OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Boinville-en-Woëvre

Boinville-en-Woëvre és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 71 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Boinville-en-Woëvre era de 71 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 32 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 28 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Boinville-en-Woëvre el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 47 persones, 35 eren actives i 12 eren inactives. De les 35 persones actives 34 estaven ocupades (19 homes i 15 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 12 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa immobiliària i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Boinville-en-Woëvre hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 594 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Boinville-en-Woëvre a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Boinville-en-Woëvre a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bout de Zan fait les commissions

Bout de Zan fait les commissions és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 18 de juliol de 1913.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bout de Zan.

## Repartiment

* René Poyen : Bout de Zan

## Notes

* ↑ Bout de Zan fait les commissions, bifi.fr
# Bout de Zan fait une enquête

Bout de Zan fait une enquête és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 13 de juny de 1913.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bout de Zan.

## Repartiment

* René Poyen : Bout de Zan
* Renée Carl

## Notes

* ↑ Bout de Zan fait une enquête, bifi.fr
# Cal Llop

Cal Llop és una masia situada al municipi de les Valls d'Aguilar, al marge esquerra del riu de Pallerols, a la comarca catalana de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ «Cal Llop». Vissir3. IInstitut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2024. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «Cal Llop». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bòsc de la Pèira

Bòsc de la Pèira (en francès Bois-de-la-Pierre) és un municipi occità de Volvestre, al Llenguadoc, situat a la regió d'Occitània i en el departament de l'Alta Garona.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Lluïsa de Suècia

Lluïsa de Suècia, reina de Dinamarca (Estocolm 1851 - Copenhaguen 1926). Reina consort de Dinamarca gràcies al seu casament amb el rei Frederic VIII de Dinamarca. Descendents seus són el rei Harald V de Noruega, la reina Margarida II de Dinamarca o la reina Anna Maria de Grècia.
Nascuda a Estocolm el dia 31 d'octubre de 1851 essent l'única filla del rei Carles XV de Suècia i de la princesa Lluïsa dels Països Baixos. La princesa era neta del rei Òscar I de Suècia i de la princesa Josepa de Leuchtenberg per via paterna mentre que per via materna ho era del príncep Frederic dels Països Baixos i de la princesa Lluïsa de Prússia.
Casada el 28 de juliol de 1869 a Estocolm amb el príncep hereu i després rei Frederic VIII de Dinamarca. La parella s'establí a Copenhaguen i tingueren vuit fills:
Esdevingué reina consort de Dinamarca l'any 1906 després de la mort del seu sogre el rei Cristià IX de Dinamarca i l'ascens del seu espòs. Després de la mort del seu marit l'any 1912 adquirí el títol de reina mare de Dinamarca.
Malgrat ésser l'única filla del rei Carles XV de Suècia la princesa no heretà el tron de Suècia, ja que al país encara era en vigor la llei sàlica. El tron recaigué en mans del seu oncle el rei Òscar I de Suècia. Malgrat tot, quan l'any 1905 Noruega aconseguí la independència de Suècia a través de la dissolució de la unió reial que els unia, l'Assambela noruega escollí un fill de la princesa sueca i reina danesa com a rei de Noruega, establint-se així, una branca cadet de la casa reial danesa al tron de Noruega.
La reina morí el 1921 al Palau d'Amalienborg de Copenhaguen essent enterrada a la Catedral de Roskilde junt amb altres membres de la Família reia danesa i el seu espòs.
La Terra de la Reina Lluïsa (Dronning Louise Land), un gran grup de nunataks a Groenlandia va ser batejada amb el seu nom.
# Bourgeois

Bourgeois és el nom dels següents personatges:
* Charles Guillaume Alexandre Bourgeois (1759-1832), pintor i físic francès
* Larry Bourgeois (París, 1988), ballarí i model francès
* Léon Bourgeois (París, 1851 - castell d'Oger, Marne, 1925), polític francès guardonat amb el Premi Nobel de la Pau el 1920
* Louis Bourgeois (París, ~1510 - 1560), compositor francès
* Louis Thomas Bourgeois (Fontaine-l'Évêque, 1676 - París, 1750), mestre de capella, cantant i compositor
* Louise Bourgeois (París, 1911 - Nova York, 2010), escultora i artista francesa
Viccionari
# Buffalo Bills

