OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quijote Arena

El Quijote Arena és el pavelló poliesportiu de la ciutat de Ciudad Real inaugurat l'any 2003 amb una capacitat per 5.863 espectadors, si bé està previst en un futur ampliar-ne la capacitat fins als 7.500 espectadors.
En el Quijote Arena disputava els seus partits com a local el Balonmano Ciudad Real, on va aconseguir la majoria dels seus principals títols. El pavelló, no obstant, és de propietat municipal.

## Enllaços externs

* Web oficial del BM Ciudad Real Arxivat 2010-09-18 a Wayback Machine.
# Partit Comunista de l'Azerbaidjan

El Partit Comunista de l'Azerbaidjan (en àzeri: Azərbaycan Kommunist Partiyası; en rus: Коммунистическая партия Азербайджана) va ser un partit comunista que controlava la República Socialista Soviètica de l'Azerbaidjan entre 1920 i 1991. El PCA formava part del Partit Comunista de la Unió Soviètica. Entre 1969 i 1982, Heidar Alíev (que més tard es va convertir en el President de la República de l'Azerbaidjan independent) va ser el president del PCA. Durant el 33è Congrés del Partit Comunista de la República Socialista Soviètica de l'Azerbaidjan, celebrat el 16 de setembre de 1991, es va decidir per àmplia majoria la seva dissolució, tres mesos abans de la dissolució de l'URSS. Les forces comunistes del país es van dividir en diferents faccions, les quals al seu torn, es van organitzar en quatre partits polítics distintos: Partit Comunista de l'Azerbaidjan (Post-soviètic), Partit Comunista de l'Azerbaidjan (Plataforma del marxisme-leninisme), Partit Comunista Unit de l'Azerbaidjan i Partit Reformista Comunista de l'Azerbaidjan.

## Primers secretaris del Partit Comunista de l'Azerbaidjan de l'RSS de l'Azerbaidjan

| No. | Nom | Inici del mandat | Fi del mandat |
| 1 | Mirza Davud Huseynov | 12 febrer de 1920 | 23 octubre de 1920 |
| 2 | Grigory Kaminsky | 23 octubre de 1920 | Juliol de 1921 |
| 3 | Serguei Kírov | Juliol de 1921 | Gener de 1926 |
| 4 | Levon Mirzoyan | Gener de 1926 | Agost de 1929 |
| 5 | Nikolay Gikalo | Agost de 1929 | Juny de 1930 |
| 6 | Vladimir Polonsky | Juny de 1930 | Novembre de 1933 |
| 7 | Ruben Rubenov (Mkrtchyan) | 1 gener de 1933 | 12 desembre de 1933 |
| 8 | Mir Jafar Baghirov | Novembre de 1933 | Juliol de 1953 |
| 9 | Mir Teymur Yaqubov | Juliol de 1953 | Febrer de 1954 |
| 10 | Imam Mustafayev | 7 febrero de 1954 | 12 juny de 1959 |
| 11 | Veli Akhundov | 11 juliol de 1959 | 14 juliol de 1969 |
| 12 | Heidar Alíev | 14 juliol de 1969 | 3 desembre de 1982 |
| 13 | Kamran Baghirov | 3 desembre de 1982 | 21 maig de 1988 |
| 14 | Abdulrahman Vezirov | 21 maig de 1988 | 20 gener de 1990 |
| 15 | Aizaz Mutalibov | 24 gener de 1990 | 16 setembre de 1991 |

## Referències

* ↑ Political organization in Central Asia and Azerbaijan: sources and documents. Vladimir Babak, Demian Vaisman y Aryeh Wasserman. Página 37. (anglès)
* ↑ Nico Biver. «Leftist Parties of the World» (en anglès). Leftist parties of the World, 2005. Arxivat de l'original el 2017-07-22. [Consulta: 23 desembre 2012].
# Modernologie

Modernologie és una obra d'art feta per Florian Pumhösl el 2007 i que actualment forma part de la col·lecció permanent del MACBA. Es tracta d'una escultura tridimensional que va ser adquirida amb el suport dels participants de “SORTIR DEL MACBA”.

