OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Júlia Clary

Maria Júlia Clary (Marsella, 26 de desembre de 1771 – Florència, 7 d'abril de 1845) fou reina de Nàpols, de 1806 a 1808, i d'Espanya, de 1808 a 1813, pel seu matrimoni amb Josep I Bonaparte, germà gran de Napoleó, emperador de França.

## Família

Júlia va néixer a Marsella el 26 de desembre de 1771, filla de François Clary, comerciant benestant del ram de la seda, i de Rose Somis. L'1 d'agost de 1794 es va casar amb Josep Bonaparte a Cojas dei Pins, molt a prop de Marsella. El germà del seu espòs el comandant segon, en aquella època, Napoleó Bonaparte es va enamorar de la germana petita de Júlia, Désirée Clary. Un any després es prometrien formalment però les ambicions polítiques de Napoleó el conduïren a trencar el compromís i decantar-se per Josefina de Beauharnais.
Del matrimoni Bonaparte Clary nasqueren tres filles: Júlia Josefina, Zenaida Letícia i Carlota Napoleona.

## Reina regent d'Espanya

Quan Josep fou nomenat rei de Nàpols, el 1806, es traslladà a la cort de la ciutat. El 1808, quan Josep fou substituït pel seu cunyat Joachim Murat, retornà a París. Aquell mateix any, en rebre la investidura de rei d'Espanya com a Josep I, Júlia no va acompanyar aquest a Madrid i va romandre a l'Oise, al nord de París, convertint-se en l'única reina d'Espanya que mai va visitar el país.

## Vida posterior

Les relacions amb el seu marit van anar refredant-se sobretot per les seves reiterades infidelitats. El 1813, Josep I va abdicar de la corona espanyola i es traslladaren a viure a Suïssa el 1814. Un any després, amb la desfeta de Napoleó, s'exiliaren a Nova York però Júlia tornà aviat cap a Europa amb les seves filles.
El 1816 visità la seva germana Désirée a Suècia, on era reina. D'allà es desplaçà a Frankfurt, on residí 6 anys. Més tard a Brussel·les i d'allà finalment a Florència, on es tornà a reunir amb el seu marit Josep l'any 1840.
Josep moriria el 1844 i vuit mesos més tard ho faria Júlia, el 7 d'abril de 1845. Fou enterrada a la Basílica de la Santa Creu de la ciutat, on reposa al costat de la seva filla Carlota.

## Referències

* ↑ Sagrera, Ana de. «Julia Bonaparte» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 14 agost 2021].
# Serguei Tresxov

Serguei Ievguénievitx Tresxov (Сергей Евгеньевич Трещёв) (nascut el 18 d'agost de 1958) va ser cosmonauta de la RSC Energia. va estar 184 dies a l'espai com a enginyer de vol de l'Estació Espacial Internacional en la tripulació de llarga duració de l'Expedició 5. Durant la missió, Tresxov també va realitzar un passeig espacial.

## Enllaços externs

* NASA site
* Spacefacts biography of Sergei Treshchov
# Verificació

La verificació és l'acció de comprovar a partir d'un criteri determinat que un procés, un experiment, un principi teòric, etc., és prou exacte i veraç. El terme verificació prové del llatí verificare, que vol dir "presentar com vertader". És la comprovació de la veritat d'una hipòtesi científica empírica. En un sentit ampli, consisteix en el procés de buscar proves que recolzin la veritat d'una hipòtesi.
En el mètode hipotèic deductiu, i en sentit més restringit, és el procés de confirmació d'una hipòtesi o d'una conseqüència lògica deduïda d'ella, amb la intenció de determinar la veritat d'aquesta.

## Criteri de verificació

Molts filòsofs han cregut que és possible establir un reduït nombre (un o uns pocs) mètodes de verificació que puguin servir per comprovar la validesa (la veritat) de totes les nostres proposicions. En aquest sentit, el neopositivisme (o positivisme lògic) defensa que és acceptable tot allò que és verificable. Segons aquesta visió filosòfica nascuda de l'empirisme només són legítimes dues estratègies de justificació per comprovar la veritat d'una proposició:
* Justificació purament formal, vàlida en les ciències formals (lògica i matemàtica): per comprovar una proposició lògica o matemàtica no ens fa falta acudir a l'experiència, és suficient que s'ajusti a les lleis de la lògica o de la matemàtica.
* Justificació empírica: aquelles proposicions que es refereixen al món real, que aspiren a donar-nos informació sobre la realitat, i que s'han de verificar precisament mitjançant l'observació empírica, mitjançant la percepció.