Els Buffalo Bills són un equip professional de futbol americà amb seu a l'àrea metropolitana de la ciutat de Buffalo, a l'Estat de Nova York. Actualment el seu estadi és el New Era Field de la ciutat d'Orchard Park, NY. Formen part de la Divisió Est de la Conferència Americana (AFC) dins l'NFL.

## Història

Els Bills començaren a jugar seriosament el 1960 com a membre de l'extinta American Football League i es van integrar a l'NFL amb la fusió entre l'AFL i l'NFL.
Els Bills van aconseguir dos títols de l'AFL consecutius als anys 1964 i 1965 però la franquícia no ha aconseguit més títols des de la fusió. Buffalo és l'únic equip que ha aconseguit guanyar quatre Campionats de la Conferència Americana (1990-1993), encara que han sigut derrotats en tots els intents posteriors de guanyar la Super Bowl.
El nom de l'equip recorda el personatge Buffalo Bill, i va sortir d'un concurs convocat per escollir-lo. Les animadores són anomenades Buffalo Jills i la seva mascota es diu Billy Buffalo.
Actualment, els Bills són l'únic equip que juga els seus partits a casa dins l'estat de Nova York, ja que tant els New York Giants com els New York Jets juguen al MetLife Stadium, situat a la ciutat d'East Rutherford, a l'estat de Nova Jersey.

## Palmarès

* Campionats de lliga (2)
** Campionat de l'AFL (abans de la fusió AFL-NFL): 1964, 1965.
* Campionats de conferència (4)
** AFC: 1990, 1991, 1992, 1993.
* Campionats de divisió (10)
** AFL Est: 1964, 1965, 1966.
** AFC Est: 1980, 1988, 1989, 1990, 1991, 1993, 1995.

## Estadis

* War Memorial Stadium (1960–1972)
* New Era Field (1973–present)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial dels Buffalo Bills (anglès)
# CCR (desambiguació)

«CCR» té aquests significats:
* Creedence Clearwater Revival, agrupació de rock clàssic
* Campionat de Catalunya de ral·lis, competició creada el 1957
# Ludwigsburg

Ludwigsburg és un municipi alemany, situat al nord de l'estat federal anomenat Baden-Württemberg, a uns 12 km de Stuttgart, a la vora del riu Neckar.
El palau residencial, Residenzschloss, imponent i amb un jardí barroc espectacular, és el monument característic de la ciutat, però aquesta compta amb dos altres palauets: Mon Repos i Favorite.
Altres atractius de la ciutat són: el mercat de Nadal, l'exposició més gran del món de carbasses (cada setembre-octubre), la fira veneciana o la manufactura pròpia de porcellana.
Especialment adient per als nens és el jardí dels contes: una zona situada dins els jardins del palau residencial on es troben representats la majoria dels contes infantils clàssics, com: Rapunzel o Hänsel i Gretel. Es va inaugurar l'any 1959.

## Història

A principis del segle xviii Eberhard Ludwig (Stuttgart, 18 de setembre de 1676 - Ludwigsburg, 31 d'octubre de 1733), duc de Würtemberg, va manar construir un immens castell prop de la ciutat de Stuttgart, amb el que somiava emular a Versalles. Va triar aquesta zona degut a la seva situació privilegiada, just al costat del riu Neckar, amb vinyes i un clima suau i agradable, en comparació amb d'altres zones.
El palau compta amb un espectacular jardí barroc, que els vilatans anomenen "Blüba". És aquí on se celebren la majoria de les festes i esdeveniments: focs artificials, exposicions i fires a l'aire lliure etc.
A l'entorn del palau residencial va sorgir el nucli urbà de Ludwigsburg, fundada l'any 1704. Encara ara es poden advertir reconvertides en edificis civils les antigues cavallerisses dels destacaments militars que envoltaven el palau.
L'estudiada planificació urbana es manifesta en el traçat de la xarxa viària: els carrers i avingudes semblen traçades amb tiralínies.