## Descripció

Modernologie (Triangular Atelier) sintetitza els diversos interessos d'aquest artista vienès. La instal·lació consisteix en una instal·lació de panells folrats de tela negra que es desplega en l'espai en forma de triangle i en què l'artista hi penja vuit pintures fetes sobre vidre. Modernologie al·ludeix a un projecte del mateix nom de l'arquitecte japonès Kon Wajirō (1888-1973); alhora, l'estructura de l'espai remet a l'obra Triangular Atelier (1926) de l'artista i dissenyador Murayama Tomoyoshi (1901-1977), –una de les figures capdavanteres de l'avantguarda al Japó– i a les parets negres de l'exposició Der Sturm de Tòquio (1914).

## Anàlisi

Les pintures presenten una varietat de formes geomètriques mínimes que exploren el llenguatge formal que va inaugurar la modernitat artística. El vehicle escollit (el vidre pintat) evoca les pintures sobre vidre (o “fotografia sense càmera”) de l'artista alemany Walter Dexel (1890-1973), vinculat a la Bauhaus. També recorda la pintura i el cinema de Hans Richter (1888-1976) i l'abstracció geomètrica històrica d'artistes com Mondrian, Malèvitx i Ródtxenko. En les seves formes i en la seva tècnica, Pumhösl connecta pintura, fotografia i cinema amb el moviment holandès De Stijl, el constructivisme rus i la Bauhaus alemanya.
Pumhösl pertany al grup d'artistes que des dels anys vuitanta ha revisat el llegat artístic modern. L'artista vienès, en concret, recupera autors i treballs històrics en un complex sistema de referències que cal descodificar.

## Referències

* ↑ Número de registre 4053
* ↑ «Col·lecció MACBA». MACBA, 2012. [Consulta: 3 agost 2012].

## Bibliografia

* MACBA; Antònia M. Perelló Ferrer. Col·lecció MACBA. Itinerari. Museu d'Art Contemporani de Barcelona, 2002. ISBN 978-84-89771-00-0.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra al web del MACBA
* The Project of Universal Language vs. Corporate Identity and Branding
# Shao Ning

Shao Ning –en xinès, 邵宁– (17 de febrer de 1982) és un esportista xinès que va competir en judo, guanyador d'una medalla de bronze al Campionat Asiàtic de Judo de 2009 en la categoria de –100 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2009 | Taipei ( Xina Taipei) | 3 | –100 kg |

## Referències

* ↑ Shao Ning Arxivat 2012-12-16 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ Shao Ning en Judoinside.com (anglès)
# Gamle mænd i nye biler

Gamle Mænd i Nye Biler (danès: Homes vells en cotxes nous) és una pel·lícula de comèdia d'acció danesa del 2002 dirigida per Lasse Spang Olsen. La pel·lícula és protagonitzada per Kim Bodnia, Nikolaj Lie Kaas i Tomas Villum Jensen. És una preqüela de la comèdia d'Olsen de 1999 I Kina spiser de hunde.

## Argument

L'últim desig del "monjo" moribund és que el seu fill adoptiu, Harald, trobi el seu fill real, Ludvig. Però Ludvig es troba actualment a una cel·la de la presó sueca. Peter i Martin, els dos xefs, l'ajuden a treure'l i aviat pare i fill es troben per primera vegada a les seves vides. S'avenen des del principi, però ara el pare necessita un trasplantament de fetge a l'Equador i en Ludvig i en Harald es van dedicar a recollir els mitjans. Tot surt malament quan intenten robar un banc, tot i que coneixen en Mille, que els posa en un nou camí, i en Peter i en Martin també hi contribueixen. No obstant això, aviat tenen els policies i el cos antiterrorista al darrere.

