OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Norumbega

Norumbega, o Nurembega és un assentament llegendari al nord-est d'Amèrica del Nord que apareixia a molts dels primers mapes des de l'any 1500 fins a la colonització americana. Es deia que les cases tenien pilars d'or i que els habitants portaven quarts de perles en llurs caps.
Jean Alfonse en 1542 va informar que havia fet costa al sud de Terranova i havia descobert un gran riu. Sovint apareixia en els següents mapes d'Amèrica del Nord, al sud d'Acadia, en el que ara és Nova Anglaterra. La ciutat de Bangor (Maine) va abraçar la llegenda al segle xix, nomenant la seva sala municipal "Sala Norumbega". El 1886, l'inventor Joseph Barker Stearns va construir una mansió anomenada "Norumbega Castle", que encara es troba a la US Route 1 a Camden (Maine), amb vistes a la badia de Penobscot.
A finals del segle xix Eben Norton Horsford va vincular el nom i la llegenda de Norumbega a suposats assentaments nòrdics al riu Charles, i va construir la Torre Norumbega en la confluència de Stony Brook i el Charles a Weston (Massachusetts), on creia que era situat Fort Norumbega. En honor de les generoses donacions de Horsford a Wellesley College, li fou dedicat un edifici anomenat Norumbega Hall en 1886 i celebrat en un poema per John Greenleaf Whittier.
La paraula "Norumbega" era pronunciada originàriament Oranbega en el mapa d'Amèrica de Giovanni da Verrazzano de 1529, i es creu que la paraula deriva d'alguna de les llengües algonquianes parlades a Nova Anglaterra. Podria significar "lloc tranquil entre els ràpids" o "tram tranquil d'aigua".
Avui, el mite es reflecteix en llocs com la muntanya Norumbega (anteriorment Muntanya Brown) al Parc Nacional d'Acàdia

## Bibliografia

* DeCosta, B.F. 1890. Ancient Norumbega, or the voyages of Simon Ferdinando and John Walker to the Penobscot River, 1579-1580. Joel Munsell's Sons, Albany, NY
* R. H. Ramsay, 1972. No Longer on the Map, Viking Books
* Baker, Emerson W., Churchill, Edwin A., D'Abate, Richard S., Jones, Kristine L., Konrad, Victor A. and Prins, Harald E.L., editors, 1994. American beginnings: Exploration, culture, and cartography in the land of Norumbega (University of Nebraska Press)

## Referències

* ↑ «Did Leif Erikson once live in Cambridge, Massachusetts?». The Straight Dope. [Consulta: 9 agost 2008].
* ↑ Andy Woodruff, Norumbega, New England's lost city of riches and Vikings, May 24, 2010; accessed 2018.01.25.
* 1 2 Schweitzer, Sarah «Camden inn maintains grand old aspirations». Boston Globe, 28-01-2007 [Consulta: 28 gener 2015].
* ↑ Greenleaf, John. The writings of John Greenleaf Whittier. 4. Houghton, Mifflin and company, 1894.
* ↑ Baker, Emerson W. American Beginnings: Exploration, Culture, and Cartography in the Land of Norumbega. University of Nebraska Press, 1994, p. 87. ISBN 0803245548 [Consulta: 28 gener 2015].
* ↑ Weise, Arthur James. The Discoveries of America to the year 1525. Nova York: G. P. Putnam's Sons, 1884, p. 357-361.
* ↑ Acadia National Park - Norumbega Mountain Loop; accessed 2018.01.25.
# Liobagrus mediadiposalis

Liobagrus mediadiposalis és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Corea del Sud.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Chyung, M.-K., 1977. The fishes of Korea. Il Ji Sa Publishing Co. Seül, Corea del Sud. 727 p.
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.:1-629
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül. 615p. (en coreà).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y., 1991. Amblycipitidae. p. 318-319. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bairatxki

Bairatxki (en ucraïnès i rus Байрачки) és una vila, un possiólok de la província de Luhansk a Ucraïna, situada actualment a zona ocupada República Popular de Luhansk de la Rússia. El 2019 tenia 788 habitants.