## Fills il·lustres

* Carlo Giuseppe Toeschi (1731-1788), violinista, compositor i director d'orquestra.
* Andreas Ludwig Keittinger (1728-1800), fabricant d'indianes.
* Hartmut Michel (1948 -),bioquímic, Premi Nobel de Química de l'any 1988.
# Llista de partits polítics uruguaians

Aquests són els principals partits polítics de l'Uruguai:
| Partit polític en català (en castellà) | Ideologia | Líder |
| Partit Colorado (Partido Colorado) | Centredreta, liberalisme | Pedro Bordaberry |
| Partit Nacional (Partido Nacional) | Nacionalisme, conservadorisme, dreta | Luis Alberto Lacalle |
| Front Ampli (Frente Amplio) | Socialisme, esquerra | Jorge Brovetto |
| Unió Cívica (Unión Cívica) | Conservadorisme, democràcia cristiana | Aldo Lamorte |
| Partit Independent (Partido Independiente) | Socialdemocràcia, centreesquerra | Pablo Mieres |
| Partit Socialista de l'Uruguai (Partido Socialista del Uruguay) | Socialisme | Reinaldo Gargano Ostuni |
| Partit Comunista de l'Uruguai (Partido Comunista del Uruguay) | Comunisme | Eduardo Lorier |
| Partit dels Treballadors (Partido de los Trabajadores) | Comunisme, socialisme, trotskisme | Rafael Fernández Rodríguez |
| Partit Liberal (Partido Liberal) | Liberalisme | Jorge Borlandelli |
| Partit COMUNA (Partido COMUNA) | Anticapitalisme | Mario Rossi Garretano |
| Quatre Punts Cardinals (Cuatro Puntos Cardinales) | Centre | Alejandro Sánchez |

## Referències

* ↑ (castellà) Organismes i entitats de l'Uruguai Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine.
# Cancrisilita

La cancrisilita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la cancrinita. Va ser anomenada en al·lusió al seu alt contingut de silici en comparació a la cancrinita, que té més alumini. Va ser descoberta al mont Al·luaiv, al districte de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat descrita a la pedrera Poudrete, a Montérégie (Quebec, Canadà).
És un tectosilicat de fórmula química Na₇(Si₇Al₅)O₂₄(CO₃)·3H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cancrisilita pertany a «09.FB - Tectosilicats sense H₂O zeolítica amb anions addicionals» juntament amb els següents minerals: afghanita, bystrita, cancrinita, davyna, franzinita, giuseppettita, hidroxicancrinita, liottita, microsommita, pitiglianoïta, quadridavyna, sacrofanita, tounkita, vishnevita, marinellita, farneseïta, alloriïta, fantappieïta, cianoxalita, balliranoïta, carbobystrita, depmeierita, kircherita, bicchulita, danalita, genthelvita, haüyna, helvina, kamaishilita, lazurita, noseana, sodalita, tsaregorodtsevita, tugtupita, marialita, meionita i silvialita.

## Referències

* 1 2 «Cancrisilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
# Cal Barris (Sant Quintí de Mediona)

Cal Barris és una casa de Sant Quintí de Mediona (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que consta de planta baixa i dos pisos. La planta baixa té tres accessos, la porta d'entrada al mig i dos accessos a magatzems als costats; totes tres entrades són d'arc rebaixat. El primer pis consta de dues finestres balconeres als extrems i una tribuna, tancada amb vitralls, al centre. El segon pis consta de tres finestres balconeres, la del mig amb replà més ample coincidint amb la teulada de la tribuna. La façana és coronada per una barana d'obra.

