OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Omobranchus anolius

Omobranchus anolius és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix de clima subtropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est d'Austràlia (des del Golf de Carpentària fins a Austràlia Meridional).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (editors), 1994. The fishes of Australia's south coast. State Print, Adelaida, Austràlia. 992 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Neira, F.J., A.G. Miskiewicz i T. Trnski, 1998. Larvae of temperate Australian fishes: laboratory guide for larval fish identification. University of Western Australia Press. 474 p.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A., 1977. Das grosse Buch der Fische. Eugen Ulmer GmbH & Co. Stuttgart. 356 p.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Omobranchus banditus

Omobranchus banditus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Bazaruto (Moçambic) fins a Port Alfred (Sud-àfrica).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Arséniev

Arséniev (en rus Арсеньев) és una ciutat del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, a 250 km al nord-est de Vladivostok.

## Història

La història d'Arséniev comença el 1895, quan es va fundar l'assentament de Semiónovka. Els primers habitants van ser Vells Creients. El 1937, hi arribà el ferrocarril Transsiberià. El 1940, s'hi va fer la primera planta d'aviació de l'Extrem Orient Rus a Semiónovka. El 1952, Semiónovka va obtenir l'estatus de ciutat i va ser reanomenada Arséniev per Vladímir Arséniev, l'autor de Dersú Uzalà i Pel país de l'Ussuri, un explorador i escriptor que havia visitat Semiónovka el 1912.

## Clima

El clima de la ciutat està caracteritzat per un gran contrast entre l'hivern i l'estiu en comparació amb el Primórie litoral. La temperatura mitjana de gener és de -18 °C i la de juliol de 21 °C. La temperatura mínima absoluta és de -46 °C i la màxima absoluta de +39 °C. La precipitació mitjana anual és de 701 mm. El sòl es congela a una fondària de 2 metres.

## Natura

La flora inclou el teix japonès (Taxus cuspidata), Juglans mandschurica, Betula ermannii, Eleutherococcus, Lotus (Nelumbo nucifera. Dins la fauna hi ha el tigre siberià (Panthera tigris), gat silvestre (Felis spp.), ànec mandarí (Aix galericulata), diverses espècies de papllones incloent Catocala..

## Referències
### Notes

* 1 2 Энциклопедия Города России. Moscow: Большая Российская Энциклопедия, 2003, p. 25. ISBN 5-7107-7399-9.

### Fonts

* Plantilla:RussiaAdmMunRef
* Plantilla:RussiaAdmMunRef

## Enllaços externs

* Lloc web oficial d'Arséniev (rus)
# Baldassare Longhena

Baltasar Longhena —en italià Baldassare Longhèna— (Venècia, 1598-18 de febrer de 1682) va ser un arquitecte venecià. Es va formar en l'escola de Palladio i Scamozzi. És el representant més important del barroc venecià.
Va construir entre 1631 i 1656 la Basílica de Santa Maria della Salute. Més tard va concloure la Procurazie Nuove iniciada per Scamozzi. Entre les seves altres obres destaquen:
* Façana de Santa Justina (1640)
* Col·legi grec (1648)
* Capella Vendramis a San Pietro di Castello (1646)
* Església de Santa Maria ai Scalzi (1646)
* Façana de Sant Salvador (1663)
* Seminari Patriarcal (1670)
* Ospedaletto (1674)
* Santa Maria di Nazareth
* palau de Battaglia
* palau d'Eles
* palau de Pesaro
* palau de Rezzonigo

## Referències

* ↑ «Longhèna, Baldassare» (en italià). Enciclopedia Treccani on line. Treccani, s.d.. [Consulta: 18 setembre 2023].
* ↑ «Baldassare Longhena». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Bassa del Poble

La Bassa del Poble és una obra d'Almatret (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La bassa del poble se situa prop dels Horts de la Bassa. En el passat s'emprava com a abeurador per als animals. El seu estat de conservació és mitjà; es conserva part del pou realitzat amb pedra i morter, i elements a partir dels quals bevien els animals.

