OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molí de Masvidal

El Molí de Masvidal és una obra de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Molí fariner situat a la riba dreta de la Riera Major a l'altra banda de la carretera, i a prop de Masvidal, de planta rectangular (8x12), i cobert a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a ponent, consta de planta i dos pisos, en el sector NE hi ha adossat un conjunt de cossos que conformen l'espai ocupat per una gran bassa amb canal d'entrada procedent de la Riera. La façana principal presenta un portal d'arc rebaixat i una finestra a la planta, un balcó i una finestra al primer pis, i el mateix al segon, els montants del portal i l'escaire SO fins al primer pis són de gres vermell molt ben treballat, amb dates i inscripcions. La façana S presenta quatre finestres a la planta, al primer pis i al segon, a mig mur s'observa la sortida del carcabà. La façana E només presenta una finestreta a cada planta. A l'interior encara hi ha la maquinària que fins fa uns deu anys s'utilitzava per a produir electricitat per les masies dels voltants. Actualment l'aigua de la bassa es vessa per una escletxa i passa per davant del portal de la casa cap al riu. Sembla que la volen derruir.

## Història

Molí relacionat amb l'antic mas Masvidal, el qual probablement formava part dels 82 masos que existien en el municipi pels volts de 1340, segons consta en els documents de l'època. El trobem registrat en els fogatges de la "Parròquia i terme de Viladrau fogajat a 6 de octubre 1553 per Joan Masmiguell balle com apar en cartes 230", juntament amb altres 32 que continuaven habitats després del període de pestes, on consta un tal "Montserrat Puig alias Masvidall". Els actuals propietaris del mas mantenen la cognominació d'origen.

## Referències

* 1 2 «Molí de Masvidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Donato Acciaiuoli

Donato Acciaiuoli fou un noble florentí fill de Tommaso Acciaiuoli.
Fou prior de la llibertat el 1316, el 1320, el 1326 i el 1329, conseller de mercaderies el 1320, orador de la República de Florència a Nàpols el 1332, 1325 i 1333, capità de guerra de Florència el 1325, diputat per la reorganització del govern de Florència el 1328, membre de la magistratura dels XII bonhomens (Buonuomini) pel Sesto di Borgo el 1328 i el 1333, gonfanoner de Companyia el 1331, i orador de Florència a Bolonya el 1332.
Va morir a Florencia el 1335. Fou el pare de Jacopo Acciaiuoli i avi de Neri I Acciaiuoli
# Carles Ardit

Carles Ardit (?-1821) fou un pintor català. Es conserva molt poca informació de la seva biografia i no se'n conserva cap obra,però es coneix que va ser nomenat el 1803 com a ajudant de Salvador Molet i que va treballar a l'Escola de la Llotja. Fou pensionat per la Junta de Comerç el 1814, permetent-li realitzar un viatge a Suïssa, França i Alemanya, on va aprendre la manufactura d'indianes. De nou a Barcelona, va publivar un Tratado teórico i práctico de la fabricación de pintadors i de indianas. Quan va morir el 1821, Gabriel Planella va ocupar el seu càrrec a la Llotja.

## Referències

* ↑ Ràfols, J. F.. Diccionario Biográfico de artistas de Cataluña A-G Tomo Primero. Barcelona: Millà, 1951, p. 49 [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ Torrella, Engràcia (coord). Inanimats? La natura morta a la col·lecció. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2009, p. 18. ISBN 978-84-87221-98-9.
# Murmaixí

Murmaixí - Мурмаши (rus) és un possiólok de l'óblast de Múrmansk, a Rússia. És a la península de Kola, a la vora del llac artificial de Níjnaia Tuloma, a 20 km al sud-oest de Múrmansk i a 1.474 al nord de Moscou. La vila fou fundada el 1938 com una ciutat obrera per allotjar el personal que treballava en la construcció de la central hidroelèctrica de Níjnaia Tuloma. Avui dia la vila conté l'aeroport internacional de Múrmansk i una estació de tren important.
# Mireille Dargent

Mireille Dargent (nascuda el 1951) és una actriu de cinema francesa.

## Carrera

És més coneguda per haver aparegut a pel·lícules de Jean Rollin, com Requiem pour un vampire, al costat de Marie-Pierre Castel en els dos papers principals. Quan un agent va presentar a la Mireille a Rollin, Rollin va descobrir que li estava robant els seus salaris i se'ls quedava per a ell, en aquest moment va contractar un advocat i l'agent va ser obligat a pagar-ho tot a Mireille. Les seves altres aparicions a les pel·lícules de Rollin inclouen La Rose de fer, Les Démoniaques i Lèvres de sang. Mireille també ha treballat amb els directors directors Pierre Chevalier, Marius Lesoeur i Jacques Orth. També ha estat acreditada a les seves pel·lícules com "Dily D'Argent" i "Dily Dargent".