## Repartiment

* Kim Bodnia — Harald
* Nikolaj Lie Kaas — Martin
* Tomas Villum Jensen — Peter
* Brian Patterson — Gran
* Torkel Petersson — Ludwig
* Iben Hjejle — Mille
* Jens Okking — El monjo
* Jacob Haugaard — Erling
* Slavko Labovic — Ratko
* Thomas Rode Andersen — Dan Hansen

## Reconeixements

A la XXIII edició de la Mostra de València va guanyar el premi del públic.

## Referències

* ↑ Andrea LeVasseur. «Old Men In New Cars». The New York Times, 2008. Arxivat de l'original el 2008-03-13.
* ↑ Gamle mænd i nye biler al Dansk Film Institut
* ↑ La película francesa "La chatte à deux têtes" gana la Palmera de Oro de la Mostra de Valencia, Europa Press, 4 de desembre de 2002

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Hunter College

Hunter College és una universitat que s'integra al sistema públic de la Universitat de la Ciutat de Nova York, als Estats Units.
El Hunter College va ser fundat l'any 1870 com a universitat per a dones i no va acceptar el primer home fins a l'any 1946. El Hunter College està situat en el barri del Upper East Side de Manhattan, Nova York i és l'única universitat als Estats Units que pot comptar entre els seus graduats amb dues dones Premi Nobel en medicina: Gertrude Elion i Rosalyn Yalow.

## Divisions

Compta amb més de cent cursos d'estudi. La universitat consisteix en cinc escoles i un institut:
* Escola d'Arts i Ciències
* Escola d'Educació
* Institut Roosevelt de Política Pública
* Escola de Ciències de la Salut
* Escola d'Infermeria
* Escola de Treball Social

## Referències

* ↑ «13 Nobel Laureates» (en anglès). Hunter College - CUNY. Arxivat de l'original el 2018-07-18. [Consulta: 30 agost 2018].
# Algorisme de xifratge de missatges mòbils

En criptografia, el Cellular Message Encryption Algorithm (CMEA) és un xifratge de blocs que s'utilitzava per protegir els telèfons mòbils als Estats Units. CMEA és una de les quatre primitives criptogràfiques especificades en un estàndard de l'Associació de la indústria de les telecomunicacions (TIA) i està dissenyada per xifrar el canal de control, en lloc de les dades de veu. El 1997, un grup de criptògrafs va publicar atacs al xifrat que demostraven que tenia diverses debilitats que li donen una força efectiva trivial d'un xifrat de 24 bits a 32 bits. Algunes acusacions es van fer que la NSA havia pressionat els dissenyadors originals perquè paralisissin CMEA, però la NSA ha negat qualsevol paper en el disseny o la selecció de l'algorisme. Els xifratge ECMEA i SCEMA es deriven de CMEA.
CMEA es descriu a Algorisme de xifratge de missatges mòbils a l'USPTO (anglès). Està orientat a bytes, amb una mida de bloc variable, normalment de 2 a 6 bytes. La mida de la clau és de només 64 bits. Tots dos són inusualment petits per a un xifrat modern. L'algorisme consta de només 3 passades sobre les dades: una operació de difusió no lineal d'esquerra a dreta, una mescla lineal sense clau i una altra difusió no lineal que de fet és la inversa de la primera. Les operacions no lineals utilitzen una taula de cerca amb clau anomenada T-box, que utilitza una taula de cerca sense clau anomenada CaveTable. L'algorisme és auto-invers; tornar a xifrar el text xifrat amb la mateixa clau equival a desxifrar-lo.
El CMEA és molt insegur. Hi ha un atac de text pla escollit, efectiu per a totes les mides de bloc, que utilitza 338 texts clars escollits. Per als blocs de 3 bytes (normalment s'utilitzen per xifrar cada dígit marcat), hi ha un atac de text sense format conegut que utilitza entre 40 i 80 textos sense format coneguts. Per als blocs de 2 bytes, n'hi ha prou amb 4 texts clars coneguts.
El CMEA "millorat", CMEA-I, no és gaire millor: l'atac de text en pla escollit requereix menys de 850 textos en pla en la seva versió adaptativa.