## Referències

* ↑ «La Bassa del Poble». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Assun Planas

Assun Planas (Mallorca, 1963) és una actriu mallorquina.
Nascuda a Mallorca, es va formar a l'Institut del Teatre de Barcelona i després va assistir a un curs intensiu de Commedia dell'Arte per Carlo Boso, i uns anys després es va integrar a la seva companyia a Venècia. També va ser membre d'Els Joglars.
Quant a la seva feina com a actriu, ha treballat tant a teatre, cinema i televisió. Entre d'altres, ha interpretat el monòleg La sorpresa del roscón, una obra de petit format escrita per Elvira Lindo, ha actuat a pel·lícules com Los Pelayo, d'Eduard Cortés, o Partir, de Catherine Corsini, o en sèries de televisió amb Mossèn capellà, Merlí o Treufoc. Ha protagonitzat, juntament amb Marc Joy, l'obra de teatre Transbord (2018-2019), escrita per Sebastià Portell, que s'ha representat a Palma i Barcelona, i Andrea Pixelada (2019), escrita per la catalana Cristina Clemente. També ha estat directora de teatre, el 2015 va dirigir L'illa dels esclaus, i el 2018 Ella, sobre sor Juana Inés de la Cruz.
També ha treballat al camp de la docència, com a professora de l'Institut del Teatre. A més, ha estat la creadora del projecte educatiu de l'Escola Municipal de Teatre d'Inca, continuació del produït per la seva companya Catalina Solivellas a la Fundació de Teatre. Addicionalment, ha exercit com a professora de teatre teràpia adreçada a dones víctimes de violència masclista.
El 2016 va ser pregonera de les festes de Sant Sebastià de Palma.

## Referències

* ↑ Ros, Cristina «Assun Planas: “El 1985 un curs de Commedia dell’Arte m’enriquí la vida”». Ara, 05-08-2016.
* 1 2 3 4 Capó, Clara F. «Assun Planas: «Aquí en la Isla, echo en falta hacer una obra de teatro durante un mes»». Última Hora, 11-08-2019.
* ↑ Bernabé, Toni «L’actriu Assun Planas representa ‘La sorpresa del roscón’ diumenge al Teatre Alegria». Terrassa Digital, 08-11-2017.
* ↑ Riutord, Nuria «‘Transbord’, escrita per Sebastià Portell, al Teatre Principal de Palma». IB3 Notícies, 31-10-2018.
* 1 2 3 Rodas, Gabi «Assun Planas: "Los 'booktubers' son unos frikis pero al menos leen y fomentan la lectura "». Diario de Mallorca, 18-10-2019.
* ↑ «La Sala Beckett de Barcelona estrena Andrea Pixelada, nueva coproducción del Principal». Teatre Principal, 12-03-2019. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ George, David; Lladó, Jordi. La commedia dell'arte a Catalunya. Alacant: Publicacions de la Universitat d'Alacant, 2019, p. 186.
* ↑ Peral, Pablo «L’actriu Marisol Ramírez interpreta a Sor Juana Inés de la Cruz en ‘Ella’». IB3 Notícies, 14-10-2018.
* ↑ Salmeron, Josep R. «Assun Planas i Francesc Orella inauguren l’Escola Municipal de Teatre d’Inca». IB3 Notícies, 18-10-2019.
* ↑ Tarragó, Alba «El teatre, una teràpia “sense drama” contra la violència masclista». Ara Balears, 24-07-2020.
* ↑ Redacció «L’actriu Àssun Planas serà l'encarregada enguany de llegir el pregó de les festes de Sant Sebastià». IB3 Notícies, 12-01-2016. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2021 [Consulta: 26 d’agost 2021].
# Assurger anzac

