN, 2010, pàgina 7, ISBN 9783640684700 (La història del purisme antany i avui. Sempre són d'actualitat els purismes?)
* ↑ Pradilla, Miquel Àngel; Ginebra, Jordi. Identitat lingüística i estandardització. Cossetània Edicions, 2003, p. 100. ISBN 849603559X.
# Lurte

Lurte ('allau' en aragonès) és un grup musical de folk metal procedent d'Aragó. La seva música es basa en la utilització d'instruments tradicionals aragonesos de vent, com a gaita de boto, dolçaina, trompa de Ribargorça o chiflo, units a una potent percussió, a un violí guerrer i a un mestre pirotècnic, fan que Lurte sigui un referent dels grups de folk metal espanyols.
Fundat en 2003 durant aquests anys han tret 5 discos.
Els seus ritmes, la seva força i el seu esperit evoca les batalles almogàvers, exèrcit de mercenaris al servei del Rei d'Aragó, fonamentalment, o de qui millor pagués, que van lliurar nombroses batalles entre els segles XI i XIV. Els almogàvers d'aquell temps mantenien vives les tradicions celtíberes unint la força del guerrer i l'amor a la mare terra.
Al 2013, en plena gira del seu disc Neopatria, compten amb la col·laboració del violinista Alberto Navas, que va formar part estable de la formació al cap de poc temps. En el seu últim disc, Lurte grava al costat de grans artistes espanyols, com Bieto Romero de Luar Na Lubre o Fernando Ponce de León antic membre de Mägo de Oz.
Han estat nominats en diverses ocasions als Premis de la Música Aragonesa.

## Discografia

* 2006 Dispierta Fierro. Gravat en Lunanueva Estudis.
* 2008 Deus Lo Bol. Gravat en Lunanueva Estudis.
* 2010 Biellas Esferras. Recopilatori.
* 2011 Neopatria. Gravat en Lunanueva Estudis.
* 2013 Última Frontera. Gravat en Lunanueva Estudis. Direcció i producció musical Lurte.

## Enllaços externs

* Web del grup Lurte
* El seu primer disc: "Dispierta Fierro!"*
* Canal de lurte a youtube
# Barbodes sunieri

Barbodes sunieri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 28,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-est de Borneo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sainte-Marie-Outre-l'Eau

Sainte-Marie-Outre-l'Eau és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia, a la vall de la confluència del Drôme i del Vire que en fa de frontera meridional. L'any 2017 tenia 123 habitants.
El primer esment en llatí Sancta Maria ultra aquam data del 1278.

## Demografia

El 2007 la població era de 89 persones. Hi havia 44 famílies, 70 habitatges: 48 habitatges principals, 13 segones residències i nou desocupats.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 52 persones. Hi havia una empresa extractiva i una empresa de construcció.
L'any 2000 hi havia dotze explotacions agrícoles.

## Referències

* ↑ Dauzat, Albert; Rostaing, Charles. Dictionnaire étymologique des noms de lieux en France. París: Larousse, 1963.
* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
# Kamoi (cràter)

Kamoi és un cràter de l'asteroide del tipus Apol·lo, Itokawa, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 6 ° de latitud nord i 244 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 0.01 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 18 de febrer de 2009 i fa referència a Kamoi, lloc a la ciutat de Yokohama (Japó) on s'hi troba la seu de NEC TOSHIBA Space Systems.

## Referències

* ↑ "Kamoi (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Lluís Vila

Lluís Vila és el nom dels següents personatges:
* Lluís Vila i d'Abadal (1889 - 1937), polític i metge vigatà
* Lluís Vila i Casañas (1959), músic, director de cor i d'orquestra sabadellenc
* Lluís Vila i Miralles, empresari i polític manresà
* Lluís Vilà i Vendrell (1952 - 2010), artista banyolí
* Lluís Vila i Vilalta (1955), escriptor i polític pradenc
* Lluís Vila i Plana (Sabadell, 1921-1992) artista català
# Moviment Islàmic de l'Uzbekistan

El Moviment Islàmic de l'Uzbekistan (usbec Ўзбекистон исломий ҳаракати/Oʻzbekiston islomiy harakati) és un grup extremista islàmic format el 1998 per l'ex-paracaigudista soviètic Juma Namangani, i l'ideòleg islàmic Tahir Yuldashev, tots dos d'ètnia uzbeka de la vall de Ferganà. El seu objectiu era derrocar al president de l'Uzbekistan Islom Karimov i crear un estat islàmic regit per la xaria.
Operant des de les seves bases a Tadjikistan i a les zones controlades pels talibans al nord de l'Afganistan, el Moviment Islàmic de l'Uzbekistan va posar en marxa un seguit d'operacions paramilitars al sud del Kirguizstan el 1999 i el 2000. De totes maneres, el MIU (IMU en anglès) va ser destruït en gran part durant l'any 2001 qu Namangani va ser assassinat i els combatents del MIU es van dispersar.
Després de la Guerra de l'Afganistan, Yuldeshev i un nombre desconegut de combatents van escapar amb la resta dels talibans al Waziristan, a les Àrees tribals de Pakistan. Des de llavors, el Moviment Islàmic de l'Uzbekistan ha obert camps d'entrenament a Waziristan i està lligat amb altres grups que intenten derrocar el Govern del Pakistan.
Malgrat les proclamacions ocasionals de Yuldeshev, i els rumors d'una reaparició sota el nom de Moviment Islàmic del Turquestan (IMT), no hi ha evidència fiable que indiqui que l'IMU / IMT segueix sent una força operativa a l'Àsia central fora de la regió fronterera de l'Afganistan i Pakistan.

## Referències

* ↑ Ahmed Rashid. YIHAD. El auge del islamismo en Asia central (2002) Ediciones Península