## Referències

* ↑ «Cryptanalysis of the Cellular Message Encryption Algorithm» (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «CCMEA: Customized Cellular Message Encryption Algorithm for Wireless Networks» (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «Cryptanalysis of the Improved Cellular Message Encryption Algorithm» (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Thomas Chardin. «Cryptanalysis of the Improved Cellular Message Encryption Algorithm» (PDF) (en anglès).
# Pécsi Mecsek Futball Club

El Pécsi Mecsek Futball Club és un club de futbol hongarès de la ciutat de Pécs.

## Història

El club va néixer el 16 de febrer de 1973 per la fusió de cinc clubs locals, Pécsi Dózsa, Pécsi Ércbányász SC, Pécsi Helyiipari SK, Pécsi Bányász i Pécsi Építők. Les arrels daten del 1950 amb el club Pécsi Dózsa. El seu debut a primera divisió fou l'any 1955.
Evolució del nom:
* 190?: Pécsi Athlétikai Club
* 1950: Pécsi Dózsa Sport Club
* 1956: Pécs Baranya
* 1957: Pécsi Dózsa Sport Club
* 1973: Pécsi Munkás Sport Club fusió amb Pécsi Bányász SC, Pécsi Ércbányász SC, Pécsi Helyiipar SK i Pécsi Építők
* 1995: Pécsi Mecsek Futball Club
Juga els seus partits a l'Stadion PMFC Pécs, inaugurat l'any 1955.

## Palmarès

* Copa d'Hongria:
** 1989-90
* Segona divisió hongaresa:
** 1958-59, 1976-77, 2002-03, 2010-11

## Referències

* ↑ «pmfc.hu». Arxivat de l'original el 2012-06-15. [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ magyarfutball.hu
* ↑ Újmecsekaljai stadion - magyarfutball.hu
* ↑ Újmecsekalja, Pécs
* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Partits internacionals
# Badia de Guillola

La badia de Guillola és una badia al terme municipal de Cadaqués entre el Cap de Creus i Port Lligat. La badia de Guillola és un indret aïllat, sobretot a l'hivern. No hi ha bars ni restaurants, tan sols algunes barraques agrícoles per al manteniment dels olivars i els habitatges d'una urbanització dels anys 70 a la part més llunyana des del nucli urbà de Cadaqués.

## Referències

* ↑ «Badia de Guillola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Korobovsxinski

Korobovsxinski (en rus: Коробовщинский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 30 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Eptesicus pachyotis

Eptesicus pachyotis és una espècie de ratpenat que viu a la Xina, l'Índia, Myanmar i Tailàndia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Chiroptera Specialist Group 1996. Eptesicus pachyotis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Gamkonora

Gamkonora és un estratovolcà actiu situat a la part nord de l'illa de Halmahera, a Indonèsia. S'alça fins als 1.635 msnm, i és el cim més alt de l'illa.
Es tenen documentades tretze erupcions amb índex d'explosivitat volcànica (VEI) d'entre 1 i 5 en temps històrics. L'erupció més important va tenir lloc el 20 de maig de 1673 (VEI-5) i va anar acompanyada d'un tsunami que va afectar els pobles propers. Entre el 1564 i el 1989 el volcà va entrar en erupció dotze vegades. La darrera erupció va tenir lloc el 10 de juliol de 2007, obligant a fugir de les seves cases a més de 8.000 persones.

## Referències

* ↑ «Indonesia Mountains Ultra-Prominence - peaklist.org». [Consulta: 14 octubre 2021].
* ↑ «Gamkonora - Peakbagger.com». [Consulta: 14 octubre 2021].
* 1 2 «Global Volcanism Program | Gamkonora» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2021].
* 1 2 McClelland, Lindsay. Global Volcanism 1975-1985. Prentice Hall, 1989, p. 231. ISBN 0-13-357203-X.
* ↑ «Thousands flee Indonesia volcano». BBC News, 10-07-2007. [Consulta: 10 juliol 2007].
# Hunter (Tennessee)