Assurger anzac és una espècie de peix pertanyent a la família dels triquiúrids i l'única del gènere Assurger.
Menja peixos (com ara, Engraulis mordax i Merluccius productus davant les costes de Califòrnia) i calamars.
És un peix marí, probablement bentopelàgic (els joves són epipelàgics o mesopelàgics) i de clima tropical (37°N-37°S, 180°W-180°E) que viu entre 150 i 400 m de fondària.
Es troba a l'Atlàntic (Puerto Rico i l'Uruguai), l'Índic (l'oest d'Austràlia) i el Pacífic (Nova Guinea, el sud del Japó, Midway i Califòrnia).
És inofensiu per als humans.

## Descripció

* Pot arribar a fer 250 cm de llargària màxima (normalment, en fa 200).
* Cos molt allargat, comprimit, argentat i amb la membrana de l'aleta dorsal de color negre.
* La mandíbula inferior és més llarga que la superior.
* El perfil del cap és recte, o tot just convex, amb una cresta sagital molt elevada.
* 116-123 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 74-87 radis tous a l'anal.
* 125-129 vèrtebres.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993. FAO Species Catalogue. Vol. 15. Snake mackerels and cutlassfishes of the world (families Gempylidae and Trichiuridae). An annotated and illustrated catalogue of the snake mackerels, snoeks, escolars, gemfishes, sackfishes, domine, oilfish,. cutlassfishes, scabbardfishes, hairtails, and frostfishes known to date. FAO Fish. Synop. 125(15):136 p.
* ↑ Okiyama, M., 1988. An atlas of the early stage fishes in Japan. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 1157 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Nakamura, I., 1995. Trichiuridae. Peces sables, cintillas. P. 1638-1642. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Aryeh Dvoretzky

Aryeh Dvoretzky (hebreu: אריה דבורצקי) (Khorol, 3 de maig de 1916 - Jerusalem, 8 de maig de 2008) va ser un matemàtic israelià d'origen rus.

## Vida i Obra

Nascut a la vila de Khorl (Província de Poltava, avui Ucraïna), els seus pares, que eren jueus, van emigrar a Palestina el 1922, instal·lant-se a la ciutat de Haifa, on el jove va estudiar a l'Escola Hebrea Reali, una de les primeres escoles que impartien les classes en hebreu. A partir de 1933 va estudiar matemàtiques a la universitat Hebrea de Jerusalem en la qual es va graduar el 1937 i doctorar el 1941, essent deixeble de Michael Fekete i d'Abraham Fraenkel. El 1941 va començar a treballar a la universitat Hebrea de Jerusalem, esdevenint el primer alumne d'aquesta universitat en convertir-se en professor titular de la mateixa. Va estar molt involucrat en el seu desenvolupament, arribant a ser-ne degà de ciències i vicepresident. També va ser professor visitant de diverses universitats americanes.
A més de les seves tasques docents i administratives a la universitat, a partir de 1960 va ser el cap científic del projecte Rafael, el laboratori de recerca militar del Ministeri de Defensa d'Israel, i va actuar com assessor del govern israelià, sobre tot, del primer ministre Levi Eshkol. El 1975 va fundar l'Institut d'Estudis Avançats de la universitat hebrea.
Els seus camps de recerca van ser l'anàlisi funcional, en el qual va formular un teorema que porta el seu nom, i la teoria de la probabilitat.

## Referències

* ↑ Yahav, 2008, p. 13.
* ↑ Editors, 2008, p. 411.
* ↑ Segev, 2005, p. 528-531.
* ↑ Editors, 2008, p. 412.
* ↑ Schechtman, 2013, p. 272.
* ↑ Dubins i Savage, 2014, p. 92 i 110.

