OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions al Dáil Éireann de 1973

Les eleccions al Dáil Éireann de 1973 es van celebrar el 28 de febrer de 1973 per a renovar els 144 diputats del Dáil Éireann. Va guanyar el Fianna Fáil però va perdre molta força a causa del fet que portava molts anys en el govern i a la crisi de les armes, que li va fer perdre popularitat; es formà un govern de coalició de Fine Gael amb els laboristes presidit per Liam Cosgrave.

## Resultats

| Partit | Líder | % | Escons |
| Fianna Fáil | Jack Lynch | 46,2% | 68 |
| Fine Gael | Liam Cosgrave | 35,1% | 54 |
| Laboristes | Brendan Corish | 13,7% | 19 |
| Independents | | 5% | 2 |

## Referències

* (anglès) Pàgina del Dáil Éireann Arxivat 2009-12-18 a Wayback Machine.
* (anglès) Resultat de les eleccions de 1973
# Emili Briansó Planes

Emili Briansó Planes fou un metge i polític nascut a Reus el 12 de juliol de 1863. Llicenciat en medicina a Barcelona el 1884, va ser metge forense a Reus, i metge de malalts mentals a ca l'Agulla o casa del Desfrarat, un lloc d'acolliment psiquiàtric al carrer de Sardà de Reus, on després hi van haver els jutjats. Cap destacat de la militància republicana fou membre del Partit Possibilista. Va ser un dels impulsors de la creació de l'Institut Pere Mata, el manicomi de Reus i en va ser el seu director des del 1897 fins a la seva mort. El seu nom apareix a la novel·la "Don Pablo y los conjurados" (1892), publicada a la revista satírica i humorística reusenca La Bomba, un setmanari conservador que atacava els sectors catalanistes de la ciutat. Del 1910 al 1912 va ser alcalde de Reus i durant el seu mandat va millorar les instal·lacions de l'Hospital de sant Joan i de la Casa de la Caritat. Com a primera autoritat municipal, conjuntament amb Pere Coromines i Jaume Simó, presidí el Primer Congrés d'Ateneus i entitats culturals de Catalunya, celebrat a Reus el 31 de gener de l'any 1911. Va ser elegit diputat provincial pel districte de Reus i formà part de la Diputació de Tarragona entre 1917 i 1922 i va ser delegat territorial de Tarragona de la Mancomunitat de Catalunya. La ciutat de Reus va donar el seu nom al passeig que popularment s'anomena de la Boca de la Mina i el nomenà fill il·lustre. A l'Institut Pere Mata hi té un monument dedicat construït el 1927. Col·laborà a la revista reusenca La Medicina contemporánea i a la Revista frenopática española. Va morir a Reus el 4 de març de 1922

## Referències

* 1 2 Calbet i Camarasa, Josep M.; Montañà i Buchaca, Daniel. Metges i farmacèutics catalans (1880-1906). Valls: Cossetània, 2001, p. 40. ISBN 8495684055.
* ↑ Perea, Eugeni. «Briansó i Planes, Emili». Institut Ramon Muntaner. Arxivat de l'original el 2018-07-20. [Consulta: 21-V-2017].

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de Reus
* Emili Briansó i Planes | Galeria de Metges Catalans
# Elisa López Velasco

Elisa López Velasco (Mollina, 19 de febrer de 1884 - segle XX) fou una mestra i pedagoga espanyola.
Va estudiar magisteri a Sevilla i va ser mestra a Villablanca i a Sanlúcar de Barrameda (Huelva). Més tard es va traslladar a Madrid i es va especialitzar en l'ensenyament de pàrvuls. De 1920 a 1935 va formar part del grup de mestres que, juntament amb Ángel Llorca, van fer possible l'experiència innovadora del Grup Escolar Cervantes, projecte educatiu basat en la pràctica de la Institución Libre de Enseñanza. Va col·laborar amb les Missions Pedagògiques impartint cursos de dibuix per a mestres.
Va ser la primera dona que va formar part de l'executiva de FETE-UGT (1931). Va publicar diversos articles a la revista de la ILE. Fou una dona preocupada per l'educació en general, però molt especialment per la de la dona adulta i per l'ensenyament del dibuix, i va publicar l'obra "La práctica del dibujo en la escuela primaria", distribuïda en quatre volums i publicada per l'editorial Espasa Calpe (Madrid, 1933).