## Referències

* ↑ «Cal Barris». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
# Luigi Lanzi

Luigi Lanzi (Montecchio -avui anomenat Treia- 4 de juny de 1732 - Florència, 30 de març de 1810) va ser un historiador de l'art i un arqueòleg italià. És considerat com l'iniciador de la historiografia artística moderna a Itàlia.
La seva família procedia de Montolmo (avui Corridònia). Va estudiar al seminari i va ingressar en l'Orde dels Jesuïtes. Després de la supressió de l'orde, va ser nomenat pel gran duc Leopold de Toscana per ocupar els càrrecs de sots-director i antiquari de la Galleria degli Uffizi. A Florència, Lanzi arribarà a ésser president de l'Accademia della Crusca.
Lanzi va ser un gran estudiós de la pintura italiana i de la cultura etrusca. Dels seus estudis sobre art, destaca la seva Storia Pittorica dell'Italia, la primera part de la qual (1792) tracta sobre els pintors florentins, sienesos, romans i napolitans. La resta de l'obra va aparèixer el 1796.
Sobre arqueologia i història antiga, les seves obres més importants van ser Saggio di lingua Etrusca (1789), Saggio delle lingue d'Italia (1806) i Dei vasi antichi dipinti volgarmente chiamati Etruschi (1806). Lanzi defensava l'origen grec de les formes artístiques etrusques.
Lanzi també va publicar una traducció pròpia, rimada i anotada, de Treballs i dies d'Hesíode.
Lanzi està enterrat a la Basílica de la Santa Creu de Florència, al costat de Michelangelo.

## Bibliografia

* BONI: Elogio dell'abate L. Lanzi. Pisa, 1816.
* NATALI, Giulio: «Nel primo centenario dalla morte di Luigi Lanzi», en Real deputazione di storia patria per le provincie delle Marche, atti e memorie. Vol. VI. N. S., Ancona, 1911.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Cal Blanc (Vallcebre)

Cal Blanc és una masia del municipi de Vallcebre. Està situada a una alçada de 1.175 msnm. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Consta de planta baixa i un pis, coberta a dues vessants i el carener perpendicular a la façana de migdia. Les obertures es reparteixen als murs de llevant, migdia i ponent, i són de reduïdes dimensions. L'edifici va ser restaurat a finals del segle xx, essent arrebossats els murs, arranjant les teulades i augmentant el nombre inicial de finestres.

## Notícies històriques

Construïda a finals del segle xvii o començaments del xviii formava part del terme parroquial de Sant Julià de Fréixens.

## Vegeu també

* Vallcebre
* Llista de monuments de Vallcebre

## Referències

* ↑ «Mapa de l'ICC». Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
* 1 2 3 «Cal Blanc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Cal Blanc (el Papiol)

Cal Blanc és una obra noucentista del Papiol (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest és un edifici aïllat, de planta quadrada, planta baixa i dos pisos. Hi ha a més, un cos afegit al costat dret. La composició és simètrica a partir dels buits de la façana principal. Les obertures (d'arc de mig punt, d'arc de carpanell i un ull de bou) són de llinda, i estan emmarcades d'obra vista. La coberta és de teula àrab i a dues vessants. Hi ha un carener que corona l'edifici d'obra vista.

## Referències

* ↑ «Habitatge a l'avinguda Generalitat, 72». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Cal Blanco (Vinaixa)

Cal Blanco és una casa de Vinaixa (Garrigues) protegida com a bé cultural d'interès local. Avui en dia és un centre cívic que acull el centre de serveis i la biblioteca.

## Descripció

És un habitatge fet en un terreny en desnivell, així s'entra a peu pla des del jardí al qual a la façana principal és un semisoterrani; per sobre hi ha dues plantes més i el terrat. Està fet de pedra i maó a les zones destacades a l'exterior i amb algunes parts ceràmiques als interiors, tret típic del constructor.
Les obertures són grans allindades a excepció de les del primer pis de la façana principal, al centre hi ha un gran arc escarser i als laterals, falsos arcs apuntats fets per aproximació de filades. El terrat té una barana balustrada de pedra amb remats en forma de punta de fletxa. Com a remat de l'edifici hi ha una petita torre amb obertures d'angles molt pronunciats i coberta de teula àrab a quatre aigües. Proliferen els motius que evoquen de quatre barres amb diversos materials evocant la senyera, ja que era una família marcadament nacionalista.