## Bibliografia

* Dubins, Lester E.; Savage, Leonard J. How to Gamble If You Must (en anglès). Dover Publications, 2014. ISBN 978-0-486-78064-1.
* Editors «Aryeh Dvoretzky (1916–2008)» (en anglès). Israel Journal of Mathematics, Vol. 167, Num. 1, 2008, pàg. 411-412. DOI: 10.1007/s11856-008-1053-7. ISSN: 0021-2172.
* Schechtman, Gideon. «Eucliden Sections of Convex Bodies». A: Monika Ludwig, Vitali D. Milman, Vladimir Pestov, Nicole Tomczak-Jaegermann (eds.). Asymptotic Geometric Analysis (en anglès). Springer, 2013, p. 271-288. ISBN 978-1-4614-6405-1.
* Segev, Tom. 1967: Israel, the War, and the Year that Transformed the Middle East (en anglès). Metropolitan Books, 2005. ISBN 978-0-8050-7057-6.
* Yahav, Joseph A. «Obituary: Aryeh Dvoretzky» (en anglès). Bulletin of the Institute of Mathematical Statistics, Vol. 37, Num. 7, 2008, pàg. 13. ISSN: 1544-1881.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Aryeh Dvoretzky» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Prof. Aryeh Dvoretzky». The Israel Academy of Sciences and Humanities. [Consulta: 20 setembre 2022]. (anglès)
* Thidar, D. «פרופ' אריה דבורצקי». Entsiklopedyah le-halutse ha-yishuv u-vonav, 1957. [Consulta: 20 setembre 2022]. (hebreu)
# Bandera de Londres

La bandera de la Ciutat de Londres consisteix en un drap de color blanc i forma rectangular amb una creu de color vermell. En el cantó superior que està situat més proper al masteler apareix representada una espasa de color vermell col·locada verticalment.
Aquesta bandera està formada per alguns dels mateixos elements que componen l'escut de la ciutat: el fons de color blanc amb la creu de color vermell, coneguda com la Creu de Sant Jordi, que és la bandera d'Anglaterra i l'espasa que simbolitza a Sant Pau. Està documentat que l'any 1381 la Creu de Sant Jordi i l'Espasa de Sant Pau ja s'usaven com a símbols de la Ciutat de Londres.
Aquesta ensenya és l'emblema de la Ciutat de Londres, el districte antic que es trobava dins de la Muralla de Londres, i avui conegut com el centre financer de Londres.

## Referències

* ↑ Morgan, Giles. St George: The patron saint of England (en anglès). Oldcastle Books, 2017-03-23. ISBN 978-1-84344-967-6.
* ↑ Dallas, James «The City of London and its Dragons». Journal of the British Archaeological Association, 19, 2, 01-06-1913, pàg. 88–102. DOI: 10.1080/00681288.1913.11893655. ISSN: 0068-1288.
* ↑ Maloney, Alison. St George: Let's Hear it For England! (en anglès). Random House, 2010-04-09. ISBN 978-1-4090-5097-1.
# Bandera de Lliçà de Vall

La bandera oficial de Lliçà de Vall té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb dues faixes de color blau fosc, cadascuna de gruix 1/6 de l'alçària del drap, i separades per un espai del seu mateix gruix, al centre.
Va ser aprovada el 23 de maig de 2001 i publicada en el DOGC el 8 de juny del mateix any amb el número 3405.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 23 de maig de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Lliçà de Vall.» (pdf). DOGC num. 3405, 08-06-2001. [Consulta: 13 febrer 2010].
# Bailo

Bailo és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca de la Jacetània.
La temperatura mitjana anual és de 9,7° i la precipitació anual, 850 mm.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Bailo». Arxivat de l'original el 2016-05-28. [Consulta: 1r setembre 2016].
# Baily (cràter)