## Referències

* ↑ Valbuena, Cecilia «La obra de Elisa López Velasco: la enseñanza del dibujo orientada por la escuela activa». Actas del XVIII Coloquio de Historia de la Educación: arte, literatura y educación, Vol. 2. Universitat de Vic-Universitat Central de Catalunya, 2015, pàg. 261–273. ISSN: 978-84-943286-6-4.
* ↑ Maestras republicanas y de FETE-UGT. Represaliadas por el franquismo. historiamujeres.es (castellà) Consulta 16 de març del 2017
* 1 2 La obra de Elisa López Velasco. redib.org(castellà) Consulta 4 de març del 2017
* 1 2 La obra de Elisa López Velasco. Antonio Cuenca Escribano. Revistas UCM Arte, Individuo y Sociedad. volum 15 pàgines 73–81. ISSN 1988-2408. DOI: 10.5209/ARIS.6677 (castellà) Consulta 4 de març del 2017
# Eliza

* Per a altres significats, vegeu «ELIZA».
Eliza és una comunitat no incorporada al Eliza Township, Comtat de Mercer, d'Illinois. Eliza és a 9 milles (14 km) al nord de New Boston.

## Referències

* ↑ «Mercer County General Highway Map». Illinois Department of Transportation, 1988. Arxivat de l'original el 2012-03-20.
# Elfin Cove

Elfin Cove és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 32 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elfin Cove tenia 32 habitants, 15 habitatges, i 9 famílies La densitat de població era d'1,2 habitants/km².
Dels 15 habitatges en un 20% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,6% tenia menys de 18 anys, un 3,1% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 37,5% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones hi havia 146,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 170 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 33.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 48.750 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 15.089 $. Cap de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elfin Cove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elfin Cove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Elkhart (Kansas)

Elkhart és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 2.233 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elkhart tenia 2.233 habitants, 854 habitatges, i 610 famílies. La densitat de població era de 466 habitants/km².
Dels 854 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,9% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 28,5% no eren unitats familiars. En el 26,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.333 $ i la renda mediana per família de 43.548 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.333 $ mentre que les dones 19.792 $. La renda per capita de la població era de 17.900 $. Entorn del 7,3% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elkhart». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elkhart». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Elkhart (Indiana)

Elkhart és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 51.874 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elkhart tenia 51.874 habitants, 20.072 habitatges, i 12.506 famílies. La densitat de població era de 937,7 habitants/km².
Dels 20.072 habitatges en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,9% hi vivien parelles casades, en un 15,3% dones solteres, i en un 37,7% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.863$ i la renda mediana per família de 40.514$. Els homes tenien una renda mediana de 30.674$ mentre que les dones 22.760$. La renda per capita de la població era de 17.890$. Entorn de l'11,1% de les famílies i el 13,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elkhart». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elkhart». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Elloree

Elloree és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 742 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elloree tenia 742 habitants, 340 habitatges i 199 famílies. La densitat de població era de 298,4 habitants/km².
Dels 340 habitatges en un 21,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,6% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 41,2% no eren unitats familiars. En el 37,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,6% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 22,4% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 24,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.574 $ i la renda mediana per família de 35.380 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.838 $ mentre que les dones 21.641 $. La renda per capita de la població era de 21.711 $. Entorn del 12,3% de les famílies i el 21,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elloree». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elloree». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Els anys més bells d'una vida