## Referències

* ↑ «Наблюдатели ОБСЕ выявили в «ЛНР» склад боеприпасов • Новостной портал NOVOSTIUA.org». novostiua.org. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 31 desembre 2015].
# Acadèmia Francesa

L'Acadèmia Francesa (en francès: Académie française) és l'acadèmia literària de la llengua francesa per antonomàsia, i una de les cinc acadèmies de l'Institut de França.
El seu rol és vigilar l'ús correcte de la llengua francesa i efectuar actes de mecenatge. Fundada per iniciativa del Cardenal Richelieu el 1634, va obtenir reconeixement oficial de Lluís XIII el 1635. Originalment estava composta per 34 membres, augmentada a 40 en 1639. El seu lema és "À l'immortalité" (A la immortalitat), d'aquí la designació dels seus integrants, que perdura tota la vida, dels immortals. Va ser prohibida i dissolta el 1793 juntament amb les altres acadèmies reials. Reconstituïda en 1795 com a part de l'Institut de France, va recuperar el seu nom el 1816. Publica el seu primer diccionari de la llengua francesa (Dictionnaire de l'Académie française) el 1694. Edicions posteriors es publiquen els anys 1718, 1740, 1762, 1798, 1835, 1878 i 1932-1935. Es troba en elaboració la novena edició del diccionari que ha publicat de moment, el primer volum (de l'entrada A a Enzyme) el 1992 i el segon volum (de l'entrada Éocène a Mappemonde) el 2000.
Aquesta institució s'oposa públicament a qualsevol menció del català, ni de l'expressió "llengües regionals", dins la Constitució francesa, segons una declaració feta pública el 12 de juny de 2008.

## Vegeu també

* Llista dels membres de l'Acadèmia Francesa
* Maxence Caron

## Referències

* ↑ L'Acadèmia Francesa demana que es retiri l'esmena de la constitució que reconeix el català VilaWeb, 17 de juny de 2008. (català)
* ↑ L'Académie française ne veut pas des langues régionales dans la Constitution Arxivat 2011-09-07 a Wayback Machine. Le Monde, 18 de juny de 2008. (francès)
* ↑ «Las lenguas regionales atentan contra la identidad nacional": La Academia Francesa pide que no se incluyan bretón, vasco o catalán en la reforma constitucional» (en castellà). El País, 16-06-2008.
# Castell de Toga

El castell de Toga és una construcció defensiva d'origen àrab situada a la part baixa de la població de Toga, a l'Alt Millars (País Valencià), al costat del llit del riu Millars.
La seua construcció i funcionalitat cal relacionar-la amb la importància estratègica del lloc, aigües avall de l'estret pas de l'estret de Toga, imponent congost del Millars.

## Descripció

És de planta irregular i amb el temps va passar de ser una obra militar i estratègica a convertir-se en un castell-palau senyorial. En l'actualitat es troba en un estat de conservació bastant precari, tot i que encara es poden observar alguns llenços de l'estructura defensiva externa.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.

## Bibliografia

* "Castillos, Torres y Fortificaciones de la Comunidad Valenciana". VV.AA. (en castellà). Editorial Prensa Valenciana S.A. València 1995. Pàg.184
* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=4673. Data de consulta: 21 agost 2023.
# Castell de Tirol

El Castell de Tirol, en italià: Castel Tirolo, en alemany: Schloss Tirol), al municipi de Tirol (Província de Bolzano), a Itàlia és un castell que va originar el Comtat del Tirol i és el bressol del territori del Tirol del qual pren el seu nom.

## Història

En aquest mateix lloc es va descobrir l'any 1993 una església paleocristiana.
La primera fortificació d'aquest castell data dle segle xi. La segona fase de construcció és del 1139-1140, amb una torra quadrada amb murs de més de 5 metres de gruix. La tercera fase la va fer el comte Mainard II del irol cap a la meitat del segle xiii que va fer construir un palau del qual en queden poques restes. L'edifici actual és del segle xix.
Aquest castell va sser la residència principal del Tirola fine el 1420, quan Frederic IV d'Àustria transfereix la seu a Innsbruck.
Són molt importants els portals romànics del palau i de la capella que són rics en baixtrelleus.
Actualment al castell hi ha les dependències del Museo Storico-culturale della Provincia di Bolzano.