Hunter és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 1.566 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hunter tenia 1.566 habitants, 689 habitatges, i 491 famílies. La densitat de població era de 98,5 habitants/km².
Dels 689 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,9% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,3% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 27,3% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.968 $ i la renda mediana per família de 37.981 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.000 $ mentre que les dones 20.668 $. La renda per capita de la població era de 15.590 $. Entorn del 5,6% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hunter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hunter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ernest Furió i Navarro

Ernest Furió Navarro (València, 9 de març de 1902 - València, 1 de març de 1995) fou un pintor i gravador valencià. Dedicà la major part de la seua vida a perfeccionar-se en la tècnica del gravat calcogràfic, amb estades a París, el 1930, i a Itàlia, pensionat pel govern espanyol, el 1957, però en els paisatges i figures rurals dels seus darrers anys demostrà ser també un excel·lent aquarel·lista. Considerat com el gravador valencià més important de la postguerra, la seua obra, amb temes referents al paisatge urbà i monumental, és «minuciosa, figurativa, molt matisada», i la influència que exercí sobre els seus deixebles (el més destacable dels quals fou Manolo Gil), «bàsicament tècnica, per tal com estèticament no introduí variables teòriques significatives». Morí el 1995, als 92 anys, i fou soterrat al cementeri del Canyamelar, el barri de València en què havia nascut.

## Premis

* Primera medalla de l'Exposició Regional de Belles Arts del 1934
* Premi Nacional de Gravat del 1947, per l'obra La ilustre fregona
* Segona medalla de l'Exposició Nacional de Belles Arts del 1948, per Un carrer de Morella (aiguafort i aiguatinta)
* Primera medalla de gravat de l'Exposició Nacional de Belles Arts del 1952, per La catedral de Burgos
* Medalla de l'Agrupació Nacional d'Artistes Gravadors del 1952, per Porta de Segovia

## Referències

* ↑ «L'art de gravar. Ernest Furió Navarro». València: Museu de Belles Arts. Arxivat de l'original el 17 d’agost 2016. [Consulta: 16 juliol 2016].
* ↑ Muñoz Ibáñez, Manuel. La pintura valenciana de la posguerra. València: Servei de Publicacions de la Universitat de València, 1994, p. 108s.
* ↑ «Ernesto Furió, grabador y acuarelista». El País, 03-03-1995 [Consulta: 16 juliol 2016].
# Aliocha Coll

Aliocha Coll, pseudònim de Javier Coll Mata (Madrid, 6 de maig de 1948 - París, 15 de novembre de 1990), fou un metge, traductor i escriptor d'obres d'«avantguarda extrema».
Fill del pintor Xavier Coll Compte, va néixer a Madrid però es va educar a Barcelona d'on procedia la seva família, que va tenir una influència decisiva en les seves inquietuds artístiques. Deu el seu pseudònim a Aliosha, personatge central de Els germans Karamàzov de Fiódor Dostoievski, llibre que la seva mare llegia durant l'embaràs. Si bé va decidir iniciar estudis de Medicina a Barcelona, abandonà la carrera el tercer any i es traslladà a París, on va contreure matrimoni amb la pintora francesa d'origen xinès Lysiane Luong. A París va reprendre i acabar la carrera de Medicina, exercint-la només els caps de setmana per poder dedicar la major part del temps als seus escrits.
Va enviar els seus originals a l'agent literària Carmen Balcells, que es va mostrar molt interessada pel seu experimentalisme verbal d'avantguarda, en la línia de James Joyce, Samuel Beckett, Guillermo Cabrera Infant i Julián Ríos. A través d'ella va entrar en contacte amb escriptors com Javier Marías i Jaime Salines, que l'admiraven i alhora li suggerien que intentés, almenys com a passatemps, escrits més convencionals. Coll defugia dels ambients literaris i va tornar a París, absolutament entregat a la literatura i soscavat per una forta depressió. El 1985 va publicar Vitam venturi saeculi i la seva traducció en hendecasíl·labs de quatre peces teatrals de Christopher Marlowe. La seva literatura no va ser compresa pel públic i tres dies abans de la seva mort li va arribar a Carmen Balcells el manuscrit d'Atila. Amb una forta depressió i a una greu malaltia, el 15 de novembre de 1990 es va suïcidar a París amb 42 anys. Pòstumament es van publicar El hilo de seda (1992), Atila, Menciones, Ofelia, Casandra y Juana de Arco, Ética, Epistomologia, Poemas, Cuarta persona, Antimonio, Dolor, anestesia y distesia, Sonetos, Ensayo sobre el dolor i traduccions d'obres de Shakespeare i de André Malraux, aquestes darreres després que Carmen Balcells reivindiques, d'acord amb la voluntat de Aliocha Coll, el seu llegat i testament dipositat en la Caja de les Letras de l'Institut Cervantes.