Els anys més bells d'una vida (títol original en francès, Les plus belles années d'une vie) és una pel·lícula dramàtica francesa del 2019 dirigida per Claude Lelouch. Es va projectar fora de competició al Festival de Canes de 2019. Segueix els personatges principals que apareixen a les pel·lícules anteriors Un homme et une femme (1966) i Un homme et une femme : Vingt ans déjà (1986). També són els últims papers cinematogràfics de Jean-Louis Trintignant i Anouk Aimée durant la seva vida fins a la seva mort el 2022 i el 2024, respectivament. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Jean-Louis Trintignant com a Jean-Louis Duroc
* Anouk Aimée com a Anne Gauthier
* Souad Amidou com a Françoise Gauthier, filla de l'Anne
* Antoine Sire com a Antoine Duroc, fill d'en Jean-Louis
* Marianne Denicourt com la responsable
* Monica Bellucci com a Elena, filla d'en Jean-Louis Duroc

## Referències

* ↑ «The Screenings Guide 2019», 09-05-2019. [Consulta: 9 maig 2019].
* ↑ «Cannes festival 2019: full list of films». The Guardian. [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «Els anys més bells d'una vida». Goita què fan, ara!. [Consulta: 12 agost 2024].
# Emília Lèpida (germana de Marc Emili Lèpid)

Emília Lèpida (en llatí Emilia Lepida) va ser una dama romana, germana de Marc Emili Lèpid, cònsol l'any 11, i filla de Lèpid el Jove (Marcus Aemilius Lepidus).
Descendia de Sul·la i Pompeu i va ser promesa a Luci Cèsar el net d'August, però finalment es va casar a Publi Quirí, que se'n va divorciar, i al cap de 20 anys del divorci, l'any 20, la va acusar d'haver fingit que havia tingut un fill amb ell quan no era cert i també d'adulteri, enverinament i d'haver consultat als caldeus (mags) contra la família imperial. Aquesta acusació, tot i que era una dona de caràcter lleuger, va despertar molta compassió entre el poble, però Tiberi, encara que ho dissimulava, donava suport a la persecució i el senat la va condemnar amb la prohibició del foc i de l'aigua.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals III,22,23
* ↑ Suetoni. Vida dels dotze cèsars: Tiberi 49
# Ens d'Abastament d'Aigua Ter-Llobregat

L'Ens d'Abastament d'Aigua Ter-Llobregat (ATL) és una empresa pública de la Generalitat de Catalunya, adscrita al Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural, creada l'any 2018 pel Govern de la Generalitat, a través de la qual aquesta assumeix la gestió directa del servei d'abastament d'aigua a poblacions per mitjà de les instal·lacions de la xarxa d'abastament Ter-Llobregat.
L'ATL presta el servei de producció i subministrament d'aigua potable per al proveïment de més de 100 municipis i una població propera als 5 milions de persones.
Des que el maig del 2023 fou nomenat pel Govern de la Generalitat, l'ambientòleg David Vila Ligero és el director d'Aigües Ter-Llobregat.

## Referències

* ↑ «DECRET LLEI 4/2018, de 17 de juliol, pel qual s'assumeix la gestió directa del servei d'abastament d'aigua a poblacions per mitjà de les instal·lacions de la xarxa d'abastament Ter-Llobregat de titularitat de la Generalitat i es crea l'Ens d'Abastament d'Aigua Ter-Llobregat». Portal Jurídic de Catalunya. Generalitat de Catalunya, 17-07-2018 [Consulta: 30 juliol 2024].
* ↑ «Ens d'Abastament d'Aigua Ter-Llobregat (ATL)». iAgua. [Consulta: 30 juliol 2024].
* ↑ «David Vila Ligero, nomenat director de l'Ens d'Abastament d'Aigua Ter-Llobregat». Cassà Digital, 30-05-2023 [Consulta: 30 juliol 2024].
* ↑ Medina, Jesús «David Vila, ambientòleg i director d'Aigües Ter-Llobregat: “En cinc anys, farem servir aigua de riu, aigua dessalinitzada i aigua regenerada”». El 9 Nou, 08-01-2024 [Consulta: 30 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Ens d’Abastament d’Aigua Ter-Llobregat (ATL)
# Teoria dels tres estrats

