OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Banc central republicà de la RPD

El Banc central republicà de la República Popular de Donetsk (BCR de la RPD) fou creat el 7 d'octubre de 2014, quant el Consell de ministres de l'autoproclamada RPD va fer canvis en el Reglament del Ministri de finances de la RPD, que preveren la creació del «Banc central republicà de la República Popular de Donetsk».
BCR de la RPD és el principal banc de la república. Inicialment, el banc només servia a les persones de l'estat i a les persones jurídiques. A partir del 12 de març de 2015, el banc va començar a obrir comptes també per a les persones físiques.
18 de març de 2015 el presídium del Consell de ministres de la RPD establí, que al territori de la RPD els mitjans de pagament legals són: hrívnia ucraïnesa, ruble rus, dòlar dels Estats Units i euro, mentre que les divises corrents són el ruble i la hrívnia. Al BCR de la RPD s'encarregà de proporcionar la publicació diària oficial dels tipus de canvi oficials fixats pel banc de hrívnia al ruble, el dòlar i l'euro, que són indispensables en el càlcul dels preus de béns i de serveis.
En abril de 2015 d'acord amb el decret del cap de la RPD el «Correus de Donbass» i el Banc central republicà de la RPD començaren oficialment el pagament regular de les pensions i dels beneficis a la població.
6 de maig de 2015 el presídium del Consell de ministres de la RPD aprovà el Reglament sobre el Banc central republicà.

## Referències

* ↑ Banc central republicà de la República Popular Donetsk comença el seu treball
* ↑ Banc central republicà de la RPD va començar l'obertura de comptes de les persones físiques
* ↑ Decret del presídium del Consell de ministres de la RPD del 18 de març de 2015 № 4-11
* ↑ «Глава ДНР подписал указ о регулярной выплате пенсий в республике в рублях». ТАСС, 27-03-2015. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ «Глава Донецкой Народной Республики подписал Указ «О назначении и выплате пенсий»». ИА «Новороссия», 28-03-2015. Arxivat de l'original el 2015-03-30. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ «Постановление президиума Совета министров ДНР от 6 мая 2015 № 8-2». Arxivat de l'original el 2015-07-29. [Consulta: 11 març 2016].
# Bairam Shabani

Bairam Rasim Shabani (en macedoni Бајрам Шабани) (Lipkovo, actualment a Macedònia del Nord, 14 d'octubre de 1922 - Belanovtsé, 14 d'octubre de 1941) va ser un activista per l'alliberament de Macedònia durant la Segona Guerra Mundial i heroi popular. El 10 d'octubre de 1953 va ser condecorat amb l'Ordre d'Heroi del Poble.
Va nàixer en el si d'una família rural de Lipkovo, prop de Kumanovo, a on es va traslladar més tard la seua família. Allí va treballar guardant ovelles. Bairam va quedar orfe als sis anys i va haver de treballar a una granja, en la construcció i com a ferrer. El 1939 va començar a interessar-se per les idees comunistes i el 1940 es va unir al moviment sindical. A principis de 1941 va entrar a la Lliga de la Joventut Comunista de Iugoslàvia (SKOJ) i a l'estiu va passar a formar part del Partit Comunista de Iugoslàvia.
Després de l'ocupació búlgara de gran part del territori que en l'actualitat és Macedònia del Nord, es va tornar més actiu en el moviment comunista. Es va alfabetitzar amb l'ajuda de la Joventut Comunista i els membres del partit. Va freqüentar famílies albaneses i va estendre la idea que el govern búlgar volia robar a albanesos i macedonis. Va treballar per a organitzar el Moviment d'Alliberament Nacional de Iugoslàvia. Bairam es va unir als partisans i l'11 d'octubre es va unir a l'esquadra guerrillera d'alliberament Karadatxki, el primer grup de partisans de la regió de Kumanovo. Bairam coneixia els camins de Skopska Crna Gora i es van dirigir a esta zona. A causa de les fortes pluges el grup es va refugiar en un molí i hi va passar la nit. Al matí, el molí es trobava envoltat de soldats búlgars i va començar un feroç enfrontament. Al moment en què va llançar l'última magrana va rebre un tir d'ametralladora al i va caure mort.
Va ser declarat Heroi del Poble de Iugoslàvia per decret del President de la República Federal de Iugoslàvia, Josip Broz Tito, del 10 d'octubre de 1953.