## Referències

* 1 2 La muerte de Aliocha Coll (Javier Marías - El País - Madrid)
* ↑ «Un llibre reivindica la figura de l'escriptor ‘oblidat’ Aliocha Coll a través d'una ficció». VilaWeb. Partal, Maresma i Associats sl. [Consulta: 22 novembre 2015].
* 1 2 3 4 Aliocha Coll, el 'último maldito' (El País - Madrid)
* ↑ A propósito de Aliocha Coll (Javier Marías)
* ↑ La Resurrección de Aliocha Coll (El País - Madrid)
* ↑ «La agente literaria reivindica la obra del escritor Aliocha Coll al recuperar el legado que depositó en la Caja de las Letras del Instituto Cervantes». Sala de Prensa. Institut Cervantes. [Consulta: 22 novembre 2015].
# Pécel

Pécel és una vila del comtat de Pest a l'àrea metropolitana de Budapest, Hongria. Està situada fora del districte 17 de Budapest, a una mica més de 20 quilometres (12 milles) del centre de Budapest.

## Persones notables

* Gedeon Ráday, militar i polític, ministre de Defensa
* István Sárközi, futbolista

## Ciutats agermanades

Pécel està agermanada amb:
* Mistelbach, Àustria
* Iisalmi, Finlàndia

## Referències

* ↑ «Partner- és testvérvárosaink» (en hongarès). pecel.hu. Pécel. [Consulta: 9 abril 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Mapa de carrers Arxivat 2011-05-16 a Wayback Machine. (in Hungarian)
* Notícies Pécel
* Fotografies aèries de Pécel
# Pelai Negre i Pastell

Pelagi Negre i Pastell (Castelló d'Empúries, Alt Empordà, 1895 - Girona, 1984) va ser un polític i historiador català, Doctorat en Dret.
Fou membre de la Lliga i del 1925 al 1936 presidí el Sindicat Centre Agrícola i Social de Castelló d'Empúries. Es dedicà a la investigació en el camp de la genealogia i l'estudi dels principals casals nobiliaris de Girona. Va col·laborar molt activament amb l'Institut d'Estudis Gironins.
A Pelai Negre li preocupava molt la qüestió de l'origen dels grans patrimonis rurals per tal de legitimar-los enfront dels atacs ideològics adreçats contra la propietat. En la seva tesi doctoral va sostenir un esquema lineal que accentuava l'origen medieval pagès dels grans patrimonis contemporanis de la Diòcesi de Girona i el seu creixement a través d'unions matrimonials.

## Obra

* Evolución del régimen de propiedad en Cataluña, singularmente en la diócesis de Gerona (1921) (tesi doctoral)
* El linaje de Requesens (1955)
* Divisiones territoriales y jerarquía nobiliaria en las comarcas gerundenses en la época medieval (1955)
* Els primers vescomtes de Rocabertí (1968-1969)

## Referències

* ↑ «Pelai Negre i Pastell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Els Negre i Pastell. Notes sobre els orígens d'un gran patrimoni agrari». A: JULIÀ, R. ;i ROIG, M. (eds.). Gent de Castelló. La seva vida i la seva obra, Castelló d'Empúries: Ajuntament, 2001. P. 163-172