## Imatges

* Vista
* La Cort
* Portal de la capella
* Detall del portal de la capella

## Notes

* ↑ Cfr. Gertrud Mras, Die Grabplatte der Lobecena aus der frühmittelalterlichen Kirche auf dem Burghügel von Schloss Tirol aus epigraphischer Sicht, in "Tiroler Heimat", 68, 2004, pp. 5-10.
* ↑ «Castel Tirolo - Chi fu Lobecena?». Arxivat de l'original el 2006-05-11. [Consulta: 24 desembre 2012].

## Bibliografia

* Martin Bitschnau, Walter Hauser, Baugeschichte der Burg Tirol im Hochmittelalter (1077/1100-1300). Vorbericht über die bauhistorischen Untersuchungen 1986-1994, in «Tiroler Heimat», 59 (1995), pp. 5–18. (alemany)
* Il Segreto della Turris Parva. Tracce di storia medievale a Castel Tirolo. Con contributi di Martin Bitschnau, Walter Hauser, Petr Hlaváček, Barbara Lanz, Martin Mittermair, Wolfgang Neuner, Kurt Nicolussi, Walter Oberhuber, Hannes Obermair, Klaus Oeggl, Harald Stadler, Irene Tomedi. NEARCHOS, Numero Speciale 1, 1998. ISBN 39-00-77318-1.
* (alemany) Thomas Biller (a cura di), Schloss Tirol: Saalbauten und Burgen des 12. Jahrhunderts in Mitteleuropa (Forschungen zu Burgen und Schlössern, 4), Monaco, Wartburg-Gesellschaft, 1998. ISBN 3-422-06225-4

## Enllaços externs

* Sito del castello e del museo
* Sito ufficiale del Museo Arxivat 2012-11-06 a Wayback Machine.
# Characodon lateralis

Characodon lateralis és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total i les femelles 5,5.

## Alimentació

Menja algues.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima subtropical (18 °C-27 °C) i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Durango (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Characodon lateralis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Wischnath, L., 1993. Atlas of livebearers of the world. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 336 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P. Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Adoptant primerenc

Un primer client o un client far és un client primerenc d'una empresa, producte o tecnologia determinats. El terme prové de Diffusion of Innovations d'Everett M. Rogers (1962).
Normalment, un que adopta per primera vegada serà un client que, a més d'utilitzar el producte o la tecnologia del venedor, també participarà en l'avaluació del venedor per ajudar-lo a perfeccionar els llançaments futurs del producte, així com els mitjans de distribució o servei associats. Per tant, precedeix el mercat de masses. En l'àmbit de la política, la moda o l'art per exemple, aquesta persona seria considerada un pioner o creador de tendències.

## Història

Normalment, els primers usuaris són clients que, a més d'utilitzar el producte o la tecnologia del venedor, també proporcionen un feedback considerable i sincer per ajudar el venedor a perfeccionar les seves futures versions de productes, així com els mitjans de distribució, servei i suport associats. L'adopció precoç també es pot denominar com una forma de prova en les primeres etapes d'un projecte.
La relació és sinèrgica. El client rep un accés precoç (i de vegades únic, o almenys de manera única) a un nou producte o tecnologia avantatjós. A canvi, el client també pot servir com una mena de conillet d'índies.
A canvi de ser un primer adoptador i, per tant, d'estar exposat als problemes, riscos i molèsties comuns a les proves i el desplegament de productes en fase inicial, el "client far" de vegades rep una assistència i suport del proveïdor especialment atent, fins i tot fins al punt de disposar de personal al lloc de treball del client per ajudar amb la implementació. De vegades, el client té preus, termes i condicions preferencials, tot i que les noves tecnologies solen ser molt cares, de manera que el primer adoptant encara paga molt.
El venedor, d'altra banda, es beneficia de rebre ingressos primerencs, i també de l'aval i assistència d'un client far per desenvolupar encara més el producte i els seus mecanismes de sortida al mercat. Adquirir clients far és un pas comú en el desenvolupament i la implementació de nous productes. L'enfocament del món real que aquest tipus de relació pot aportar a un venedor pot ser extremadament valuós.
L'adopció anticipada comporta inconvenients: les primeres versions dels productes poden tenir errors i/o tenir problemes de funcionament. A més, les versions més eficients, i de vegades menys costoses, del producte solen aparèixer uns mesos després del llançament inicial (Apple iPhone). La tendència de les noves tecnologies que costa més en el moment del llançament es coneix sovint com a "impost sobre els primers adoptants".