## Referències

* ↑ «Verificació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Verificació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Filosofia en xarxa.
* ↑ Diccionari Encilopèdic de Filosofia [En línia] Consultat: 16 de març
* ↑ «Verificació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [En línia] Consultat: 16 de març
* ↑ Criteri de verificació. Torre de Babel ediciones: portal de filosofía, psicología y humanidades en Internet Arxivat 2014-03-31 a Wayback Machine.. [En línia] Consultat: 16 de març
# Fuentes de Béjar

Fuentes de Béjar és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 331 | 349 | 259 | 284 |
# Golpe de estadio

Golpe de estadio és una pel·lícula colombiana dirigida per Sergio Cabrera, produïda per Tomás Zapata i estrenada en 1998. Tracta el tema del conflicte armat colombià emprant elements de la comèdia popular. Va ser candidata al Goya a la millor pel·lícula estrangera de parla hispana de 1999. Fou candidata de Colòmbia a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa, però finalment no fou seleccionada.

## Argument

Una empresa petroliera ha instal·lat un campament per a la recerca geològica en un petit caseriu de Colòmbia al qual han batejat com a Nuevo Texas pel que es converteix en blanc de la guerrilla que sosté constants enfrontaments amb les forces policials de la zona. L'enfrontament es veu alterat per l'interès dels bàndols de seguir la transmissió de les eliminatòries del mundial de futbol dels Estats Units 94 pel que acaben fent una treva per a reunir-se a veure la trobada entre la Selecció Colombiana i la Selecció Argentina en l'únic televisor que queda funcionant en el poblat.

## Repartiment

* Emma Suárez - María
* Nicolás Montero - Carlos
* César Mora - Sargento García
* Flavio Caballero - Comandante Felipe
* Humberto Dorado - Padre Bueno
* Raúl J. Sender - José Josu
* Lorena Forteza - Bárbara Berleti
* Andrea Giordana - Klaus Mauser
* Luis Eduardo Arango - Álvarez
* Florina Lemaitre - Lucía
* Mimí Lazo - Samara
* Arianna Cabezas - Chica Titanic
* Claude Pimont - Paul Greenfield

## Repartiment

* ↑ Golpe de estadio al web dels Goya
* ↑ Academy of Motion Picture Arts and Sciences (1999-11-22). "Record 47 Countries In Oscar Contention". Nota de premsa. Consulta: 2008-08-20.
* ↑ Golpe de estadio a Fotogramas
# Joaquim Oliver Ramon

Joaquim Oliver Ramon (Felanitx, Mallorca, segle xvii - 1765) fou un metge mallorquí, catedràtic de medicina de la Universitat Lul·liana de Mallorca. Va exercir la professió a Palma i a Felanitx. El 1742 publicà el discurs "Disertación en defensa de una impugnación del Dr. José Ferrer a las conclusiones del Dr. Cristóbal Serra."

## Referències

* ↑ Miquel Dolç (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 978-84-8661717-2.
# Oihane Hernández Zurbano

Oihane Hernández Zurbano (Sopela, Biscaia, 4 de maig de 2000) és una futbolista basca.
Lateral dret, es formà en les categories inferiors del Betiko Neskak d'Erandio. El 2015 fitxà pel filial de l'Athletic Club de Bilbao. Debutà a la Lliga espanyola amb el primer equip del club basc la temporada 2018-19 i hi jugà durant cinc temporades, competint en més de cent partits. Guanyà dos Copes del País Basc (2018 i 2020). El juliol de 2023 fitxà pel Reial Madrid CF. Internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, es proclamà campiona d'Europa sub-19 (2018) i aconseguí el subcampionat europeu sub-17 (2017). Amb la selecció absoluta, debutà internacionalment l'octubre de 2022 i, en la seva primera participació en un Mundial, guanyà la Copa del Món de 2023.