La teoria dels tres estrats és un model conceptual per explicar i mesurar la intel·ligència humana desenvolupat per John Carroll a partir de l'anàlisi factorial. Segons aquest model, la intel·ligència es compon de tres estrats genèrics: un primer nivell, que equivaldria al factor G o intel·ligència general, un segon estrat que inclou les habilitats mentals individuals i un tercer estrat que inclou les microhabilitats o destreses que poden ser mesurades amb tests psicomètrics, i que poden anar variant. Això permet classificar el potencial individual de manera molt precisa, i reconèixer la diversitat d'intel·ligències al mateix temps que s'intenta quantificar de manera objectiva els punts de millora. Va ser l'origen de l'anomenada teoria CHC, una de les més usades en tests d'intel·ligència contemporanis.
El model intenta destriar les diferències individuals, de manera que es pugui explicar en què destaca cada individu i com les habilitats mentals es relacionen entre elles (ja que normalment una persona destaca en un grup d'habilitats o intel·ligències que es potencien entre si). Com que la suma general o primer estrat inclou les aportacions dels diferents estrats inferiors, té en compte molts més factors que la intel·ligència tradicional mesurada amb el quocient intel·lectual. En aquest sentit s'ha relacionat amb la teoria de les intel·ligències múltiples, si bé aquest model parteix d'unes dades empíriques diferents a l'aproximació generalista de Gardner.

## Tipus d'intel·ligència

Les habilitats del segon nivell o dominis de la intel·ligència inclosos en el model són els següents:
* Intel·ligència fluida: És la capacitat de resoldre problemes nous
* Intel·ligència cristal·litzada: Inclou l'ús del coneixement emmagatzemat per resoldre problemes
* Percepció visual: Mesura la capacitat per discriminar detalls, fixar l'atenció visual, descobrir patrons o aprendre a partir d'estímuls gràfics o escrits
* Percepció auditiva: Inclou la facilitat per desxifrar missatges orals, la intel·ligència musical i la discriminació auditiva
* Memòria: Pot mesurar els diferents tipus de memòria (segons el canal per on arriba la informació), la capacitat d'emmagatzemar i recuperar dades i la rapidesa en dur a terme aquestes operacions
* Capacitat d'aprenentatge: Mesura la facilitat del subjecte per adquirir nous coneixements i relacionar-los amb els anteriors
* Velocitat mental: Suposa la rapidesa en l'aprenentatge, en respondre a preguntes o processar informació abstracta
* Velocitat de processament: Inclou la capacitat i velocitat per prendre decisions segons les dades de l'entorn i l'experiència prèvia, relacionat amb l'habilitat per adaptar-se al medi de forma reeixida

## Referències

* ↑ J. B. Carroll (1993), Human cognitive abilities: A survey of factor-analytic studies, Cambridge University Press, New York, NY, USA.
# Geribert de Barcelona

Geribert de Barcelona (segle x - ~1020) fou vescomte de Barcelona, fill segon del vescomte Guitard i Gerberga.
Casat amb Ermengarda de Barcelona, filla del comte Borrell II, varen tenir quatre fills:
* Ramon (?- mort entre 1017 i 1029). Apareix esmentat en dos documents: un de 26 abril de 1017 on consta que està viu, i al testament de la seva mare Ermengarda de 17 d'octubre de 1029, on ja devia estar mort i es deixa una propietat a la seva filla.
* Mir Geribert (? - Tortosa, 1060), noble que es rebel·là contra el comte de Barcelona autonomenant-se príncep d'Olèrdola.
* Folc (?- c. 1029)
* Guisla de Sant Martí, casada en primers núpcies amb Seniol i en segones núpcies amb Folc I de Cardona, essent pares de Ramon Folc I de Cardona, primer vescomte de Cardona.
El seu germà Udalard I va ser capturat i empresonat durant cinc anys a Còrdova (985-991) per Almansor. Durant aquest temps, exercí interinament la funció vescomtal.