## Filmografia

* 1971: Requiem pour un vampire - 'Michelle'
* 1973: Avortement clandestin - 'Sophie Beltois'
* 1973: La Rose de fer - 'Clown'
* 1974: Les Démoniaques - 'Clown'
* 1975: Lèvres de sang
* 1976: Paris Porno
* 2007: La Nuit des horloges (imatges d'arxiu)

## Referències

* ↑ Richey, Jeremy (20 November 2008)«Jean Rollin: The Collaborators (Mireille Dargent)». requiemforjeanrollin.blogspot.com. [Consulta: 10 juliol 2011].
# Tzedakah

Tzedakah (en hebreu: צדקה) és el concepte de justícia social en el judaisme. És un dels preceptes (mitsvot) més importants del judaisme, la tradició indica que al costat de la teixuvà (el penediment) i la tefilà (l'oració) és una de les accions humanes capaces de revertir els decrets divins.

## Tzedakah i justícia

Si bé el mot tzedakah és usualment traduït com a "caritat", l'arrel de la paraula hebrea la connecta amb el terme justícia o rectitud (tzedek). El capítol 19 de Levític estableix que "I quan seguéssiu els camps de la vostra terra, no acabaràs de segar el racó del teu camp, i les espigues verdes en collir el teu camp, no colliràs; ni els grans de raïm de la teva vinya no colliràs; per al pobre i per al pelegrí els deixaràs; Jo sóc l'Etern, el vostre Déu.". La intenció és oferir-li al necessitat una forma digna de guanyar el seu aliment, sense posar-lo en la necessitat de pregar per una almoina, i aquest és un dels principis que guien al precepte de la "Tzedakah".
En aquest sentit, el concepte de tzedakah es distingeix del concepte de "caritat" en què la caritat és atorgada quan el filantropista està en condicions emocionals i econòmiques de donar, mentre que la tzedakah és una obligació ordenada per Déu a tots els jueus. Fins i tot una persona pobre no està exempte de complir el precepte.

## Nivells de tzedakah

Maimònides, en la seva obra Mixné Torà, estableix vuit nivells de tzedakah, en ordre decreixent:
* Donar-li treball a una persona (o atorgar-li un préstec perquè iniciï un negoci), de forma tal que no depengui la tzedakah en el futur. Qui dona aquest tipus de tzedakah ajuda al seu proïsme no només en l'immediat sinó a llarg termini. Hi ha quatre subnivells:
** Donar-li treball a un necessitat, o ajudar-ho a aconseguir un.
** Establir una societat amb el necessitat (és inferior a l'anterior, ja que posa al receptor en una condició d'inferioritat, ja que ho faria sentir que no va aportar prou).
** Atorgar un préstec.
** Atorgar un regal.
* Donar anònimament sense conèixer la identitat del receptor.
* Donar anònimament coneixent la identitat del receptor.
* Donar públicament a un receptor anònim.
* Donar abans que se li demani.
* Donar per sota de les possibilitats d'un després que se li demani.
* Donar voluntàriament, però menys per sota de les possibilitats d'un.
* Donar de mala manera.

## Enllaços externs

* Israel Laad - Xarxa educativa per a les necessitats especials dels més desfavorits de la societat israeliana (anglès)
# Cannessières

Cannessières és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 78 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Cannessières era de 78 persones. Hi havia 34 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 15 parelles sense fills i 11 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 42 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 40 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 9 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Cannessières el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 12 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 35 eren actives i 11 eren inactives. De les 35 persones actives 31 estaven ocupades (17 homes i 14 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 11 persones inactives 6 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Cannessières hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 192 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Cannessières a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Cannessières a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Batalla de Panipat

Batalla de Panipat té aquests significats:
Nom de tres importants batalles lliurades a Panipat (Haryana, Índia):
* primera batalla de Panipat del 21 d'abril de 1526, en la que el mogol Baber va derrotar a Ibrahim Lodi, sultà de Delhi i va establir l'Imperi Mogol a l'Índia.
* Segona batalla de Panipat (1556), entre Akbar el Gran i Adil Shah Suri.
* Tercera batalla de Panipat (1761), entre Ahmad Shah Durrani al front dels afganesos, i una coalició organitzada pels marathes.
# Rogécourt

Rogécourt és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 78 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Rogécourt era de 78 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 44 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Rogécourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 8 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 12 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 12 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 12 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 38 eren actives i 16 eren inactives. De les 38 persones actives 35 estaven ocupades (22 homes i 13 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 16 persones inactives 9 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una perruqueria.
L'any 2000 a Rogécourt hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Rogécourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Rogécourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Gemma Bou i Mena