## Referències

* ↑ Gómez, Verónica. «"Apuntaba maneras, era muy potente a nivel físico": así fueron los inicios de Oihane Hernández como futbolista del Betiko» (en castellà). Cadena Ser, 16-08-2023. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ Jiménez, Mayca. «El Athletic blinda a su joven promesa Oihane Hernández» (en castellà). As, 15-04-2020. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ Menayo, David. «El Real Madrid ata a Oihane Hernández» (en castellà). Marca, 17-04-2023. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ Verónica, Gómez; Martín, Iván. «Oihane Hernández hace historia: es la primera bizkaina campeona del mundo de fútbol» (en castellà). Cadena Ser, 20-08-2023. [Consulta: 21 agost 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Oihane Hernández Zurbano - Athletic Club
# Els Clots (la Pedra)

Els Clots (dita també Cal Camats o Cal Calat) és una masia del poble de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.
Situada entre l'ermita de Sant Lleïr de Casabella (a escassos 25 m cap a ponent) i el Torrent de la Barata (a llevant), es troba a 975 msnm d'altitud.
Construcció civil. Masia de planta basilical amb coberta de doble vessant i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia.
La masia té una sola planta i les golfes i està ampliada pel cantó de tramuntana. Està construïda amb aparell i pedra molt pobre, reble i pedra totalment irregular.
Els Clots formava part de la parròquia de Sant Lleïr de Casabella i per tant, depenent del monestir de Sant Llorenç de Morunys.

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 227 amb la denominació Clot
* ↑ Aquesta és la denominació que hi ha en un rètol que es troba en arribar a la masia
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix als mapes de l'ICC d'escala 1:10.000 i inferiors
* 1 2 3 «Els Clots». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2017].
# Diaboleïta

La diaboleïta és un mineral de la classe dels halurs que pertany al subgrup de la diaboleïta. Rep el seu nom del grec dia, a través, i del mineral boleïta.

## Característiques

És un mineral compost principalment de plom, coure i clor, que cristal·litza en el sistema tetragonal formant cristalls tabulars quadrats o plaques primes. També s'hi pot trobar de manera massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2,5, i té una fractura concoidal. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la diaboleïta pertany a «03.DB: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb, Cu, etc.» juntament amb els següents minerals: rickturnerita, pseudoboleïta, boleïta, cumengeita, bideauxita, cloroxifita, hematofanita, asisita, parkinsonita, murdochita i yedlinita.

## Formació i jaciments

Es troba en menes d'òxid de manganès, i com a mineral secundari en menes de plom i òxid de coure, així com en l'escòria d'aigua de mar. Sol trobar-se associada a altres minerals com: atacamita, boleïta, caledonita, cerussita, cloroxifita, hidrocerussita, leadhil·lita, mendipita, paratacamita, fosgenita i wherryita.

## Referències

* ↑ «Diaboleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 febrer 2015].
# Glyptemys insculpta

La tortuga de bosc (Glyptemys insculpta) és una espècie de tortuga de la família dels emídids (Emydidae) endèmica d'Amèrica del Nord. Comparteix el gènere Glyptemys només amb una altra espècie, Glyptemys muhlenbergii.
La tortuga de bosc es troba en una àmplia àrea des de Nova Escòcia, fins a Minnesota per l'oest i Virgínia al sud. En èpoques de glaceres va haver de desplaçar-se cap al sud i s'han trobat restes dels seus esquelets tan llunyans com a Geòrgia.

## Característiques

La closca de la tortuga de bosc arriba a mesurar entre 14 i 20 cm, i es caracteritza pels patrons piramidals de la seva part superior. Morfològicament és similar a la Glyptemys muhlenbergii, Clemmys guttata, i Emys blandingii.

## Història natural

Passa gran part del seu temps als voltants de l'aigua, i prefereix els rierols clars amb fons sorrencs i poc profunds. Com indica el seu nom també es pot trobar a aquest tortuga d'estany en els boscos i herbassars, encara que rarament s'allunya més d'uns centenars de metres de l'aigua. És una espècie diürna i no es mostra clarament territorial. Passa l'hivern en hibernació i també estiven en els períodes més calorosos de l'estiu.
La tortuga de bosc és omnívora i pot alimentar-se tant a terra com en l'aigua. Com a mitjana aquesta tortuga es desplaça uns 108 m diaris. Els humans són la seva principal amenaça i provoquen un gran nombre de morts en destruir els seus hàbitats, en atropellaments de trànsit i durant les tasques agrícoles, i també es redueixen les seves poblacions pel col·leccionisme il·legal. La tortuga de bosc pot arribar a viure 40 anys en la naturalesa i 58 en captivitat.