## Referències

* ↑ Македонска енциклопедија. Skopje: Македонска академија на науките и уметностите, 2009, p. 1643.
* ↑ Txekov Dane, Iordan. Загинаа за слободата на Македонија. Kumanovo: Графотекс, 2001, p. 43 i 45.
* ↑ Txekov Dane, Iordan. Загинаа за слободата на Македонија. Kumanovo: Графотекс, 2001, p. 45.
* ↑ Народни хероји Југославије. Belgrad: Младост, 1975.
# Bandera de Bellvei

La bandera oficial de Bellvei té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, quarterada en sautor, a dalt i a baix de color blanc i al costat de color vermell, ressaltant sobre el tot una torre groga tancada de vermell, d'altura 5/9.
El disseny de la torre pot ser artístic. L'Associació Catalana de Vexil·lologia recomana que el maçonal sigui del color del camp.

## Història

És una bandera heràldica amb les armes de la família Bellvei, a les que s'hi ha afegit la torre que existeix al poble.
Va ser publicat en el DOGC el 10 de juliol de 1991.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Penedès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Bellvei.» (pdf). DOGC num. 1465, 25-06-1991. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ Associació Catalana de Vexil·lologia, amb GFDL
# Atenció a la dependència a Ceuta

L'atenció a la dependència a Ceuta es caracteritza per un desenvolupament normatiu a nivell estatal perquè la competència és del Ministeri de Treball i Assumptes Socials a causa de ser Ceuta una ciutat autònoma.
La regulació del procediment per a la valoració i reconeixement de la situació de dependència ha sigut mitjançant la Resolució de 16 de juliol de 2007, de l'Institut de Majors i Serveis Socials i l'Ordre TAS/2455/2007, de 7 d'agost.
Un estudi de 2012 constatà que la majoria de les persones cuidadores familiars eren dones (tres quarts) i la meitat de les persones cuidadores mostraven algun símptoma d'ansietat i/o depressió.
Les dades de 2018 implicaven que Ceuta (amb dades combinades amb Melilla) tenia un 5,2% de persones en la llista d'espera (persones amb dependència reconeguda esperant les atencions), una de les més baixes en comparació amb la majoria de les altres comunitats autònomes. Junt a Castella i Lleó i Melilla, era un territori amb una llista d'espera dins d'una gestió normal de les altres i baixes sense acumulacions. Aquesta situació es manté amb les dades de 2019.
Un informe del Círculo empresarial de Atención a las Personas (CEAPs) de 2019 informà que Ceuta, junt a Melilla, era la comunitat autònoma amb menys despesa pública per dependent.

## Referències

* 1 2 Barrios Baudor, Guillermo L. «Capítulo 12. El sistema integral de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia. Grados de dependencia y su valoración. Reconocimiento del derecho». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 398. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Salcedo López, Rocío [et al]. «Las consecuencias de la discapacidad en familias de la ciudad de Ceuta = The consequences of disability on families in the city of Ceuta». REOP - Revista Española de Orientación y Psicopedagogía, 23, 2, 30-01-2014, pàg. 139-153. DOI: 10.5944/reop.vol.23.num.2.2012.11454.
* ↑ Asociación Estatal de Directores y Gerentes de Servicios Sociales de España. XVIII Dictamen del Observatorio, 2018, p. 5 [Consulta: 8 octubre 2019]. Arxivat 2019-05-02 a Wayback Machine.
* ↑ Asociación Estatal de Directores y Gerentes de Servicios Sociales de España, 2018, p. 27.
* ↑ Asociación Estatal de Directores y Gerentes de Servicios Sociales de España. XVIII Dictamen del Observatorio, 2019, p. 27 [Consulta: 8 octubre 2019]. Arxivat 2019-10-28 a Wayback Machine.
* ↑ «Ceuta, ‘farolillo rojo’ en ayudas a la dependencia». El Faro Ceuta, 24-03-2019 [Consulta: 8 octubre 2019].
# 567

El 567 (DLXVII) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* El Segon Concili de Tours decideix excomunicar durant un any els clergues enxampats al llit amb la seva muller.
* Tres Desastres de Wu

## Necrològiques

* Caribert I, rei de París (nascut cap al 517).

## Referències

* ↑ «Charibert I», Edward James, The Oxford Dictionary of Late Antiquity, ed. Oliver Nicholson, (Oxford University Press, 2018), 317.
# 54 Piscium b

54 Piscium b és un planeta extrasolar en òrbita al voltant de l'estel 54 Piscium. La seva massa mínima és un cinquè de la de Júpiter, i orbita al seu estel en una òrbita molt excèntrica, completant una revolució cada dos mesos, aproximadament.