## Referències

* ↑ Rogers, Everett M. Diffusion of Innovations (en anglès). Free Press of Glencoe, Macmillan Company, 1962.
* ↑ «The 5 Customer Segments of Technology Adoption» (en anglès americà). [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ «What is an Early Adopter? (Explained With Examples)» (en anglès). [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ «The Early Adopter's Gamble» (en anglès). CBS News.
# Meine Seele rühmt und preist, BWV 189

Meine Seele rümth und priest, BWV 189 (La meva ànima glorifica i lloa) és una cantata religiosa atribuïda a Melchior Georg Hoffmann, composta l'any 1728 i destinada a la festa de l'Anunciació. La segona edició del catàleg de Wolfgang Schmieder la ubica a BWV 189/Anh. II 23.

## Referències

* Daniel S. Vega Cernuda. “Bach. Repertorio completo de la música vocal”. Cátedra, Barcelona, 2004.
* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
* J.S. Bach Home Page Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine.
# Mary Webb

Mary Webb (Shropshire, 25 de març de 1881 - St Leonards-on-Sea, 8 d'octubre de 1927) va ser una novel·lista i poetessa romàntica anglesa. Destaca per les seves obres situades en entorns rurals de Shropshire, amb elaborades descripcions i històries de caràcter autobiogràfic.
Entre les seves obres destaquen The Golden Arrow (1916), Gone to Earth (1917), The House in Dormer Forest (1920), Seven for a Secret (1922) i Precious Bane (1924). Les seves obres han estat adaptades al cinema en diverses ocasions, entre elles el film Gone to Earth (1951) de Michael Powell i Emeric Pressburger.

## Referències

* 1 2 «Mary Webb». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Menjamel cellagroc

El menjamel cellagroc (Melidectes rufocrissalis) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i clars de Nova Guinea a les muntanyes Star, Hindenburg, Schrader i Herzog, del centre de l'illa.

## Referències

* ↑ «Menjamel cellagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Acanthurus nubilus

Acanthurus nubilus és una espècie de peix pertanyent a la família dels acantúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 26 cm de llargària màxima.
* 6-7 espines i 25-27 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 23-24 radis tous a l'anal.

## Alimentació

Menja plàncton.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (24 °C-28 °C) que viu entre 5 i 90 m de fondària (normalment, entre 5 i 40).

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia, les illes de la Societat, Nova Caledònia, les Illes Australs, Pitcairn, les illes Filipines i les illes Mariannes.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Allen, G.R., 1998. Reef fishes of Milne Bay Province, Papua New Guinea. A: T. Werner i G. Allen (eds). A rapid biodiversity assessment of the coral reefs of Milne Bay Province, Papua New Guinea. RAP Working Papers 11, Conservation International, Washington DC.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Allen, G.R. i P.L. Munday, 1994. Kimbe Bay rapid ecological assessment: the coral reefs of Kimbe Bay (West New Britain, Papua New Guinea), Volum 3: Fish diversity of Kimbe Bay. The Nature Conservancy, South Pacific program Office, Auckland, Nova Zelanda. 107 p.
* ↑ Kuiter, R.H., 1992. Tropical reef-fishes of the western Pacific Indonesia and adjacent waters. Gramedia Pustaka Utama, Jakarta, Indonèsia. 314 p.
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623-893.
* ↑ Randall, J.E., 2001. Acanthuridae. Surgeonfishes (tangs, unicornfishes). p. 3653-3683. A: K.E. Carpenter i V. Niem (editors). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae), estuarine crocodiles.. FAO, Roma.
* ↑ Randall, J.E., 2001. Surgeonfishes of Hawai'i and the world. Mutual Publishing and Bishop Museum Press, Hawaii. 123 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Randall, J.E., 1956. A revision of the surgeonfish genus Acanthurus. Pac. Sci. 10(2):159-235.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Memorial Pascual Momparler