* No s'ha de confondre amb Bailly (cràter) o Billy (cràter).
Baily és el romanent d'un cràter d'impacte de la Lluna en el límit entre el Mare Frigoris (al nord) i el Lacus Mortis (al sud). L'interior del cràter ha estat inundat per la lava en el passat, i només la meitat nord de la vora del cràter roman relativament intacta. Hi ha una corba cap a fora a la vora del nord-est, possiblement el romanent d'una altra formació de cràters que un cop es va superposar amb Baily. L'interior del cràter és pla i relativament sense trets distintius, sense impactes d'importància. Les restes de la vora externa aconsegueixen una elevació màxima de al voltant de 0,5 km.
* Localització de Bailey. Fotografia de l'Observatori McDonald
* Cràters satèl·lit
El cràter més proper a Baily és Bürg, situat al sud-sud-oest. Més cap a l'oest es troba el prominent cràter Aristòtil.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Baily.
| Baily | Coordenades | Diàmetre |
| A | 48° 36′ N, 31° 18′ E﻿ / ﻿48.6°N,31.3°E﻿ / 48.6; 31.3﻿ (Baily A) | 16 km |
| B | 51° 00′ N, 35° 06′ E﻿ / ﻿51.0°N,35.1°E﻿ / 51.0; 35.1﻿ (Baily B) | 7 km |
| K | 51° 30′ N, 30° 30′ E﻿ / ﻿51.5°N,30.5°E﻿ / 51.5; 30.5﻿ (Baily K) | 3 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Atemptats d'Alacant i Benidorm de 2003

Els atemptats d'Alacant i Benidorm van ser dues accions terroristes simultànies perpetrades pel grup armat ETA el 22 de juliol de 2003, en les quals es van detonar dues bombes a sengles hotels de les ciutats d'Alacant i Benidorm (País Valencià). Les explosions van ferir a catorze persones, dues d'elles de gravetat.
A les onze del matí, es va rebre una telefonada al diari Gara en què s'advertia de la col·locació de dos artefactes explosius als hotels Residencia Bahía d'Alacant (en l'avinguda Juan Bautista Lafora, enfront de la platja del Postiguet i al costat de la seu del Partit Popular del municipi) i Nadal de Benidorm. Les explosions van ocórrer després del desallotjament dels hotels, encara que abans de l'indicat: a les 12.05 en el d'Alacant, i a les 12.10 en el de Benidorm. La policia va calcular que cada bomba contenia més de deu quilos d'explosius.
En l'explosió d'Alacant, l'ona expansiva va afectar especialment a un edifici proper, en el qual el trencament de cristalls va produir ferides a huit persones, professors i alumnes d'una acadèmia d'idiomes per a estrangers. El ferit més greu va ser un home de 32 anys, de nacionalitat neerlandesa, que va ingressar en l'UCI per sofrir un traumatisme cranioencefàlic. L'altre ferit greu va ser un jove de 24 anys, de nacionalitat alemanya, que va sofrir ferides profundes en el cap i el coll. En l'explosió de Benidorm, van resultar ferides sis persones, cinc d'elles policies.
L'autor de l'atemptat va ser Jon Joseba Troitiño, de 23 anys, fill del terrorista Domingo Troitiño i nebot del també terrorista Antonio Troitiño, qui va reservar habitacions als dos hotels i va deixar col·locades les bombes. Al juí, celebrat al juny de 2011, va ser condemnat a 268 anys de presó per dos delictes d'estralls terroristes i catorze d'assassinat terrorista en grau de frustració.

## Referències

* ↑ Navarro, Santiago; Martínez, Luis D. «Doble golpe de ETA en la costa de Alicante» (en castellà). El País [Madrid], 23-07-2003. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 «elmundo.es - ETA coloca dos bombas en hoteles de Alicante y Benidorm». www.elmundo.es. [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ SER, Cadena «El hijo de un histórico de ETA, presunto autor de los atentados de ayer» (en castellà). , 23-07-2003 [Consulta: 20 novembre 2016]. Arxivat 2017-04-23 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-04-23. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ Levante-EMV. «Condenado a 268 años de cárcel el etarra Joseba Troitiño - Levante-EMV». www.levante-emv.com. [Consulta: 20 novembre 2016].