Gemma Bou i Mena (Piera, 12 de setembre de 1984) és una antiga ciclista catalana d'elit que destacà en la pràctica del biketrial, havent-se'n proclamat Campiona del Món en categoria Fèmina l'any 2003, tot guanyant les tres proves de què constava la competició.
El 1998, a 14 anys, ja havia aconseguit alguna victòria internacional, que s'anirien succeint fins a l'obtenció del campionat del món: campiona d'Espanya (1998, 1999, 2000), campiona del món alevina (2000). En bicitrial, subcampiona (1995, 1996) i campiona d'Espanya (1997, 1999) i subcampiona (2000) i campiona del món (2003).
El seu germà petit és el múltiple campió del món de trial Toni Bou, que també començà la seva carrera com a campió de biketrial.

## Palmarès

| Any | C. del Món |
| 1996 | 5a |
| 1997 | 10a |
| 1998 | 3a |
| 1999 | 3a |
| 2000 | 2a |
| 2001 | ? |
| 2002 | ? |
| 2003 | 1a |

## Referències

* 1 2 «Gemma Bou Mena | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 juliol 2020].
* 1 2 «Amb 16 anys, el pierenc Toni Bou guanya el campionat d'Europa de trial absolut» (PDF). La Fura, 26-09-2003. Arxivat de l'original el 26 de desembre 2013. [Consulta: 9 febrer 2011].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats dels campionats del món de BikeTrial». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 281-285. ISBN 9788461590353.
# Murmuriga

Murmuriga era una ciutat semi-independent segurament habitada pels kashka, que depenia del rei de Karkemish.
El rei hitita Subiluliuma I va atacar la ciutat d'Istahara que havien ocupat els kashka i la va reincorporar a territori hitita. Les tropes dels kashka van arribar de nit i van atacar al rei, però els va vèncer i els enemics van agafar por. Els territoris d'Arziya i de Karkemish van fer les paus amb Subiluliuma, i també la ciutat de Murmuriga.
Però la ciutat de Karkemish no va signar la pau i el rei va encomanar al seu fill Telepinus I de Khalap que resolgués la situació. Telepinus va deixar al general Lupakki amb sis-cents homes i carros de guerra al territori de la ciutat de Murmuriga i va anar a entrevistar-se amb el seu pare a Uda. No se sap el que va passar, només que els hurrites van cercar la ciutat, i superaven amb escreix les tropes hitites. Telepinus va tornar, i els hurrites al veure'l darrere seu sembla que van fugir.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 68. ISBN 8446022532.
# Mirek Topolánek

Mirek Topolánek (Vsetín (Moràvia), 15 de maig de 1956) és un polític txec que fou primer ministre del 2006 al 2009. Va presidir el Partit Democràtic Cívic, de centredreta, entre el 2002 i el 2010, com a successor de Václav Klaus. El 24 de març de 2009 va anunciar la seva dimissió i la del govern de coalició que presidia després de perdre una moció de censura al Parlament, i ho va fer efectiu el 8 de maig següent, havent de deixar també abans d'hora la presidència rotatòria semestral del Consell Europeu. Fou substituït pel tecnòcrata Jan Fischer al capdavant d'un govern de gestió.

## Referències

* ↑ Topolanek: "El teléfono para preguntar que pasará en mi país es el del líder de la oposición" eleconomista.es
# Lura

Maria de Lurdes Pina Assunção, coneguda artísticament com a Lura, d'origen capverdià però nascuda a Lisboa, Portugal (31 de juliol de 1975), és una famosa cantant de Cap Verd, que interpreta música tradicional del país: Morna, funaná i batuque, amb influència africana i de la música contemporània occidental.

## Discografia

* Nha Vida (1996)
* In Love (2002)
* Di Korpu Ku Alma (2005)
* M'bem di fora (2006)
* Eclipse (2009)
* Herança (2015)

## Referències

* ↑ Akyeampong, Emmanuel Kwaku; Gates, Henry Louis. Dictionary of African Biography (en anglès). OUP USA, 2012-02-02, p. 528. ISBN 978-0-19-538207-5.
* ↑ Domínguez, Javier. «Lura, la voz de la herencia caboverdiana» (en castellà), 13-06-2016. [Consulta: 31 maig 2020].

## Enllaços externs

* Lloc web Oficial Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* US Management Website Arxivat 2012-02-10 a Wayback Machine.
# Bandera de Guixers
## Blasonament

Bandera apaïsada de proporcions dos dalt per tres de llarg, verda, amb sis triangles blancs posats en sentit horitzontal; tres amb la base en el pal, dos amb la base en l'eix vertical del primer terç i un amb la base en l'eix del segon terç, que es toquen els vèrtexs corresponents.