## Referències

* ↑ Bowen 2004, p. 4
* Bowen, Kenneth; James C. Gillingham. «R9 Species Conservation Assessment for Wood Turtle – Glyptemys insculpta (LeConte, 1830)» (PDF), 2004. [Consulta: 12 maig 2010].
* Ernst, Carl; Jeffrey Lovich. Turtles of the United States and Canada. Baltimore, Maryland: The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 250–262. ISBN 978-0-8018-9121-2.
* «Wood Turtle Glyptemys insculpta» (PDF). nhesp.org p. 1–3. Natural Heritage & Endangered Species Program, 2007. Arxivat de l'original el 2010-06-08. [Consulta: 11 maig 2010].
* «Assessment and Update Status Report on the Wood Turtle Glyptemys insculpta in Canada» (PDF) p. iv-42. Committee on the Status of Endangered Wildlife in Canada, 2007. [Consulta: 16 maig 2010].
# Janusz Kowalski

Janusz Kowalski (Świebodzin, Voivodat de Lubusz, 8 de juny de 1952) va ser un ciclista polonès. Del seu palmarès destaca el Campionat del món amateur de 1974 i la Volta a Polònia de 1976.

## Palmarès

* 1973
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Polònia
* 1974
** Campió del món en ruta amateur
* 1975
** 1r al Małopolski Wyścig Górski
** 1r a la Volta a Bulgària
** Vencedor d'una etapa de la Milk Race
* 1976
** 1r a la Volta a Polònia i vencedor d'una etapa
* 1979
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Polònia

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# José Santiago Font

José Santiago Font (1893 - 5 de març de 1959) fou un baix-baríton filipí.
Fill de Simon Mossesgeld-Santiago i Rosa Font. El 1926 va iniciar una carrera com a cantant als teatres d'òpera d'Itàlia, Amèrica del Sud i els Estats Units. El 1928, va cantar el paper de Sparafucile a Rigoletto a La Scala de Milà, com a premi per haver guanyat el premi Caruso als Estats Units. Va tenir un ampli repertori que incloïa la majoria dels principals papers operístics de baix: Wotan a Die Walküre, Viandante a Siegfried, i a Lohengrin, Mignon, Simon Boccanegra, La forza del destino, La Gioconda, Don Carlos, Faust, Mefistofele, etc.
La Temporada 1935-1936 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en anglès). Forgotten Opera Singers. [Consulta: 4 març 2018].
# Guillem I de Besalú

Guillem I de Besalú, dit el Gras (? - 1052), fou comte de Besalú i de Ripoll (1020-1052). Conegut amb el sobrenom del Gras, sota la seva influència va començar a disminuir la influència del comtat de Besalú.

## Orígens familiars

Fill del comte Bernat Tallaferro i la seva muller, Toda de Provença, heretà els comtats de Besalú i de Ripoll a la mort del seu pare l'any 1020. En documents anteriors a la mort de Bernat I, com la donació d'una propietat a l'església de Santa Maria del Castell de Besalú el 1018, apareix el nom del fill conjuntament amb el del pare, indicant que ja exercia certes funcions comtals.

## Vida política

Guillem I va ser el principal promotor en la construcció del castell de Besalú, que el convertí en un palau (cap al 1029).
El 1023, tingué divergències amb el seu parent Berenguer Ramon I de Barcelona i també amb Hug I d'Empúries, que foren resoltes per la intervenció de l'abat bisbe Oliba.