## Referències

* 1 2 Gregory W. Henry «A Sub‐Saturn Mass Planet Orbiting HD 3651» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 20-06-2003, pàg. 1081–1087. DOI: 10.1086/375027.
* 1 2 3 Jason Wright «The California Legacy Survey. I. A Catalog of 178 Planets from Precision Radial Velocity Monitoring of 719 Nearby Stars over Three Decades» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 01-07-2021, pàg. 8. DOI: 10.3847/1538-4365/ABE23C.
* ↑ «Rotation periods of exoplanet host stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 3, 18-08-2010, pàg. 1666–1679. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2010.17230.X.
* ↑ Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet HD 3651 b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system HD 3651 hosts at least 2 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ Butler, R. P.; Wright, J. T.; Marcy, G. W.; Fischer, D. A.; Vogt, S. S.; Tinney, C. G.; Jones, H. R. A.; Carter, B. D.; Johnson, J. A. «Catalog of Nearby Exoplanets». The Astrophysical Journal, 646, 1, 2006, pàg. 505–522. arXiv: astro-ph/0607493. Bibcode: 2006ApJ...646..505B. DOI: 10.1086/504701.

## Enllaços externs

* «HD 3651 b» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 17 desembre 2020].
* 54 Piscium SolStation entry.
# ASB Classic 2011

El Clàssic d'Auckland 2011, també conegut com a ASB Classic 2011, una competició tennística femenina sobre pista dura que pertany als International tournaments de la WTA. La 26a edició del torneig es va celebrar entre el 3 i el 8 de gener de 2011 al ASB Tennis Centre d'Auckland, Nova Zelanda.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | M. Xaràpova | 6 | 7 | |
| | R. Voráčová | 3 | 5 | | 1 | M. Xaràpova | 2 | 5 | |
| | G. Arn | 4 | 7 | 7 | | G. Arn | 6 | 7 | |
| 8 | S. Arvidsson | 6 | 5 | 5 | | | | | | | G. Arn | 7 | 6 | |
| 4 | J. Görges | 6 | 6 | | | | | | | 4 | J. Görges | 6$^3$ | 3 | |
| | A. Cornet | 2 | 4 | | 4 | J. Görges | 5 | 6 | 6 | | | | | |
| PR | A. Keothavong | 5 | 3 | | WC | K. Bondarenko | 7 | 2 | 2 | | | | | |
| WC | K. Bondarenko | 7 | 6 | | | | | | | | | | | | | G. Arn | 6 | 6 |
| 9 | C. Suárez Navarro | 6⁵ | 1 | | | | | | | | | | | | 2 | Y. Wickmayer | 3 | 3 |
| Q | H. Watson | 7 | 6 | | Q | H. Watson | 4 | 5 | | | | | | |
| | S. Peng | 2 | 6 | 6 | | S. Peng | 6 | 7 | | | | | | |
| 3 | S. Kuznetsova | 6 | 4 | 4 | | | | | | | S. Peng | 6 | 6$^3$ | 5 |
| 7 | I. Vesninà | 6 | 4 | 0r | | | | | | 2 | Y. Wickmayer | 3 | 7 | 7 |
| | S. Halep | 2 | 6 | 4 | | S. Halep | 0 | 2 | | | | | | |
| Q | S. Lisicki | 2 | 6 | 2 | 2 | Y. Wickmayer | 6 | 6 | |
| 2 | Y. Wickmayer | 6 | 3 | 6 | | | | | |

## Quadre doble femení

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Květa Peschke Katarina Srebotnik | 6 | 6 |
| | Kurumi Nara Heather Watson | 2 | 1 | 1 | Květa Peschke Katarina Srebotnik | 6 | 6 |
| 3 | Sania Mirza Renata Voráčová | 6 | 7 | 3 | Sania Mirza Renata Voráčová | 1 | 1 |
| | Johanna Larsson Jasmin Wöhr | 2 | 6$^4$ | | | | | 1 | Květa Peschke Katarina Srebotnik | 6 | 6 |
| | Alizé Cornet Edina Gallovits | 6 | 6 | | | | | | Sofia Arvidsson Marina Erakovic | 3 | 0 |
| 4 | Līga Dekmeijere Anna-Lena Grönefeld | 4 | 2 | | Alizé Cornet Edina Gallovits | 3 | 1 |
| | Sofia Arvidsson Marina Erakovic | 7 | 6 | | Sofia Arvidsson Marina Erakovic | 6 | 6 |
| 2 | Natalie Grandin Vladimíra Uhlířová | 6⁶ | 3 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial
Auckland :
1985
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2023
2024 :
Sony Ericsson WTA Tour 2011
< 2010
2012 > :
WTA Tour Championships, Istanbul  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Abgar

* No s'ha de confondre amb Akbar.
Abgar és el nom dels següents personatges:
* Abgar (dinastia) diversos reis d'Osroene amb la capital a Edessa
* Abgar I Piqa 94 aC-68 aC
* Abgar II 68-53 aC, Fill de l'anterior
* Abgar III 29 -26 aC
* Abgar IV Sumaqa 26-23 aC
* Abgar V d'Edessa (4 aC-7), primer regnat (13-50 dC) segon regnat
* Abgar VI 71- 91 dC, net de l'anterior
* Abgar VII 109-116
* Abgar VIII “el Gran” 167-214 es va convertir al cristianisme
* Abgar IX Severus 214-215, fill de l'anterior
* Abgar X Farhat v.240-244, net de l'anterior
# Adrall