## Referències

* ↑ Ruiz Domènec, 2006, p. 58.
* ↑ Ruiz Domènec, 2006, p. 80.

## Bibliografia

* Ruiz Domènec, José Enrique. Quan els vescomtes de Barcelona eren. Barcelona: Fundació Noguera, 2006. ISBN 84-9779-475-3 [Consulta: 5 febrer 2015]. Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
# Roger IV de Foix

Roger IV de Foix (? - 1265) fou vescomte de Castellbò (1230-1265) i comte de Foix (1241-1265).

## Orígens familiars

Fou el fill i el successor del comte Roger Bernat II de Foix i la seva primera esposa Ermessenda de Castellbò. Fou net per línia paterna de Ramon Roger I de Foix i Felipa de Montcada i per línia materna d'Arnau I de Castellbò. Mitjançant el casament de la seva germana Esclarmonda fou cunyat de Ramon Folc V de Cardona, i pel casament de la seva germanastra Cecília de Foix fou cunyat d'Àlvar I d'Urgell.

## Ascens al tron

Roger IV va arribar a govern el 1241, si bé des del 1230 era vescomte de Castellbò per herència materna. El 1242 va ser anul·lat pel rei de França Lluís IX el tractat de París de 1229, i el comte de Tolosa es va revoltar ajudat per molts senyors del sud que es van aliar als anglesos.
Roger IV va romandre a l'aguait i així la victòria francesa a Taillebourg el 22 de juliol de 1242 el va fer decantar cap a la neutralitat. Va prestar homenatge al comte de Tolosa només per la part baixa del comtat, des del nord del Pas de la Barra. El comte de Tolosa Ramon VII va considerar el fet que no es revoltés com un incompliment del deure de vassallatge i va esclatar la guerra a finals del 1242 però 30 de novembre del mateix any el tolosà va haver de capitular davant les tropes reials franceses, si bé encara hi va haver hostilitats contra Foix durant un parell de mesos. A partir de llavors el comte de Foix es va considerar feudatari directe del rei de França. El conflicte amb els vassalls de Foix als qui Tolosa reclamava l'homenatge feudal, va durar fins al 1249.
També al Vescomtat de Castellbò va tenir diferències amb el Bisbe d'Urgell i per l'homenatge feudal del vescomtat al comte d'Urgell, i de límits amb el comtat de Pallars. El litigi d'Andorra i altres valls va ser sotmès a un tribunal del Papa el 1243 i després d'anys va aconseguir el 1256 que se li aixequés l'excomunió que li havia fulminat el bisbe d'Urgell uns anys abans.
El 1245 es va reconèixer vassall de Jaume I el Conqueridor pels castells de So i Querigut i les viles d'Èvol i Estavar. El mateix any va donar furs a Foix i l'any següent va fer un pariatge amb l'abadia de Mas d'Assil al que van seguir altres amb l'abadia de Bolbona el 1253 i amb la de Combellarga el 1255. Les restes dels seus avantpassats foren traslladades a l'església de l'abadia de Bolbona, abadia a la qual va defensar sobretot contra la de Sant Antoni de Pàmies.

## Núpcies i descendents

Es casà vers el 1231 amb Brunissenda de Cardona, filla de Ramon Folc IV de Cardona. D'aquesta unió nasqueren:
* l'infant Roger Bernat III de Foix (?-1302), comte de Foix
* l'infant Pere de Foix
* la infanta Sibil·la de Foix, casada amb Aimeric IV, vescomte de Narbona
* la infanta Agnès de Foix, casada vers el 1256 amb el comte Esquivat I de Bigorra
* la infanta Felipa de Foix (?-1310), casada el 1264 amb Arnau de Comenge
* la infanta Esclarmonda de Foix (v1250- ca. 1315), casada el 1272 amb el rei Jaume II de Mallorca
Va morir el 24 de febrer del 1265 i fou enterrat a l'abadia de Bolbona. El va succeir el seu fill Roger Bernat III de Foix i Castellbò.