## Història

L'habitatge es feu en un hort propietat del matrimoni Francisco Aixalà Carré i Maria Solanes Rubió. Durant la república la casa serví de magatzem per abastar bona part de la comarca, es repartien productes diversos, des de roba fins a queviures, etc. Amb l'entrada de les forces nacionals es produí una forta repressió, també entre els propietaris del solar. En morir el matrimoni Aixalà passà al fill gran que hi visqué fins a la seva mort el 1963, després passà a una neboda i més tard, a la seva filla. Actualment, però, és propietat municipal i la casa està tancada des de 1975.
Joan de Riudoms, constructor de l'edifici, és responsable d'altres construccions a la mateixa localitat com ara el Centre Republicà o bé Cal Xàtima. Per motius econòmics la família no acabà mai les obres, així per exemple, les obertures de la façana principal del primer pis haurien de ser balcons degut a la seva grandària, però no s'arribaren a posar les baranes.

## Vegeu també

* Marge del Bessó, fet pels mateixos propietaris.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Blanco». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2016].
# Cal Canes

Cal Canes és una casa de Selvanera, del municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres cossos, els dos primers, els que donen al carrer Sant Sebastià, tenen funció d'habitatge, i el darrer, el que dona al carrer Sant Isidre, tenia funció de paller i quadra.
El primer edifici amb funció d'habitatge, és de petites dimensions, a la façana oest, la que dona al carrer Sant Sebastià, té una finestra amb reixa. A la façana sud, dona a un petit pati, hi ha una entrada i una finestra. A la façana est, no hi ha cap obertura. I la façana nord està adjunt al següent cos. La coberta és de dos vessants (Est-Oest), acabada en teules.
El segon cos amb funció d'habitatge, és més gran, a la façana oest, la que dona al carrer Sant Sebastià, té una entrada que dona a la segona planta, i dues finestres que donen a la darrera. A la façana sud, té gran part ocupada per l'edifici anterior, hi ha un balcó amb barana de ferro, que dona al darrer pis, hi ha una finestra a la part dreta. A la façana est, hi ha petites obertures, tant al segon com al darrer pis. La façana nord està totalment ocupada pel darrer edifici. La coberta és de dos vessants (Est-Oest), acabada en teules.
El darrer edifici, originalment, tenia funció d'habitatge i de paller i quadra. Actualment està en desús. A la façana nord, la que dona al carrer de Sant Isidre, a la planta baixa, hi ha dues entrades, la de l'esquerra es troba dins d'un porxo, que a la part superior, serveix de terrassa per a la següent planta. En aquesta segona planta, hi ha una entrada que dona a la terrassa abans esmentada, té una barana de ferro que tanca la terrassa. A la dreta de la façana, hi ha un balcó amb barana de ferro. Al darrer pis, hi ha dues finestres. A la façana oest, la que dona al carrer Sant Sebastià, hi ha dues finestres a la segona planta i una gran obertura típica de paller a la darrera. La façana est té una finestra al segon pis i dues grans al darrer. La coberta és de dos vessants (Est-Oest), acabada en teules. Davant de la façana est d'aquest darrer edifici, hi ha una era tancada per murs, on, a la façana sud, hi ha l'entrada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Canes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Callionymus beniteguri

Callionymus beniteguri és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Japó i al mar de la Xina Oriental.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Baldenheim

Baldenheim (en alsacià Bàldene) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2011 tenia 1.147 habitants.
Forma part del cantó de Sélestat, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes de Sélestat.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2011 | 2019 |
| 789 | 800 | 863 | 915 | 875 | 924 | 1.174 | 1.182 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Willy Schwander | |

## Personatges il·lustres

* Victor Nessler, compositor.