## Història

Es va publicar en el DOGC el 19 de gener del 2000.

## Referències

* ↑ «Guixers». Associació Catalana de Vexil·lologia, 2016. [Consulta: 11 setembre 2022].
# Salvador Maristany i Sensat

Salvador Maristany i Sensat, àlies "Isard" (el Masnou, 9 de novembre de 1853 - el Masnou, 19 de març de 1915) fou un capità de vaixell català.
Fill d'Agustí Maristany i Isern, també capità de vaixell. Va estudiar a l'Escola de Nàutica del Masnou. Després va continuar els seus estudis a Tolosa de Llenguadoc i a l'Escola de Nàutica de Barcelona (1870). Va ser pilot de derrota a la pollacra Modesta durant els anys 1875 i 1878, tot just abans de ser nomenat capità de la corbeta Pablo Sensat, càrrec que va exercir fins al 1884. En aquesta data es va establir a Amèrica per actuar de guia per a la comissió espanyola que inspeccionava les obres del Canal de Panamà.
El 1890, Salvador Maristany va ser nomenat inspector general de navegació de la Companyia Transatlàntica, i durant la Guerra de Cuba va ser l'encarregat de capitanejar el vaixell Montserrat des del port de Bordeus amb queviures per a les tropes de Nuevitas i Sagua la Grande. Gràcies als seus serveis va ser condecorat amb plaques de segona classe al Mèrit Militar i Naval. Entre d'altres distincions i nomenaments, va exercir de vocal de la Junta de la Marina Mercant de Madrid i de la Junta Central de la Lliga Marítima, i també de les juntes de govern de les societats La Electricista i Compañía de Tranvias de Filipinas, ambdues a Manila.
Es va presentar a les eleccions generals espanyoles de 1903 pel partit Unió Catalanista al districte electoral de Mataró. Va obtenir el 32% dels vots, quedant segon després de Trinitat Rius i Torres.
Salvador Maristany es va casar amb Mariàngela Gibernau i Maristany, amb qui va tenir una única filla, Sara Maristany i Gibernau (el Masnou, 1906 - Barcelona, 2012). Les seves netes van ser les periodistes Sara Masó i Maristany i Àngels Masó i Maristany. Sara Masó que va escriure dos llibres amb documentació del seu avi: La imprudència del Titanic (1998) i Els mars del meu avi (2008).
L'any 1957 l'Ajuntament del Masnou va decidir posar el seu nom a un carrer (carrer del Capità Salvador Maristany).

## Referències

* ↑ «Necrologia». La Veu de Catalunya, 20-03-1915, p. 3.
* ↑ «Capitán Salvador Maristany Sensat». Programa de Festa Major del Masnou. Ajuntament del Masnou [El Masnou], 1957, pàg. 14.
* ↑ Muray, Joan «De 785 capitans (*)... hi hagué de tot». Gent del Masnou, Núm. 354, 01-06-2017.
* 1 2 Rico, Miquel; Roig, Marta. L'obra arquitectònica de Bonaventura Bassegoda i Amigó a la vila del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou.
* ↑ El Poder del Cacic. Eleccions generals a Mataró els anys de la Restauració
* ↑ «Àngels Masó Maristany». Periodistes en temps difícils. Associació de Dones Periodistes de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ Almuzara, Rosa «Els arxius del meu avi: record a Sara Masó». Gent del Masnou, Núm. 371, 01-02-2019.
* ↑ Toran, Rosa. Història Contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 552-553.
# Mània de Frígia

Mània (en llatí Mania, en grec antic Μανία) fou una dona frígia, casada amb Zenis, un grec de Dardània i sàtrapa (sota Farnabazos II, i més probablement un tirà) d'un districte de la Frígia Hel·lespòntica.
A la mort de Zenis, Mània va aconseguir de Farnabazos II el permís per retenir el poder a la satrapia del seu marit i va complir la seva promesa de pagar regularment el tribut i que totes les ciutats mantindrien l'obediència, i encara va afegir a aquestes ciutats les de Larisa, Hamaxitos i Colones, a la costa, que va conquerir amb l'ajut de mercenaris grecs, que tenia al seu servei com a homes lliures.
Va fer sovint regals a Farnabazos II, i l'entretenia amb festes i espectacles quan anava a la seva satrapia, i així Farnabazos li va mantenir el seu favor. També l'assessorava amb opinions i l'ajudava amb armes i soldats. Va ser assassinada pel seu gendre, Mídies, abans de l'arribada de Dercil·lides a Àsia el 399 aC, segons diu Xenofont.

## Referències

* ↑ 1.Mania a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 916-917