El Memorial Pascual Momparler és una competició ciclista d'un dia que es disputa a Castelló, Ribera Alta del País Valencià. Creat al 2013, forma part de la Copa d'Espanya de ciclisme.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2013 | Marcos Jurado | Gustavo López | Sebastián Mora |
| 2014 | Vadim Zhuravlev | Miguel Ángel Benito | Vasily Neustroev |
| 2015 | Xabier San Sebastián | Egoitz Fernández | Antonio Angulo |
| 2016 | Antonio Angulo | Miguel Ángel Fernández | Cristian Torres |
| 2017 | Francisco García Rus | Elías Tello | Jaume Bonnín |

## Referències

* Pàgina oficial Arxivat 2017-09-27 a Wayback Machine.
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Cesó Duïli (cònsol)

Cesó Duïli (en llatí: Kaeso Duilius, suposat significat de K. Duilius) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Duília, una antiga gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit cònsol l'any 336 aC juntament amb Luci Papiri Cras, i durant el seu mandat va fer la guerra als ausons que van ser sotmesos l'any següent. Tres anys després va ser un dels Triumviri coloniae deducendae per establir una colònia a Cales, la ciutat dels àusons.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1090-1091.
# Cesó Emili Varri

Cesó Emili Varri (llatí: Kaeso Aemilius K. f. Varrius) va ser un arquitecte romà d'època incerta, conegut per una inscripció en la qual se l'identifica com a architectus exercit. Segurament formava part de la gens Emília, i pertanyia a la tribu Quirina.
Se suposa que es dedicava principalment a les obres d'enginyeria militar, que entre els romans eren considerades una branca de l'arquitectura.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 1222.
# María Santos Gorrostieta Salazar

María Santos Gorrostieta Salazar (Mèxic, 1976-12 de novembre de 2012) va ser una política, metge de professió, exalcadesa del municipi Tiquicheo del Nicolás Romero a l'esta de Michoacán a Mèxic.

## Biografia

Es va diplomar en medicina de la Universitat Michoacana de San Nicolás de Hidalgo.
Va governar entre els anys 2008 i gener de 2011 al municipi de Tiquicheo de Nicolás Romero, un municipi enclavat a la Terra Calenta, zona assetjada pels grups criminals de narotraficants Caballeros Templarios i la Família Michoacana.
Mentre va ser alcaldessa, Gorrostieta Salazar va ser víctima de dos atemptats en els quals va resultar greument ferida. El seu espòs, José Sánchez Chávez, va morir en el primer d'ells, el 15 d'octubre de 2009. El segon atemptat va ser el 22 de gener de 2010. La seva camioneta va ser tirotejada al límit amb l'estat de Guerrero. Ella, el seu germà i dos funcionaris de l'ajuntament de Tiquicheo van resultar lesionats.
Ja exalcaldesa, va ser segrestada el matí del 12 de novembre de 2012 al municipi de Cuitzeo (Michoacán) i trobada morta el 15 de novembre de 2012.

## Vegeu també

* Guerra contra el narcotràfic a Mèxic
* Narcoterrorisme a Mèxic

## Referències

* 1 2 Camarena, Salvador «Torturada y asesinada una exalcaldesa mexicana» (en castellà). El País, 19-11-2012.
* ↑ «La alcaldesa de Tiquicheo, con la muerte en la piel» (en castellà). Vanguardia (Mx), 17-11-2012 [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «Cartel domina sociedad civil en zona de Michoacán» (en castellà). Terra (Mèxic) [Consulta: 20 novembre 2012].
* ↑ «Son huellas de las balas, pero no claudicaré» (en castellà). La Razón de MÉxico, 25-01-2011.
* ↑ «Alcaldesa de Tiquicheo habla de heridas y ataques» (en castellà). El Universal (México), 24-01-2011. Arxivat de l'original el 2012-11-19 [Consulta: 20 novembre 2012].
* ↑ «Sobrevive a dos atentados y sigue "en pie de lucha"» (en castellà). El Economista, 24-01-2011 [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «Hallan cadáver de ex alcaldesa de Tiquicheo, Michoacán» (en castellà). Milenio [Consulta: 20 novembre 2012].
* ↑ «Una emboscada que nunca terminó…» (en castellà). El Siglo de Torreón, 18-11-2012.