## Conflictes amb l'Església

Guillem I va ser un comte que va governar sense escrúpols i va tenir diferents conflictes amb l'Església. Tot i això, va assistir a la consagració del monestir de Sant Pere de Rodes el 1022 i a la quarta consagració del monestir de Ripoll el 1032, i va realitzar moltes donacions a esglésies del seu comtat. Fou excomunicat per haver donat el monestir de Sant Martí de Les al seu germà Guifré, bisbe de Carcassona. Hom li aixecà l'excomunió el 1041 i reedificà la seva església, que fou consagrada el 1045, amb assistència del bisbe Oliba de Vic i dels bisbes d'Elna, Carcassona, Besiers, Urgell, Girona i Coserans. La primavera de l'any 1043 es va convocar una assemblea conciliar a Narbona per tal de castigar la depredació feta per Guillem i altres senyors feudals dels béns que el monestir de Cuixà tenia en els comtats de Fenollet i de Rosselló, i que feien infructuós el domini del monestir. En el concili participaren els bisbes Pere de Girona, Guifré de Carcassona, Guislabert de Barcelona, Guillem d'Urgell, Bernat de Coserans, Bernat de Besiers, Oliva d'Osona i el metropolità, l'arquebisbe Guifré. La reunió va decretar l'excomunió dels culpables amb excepció del comte Guillem de Besalú, del seu fill, i del comte Ramon de Cerdanya, amb els seus germans i fills, car se'ls va considerar indignes d'aquest càstig per tal com sempre havien estat patrons i defensors del mateix cenobi.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1020 amb Adelaida de Provença, amb la qual va tenir dos fills:
* Guillem II de Besalú (?-1066), comte de Besalú i de Ripoll.
* Bernat II de Besalú (?-1100), comte de Besalú i de Ripoll.

## Referències

* ↑ «"Sant Martí de Les" a Enciclopèdia Catalana». [Consulta: 15 març 2015].
* ↑ Junyent, Eduard «Diplomatari i escrits literaris de l'abat i bisbe Oliba.». Memòries de la secció històrico-arqueològica XLIV, 1992.
# Torcy-le-Petit (Aube)

Torcy-le-Petit és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 80 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Torcy-le-Petit era de 80 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 3 estaven desocupats. Tots els 33 habitatges eren cases. Dels 29 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 8 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Torcy-le-Petit el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 16 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 35 eren actives i 11 eren inactives. De les 35 persones actives 32 estaven ocupades (19 homes i 13 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 11 persones inactives 5 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària i 1 d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Torcy-le-Petit hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 477 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Torcy-le-Petit a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Torcy-le-Petit a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Grotta dell'Addaura

La cova de l'Addaura (en italià, Grotta dell'Addaura) és un conjunt natural de tres coves situades al costat nord-est del mont Pellegrino a Palerm, Sicília. La importància del complex és deguda a la presència de nombroses pintures rupestres que daten de l'epigravetià (contemporani al magdalenià) i del mesolític.
Al costat del mont Pelelgrino, amb vistes a Palerm, al sud-est de la platja de Mondello a 70 msnm, hi ha coves i cavitats obertes on s'han trobat ossos i eines de caça, que atesten la presència d'humans que hi vivien a principis del paleolític i fins al mesolític. Després de la invasió aliada de Sicília i de l'arribada a Palerm dels Aliats, quan buscaven un lloc idoni, van fer servir les coves per guardar munició i explosius. L'explosió accidental d'arsenal al final de la guerra va revelar les pintures, que van ser estudiades per l'arqueòloga Jole Bovio Marconi. Des del 1997, les coves no són obertes al públic per riscs de seguretat. Les troballes es conserven actualment al Museu Arqueològic Regional de Palerm. El nom Addaura prové del mot àrab الدورة (al-dawrah, "el circuit").

## Referències

* ↑ Tusa, Vincenzo. «Biography of Jole Bovio Marconi». Breaking Ground. Brown University. [Consulta: 2 novembre 2012].
* ↑ Brincat, J.M.. Al-Himyari's Account and Its Linguistic Implications. Valletta: Said International, 1995, p. 28 [Consulta: 1r juny 2013]. Arxivat de març 4, 2016, a Wayback Machine.
# Joan Massanet

Joan Massanet és el nom dels següents personatges:
* Joan Massanet i Juli (l'Armentera, 1899 - L'Escala, 1969), pintor empordanès
* Joan Massanet i Ochando (Muro, 1831 - 1901), polític mallorquí
# Pieter Brueghel

Pieter Brueghel és el nom dels següents personatges:
* Pieter Brueghel el Vell (c.1525-1569), el pintor més famós de la família, que també va signar quadres com a 'Bruegel' (sense la hac).
* Pieter Brueghel el Jove (1564-1638), també pintor, fill de l'anterior.
# Cuaenlairat dorsivermell

El cuaenlairat dorsivermell (Cercotrichas leucophrys) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia de l'Àfrica subsahariana, especialment d'Àfrica oriental i austral. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «cuaenlairat dorsivermell». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 693. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-browed Scrub-robin. Cercotrichas leucophrys» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 15 juliol 2022].