Adrall és un nucli del municipi de la Ribera d'Urgellet, a l'Alt Urgell. El poble està situat en un pla de la ribera del Segre a 639 metres d'altitud. Actualment té 217 habitants, a la població hi mor la carretera C-14 que enllaça amb la N-260, eix pirinenc, que porta fins a la Seu d'Urgell.
S'hi pot trobar l'església de Sant Pere, al costat nord-est, vora la façana amb portal de gran dovellatge, hi ha la torre del campanar. El camí ral travessava el Segre per un pont de fusta. Hi havia hagut el castell d'Adrall que el 1278 havia de passar del Bisbat d'Urgell al vescomte de Castellbò, però no es feu efectiva.
L'economia del terme és basada en l'agricultura i, sobretot, en la ramaderia de bestiar boví. Tot i això, la restauració i l'allotjament: restaurants, fondes i cases de turisme rural també tenen un paper molt important en l'economia d'Adrall.
A principis del segle passat la localitat va passar per moments d'autèntic esplendor. Era l'època en què funcionava una central tèrmica, amb lignit, procedent de l'explotació d'unes importants mines com les antigues mines de carbó d'Adrall.

## Referències

* ↑ GGCC, Ribera d'Urgellet: Adrall.
# Acomys spinosissimus

Acomys spinosissimus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds de fins a 1.800 msnm a Botswana, la República Democràtica del Congo, Malawi, Moçambic, Sud-àfrica, Tanzània, Zàmbia i Zimbàbue. Es tracta d'un animal insectívor. El seu hàbitat natural són els afloraments rocosos situats als boscos de sabana. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Child, M. F. Acomys spinosissimus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 8 juny 2017.
# Acomys percivali

Acomys percivali és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds de fins a 1.000 msnm a Kenya, Somàlia, el Sudan del Sud i Uganda. Es tracta d'un animal insectívor. El seu hàbitat natural són les planes rocoses amb camps de lava. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del guarda de caça britànic Arthur Blayney Percival.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Acomys percivali. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 6 juny 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 315. ISBN 978-0801893049.
# Adelaide (Sud-àfrica)

Adelaide és una ciutat i una àrea rural de la província del Cap Oriental de Sud-àfrica. Adelaide és a prop de la serralada Great Winterberg.

## Història
### Abans de l'arribada europea

La zona moderna d'Adelaide va estar habitada per primera vegada per boiximans (estimada entre 1530 i 1760), però a finals del segle xviii i XIX van arribar colons xoses i blancs. Els boiximans van ser desplaçats i ja no es troben a la zona.

### Adelaide colonial

Els orígens d'Adelaide es remunten al 1835 quan un oficial britànic anomenat capità Alexander Boswell Armstrong (1787-1862) va establir un campament militar que va anomenar "Fort Adelaide" després de Adelaida de Saxònia-Meiningen, esposa del rei Guillem IV. Malgrat els colons anglesos anteriors, que formaven part dels 1820 colons, més tard un gran nombre tant d'escocesos com d'afrikàners aviat van emigrar aquí. Els escocesos també van ser els primers a erigir una església a la zona.

## Adelaide moderna

Adelaide és un important centre per a la ramaderia de llana i ovelles. La carn de vedella, d'ovella, de cérvol i els cítrics també són productes importants. L'escorxador especialitzat per a la carn de cérvol (carn de caça de granges) que opera a la ciutat central proporciona ocupació molt necessària als residents locals.
Aproximadament 2.300 dels llunyans descendents de San-boiximans, els coloured occidentalitzats, resideixen al municipi de Bezuidenhoutville a 3 km de la ciutat central i representen el 19% dels habitants d'Adelaide. Lingelethu és el municipi africà negre més gran d'Adelaide, amb un cens superior als 6.000 i una proporció de població del 77% de la superfície municipal.

## Referències

* ↑ Sum of the Main Places Adelaide and Lingelethu from Census 2011.
# Abu-Ammar al-Amà

Abu-Ammar al-Amà fou imam ibadita nukkarita de l'Aurès.
Estava establert a la regió de l'Aurès, on gaudia d'un cert poder vers el 940, ja que va poder organitzar un atac per alliberar al seu seguidor Abu-Yazid Màkhlad ibn Kaydad an-Nukkarí que havia estat empresonat per les autoritats fatimites. Vers el 942 va nomenar Abu-Yazid com a cap de les seves forces.
Aquest va iniciar la revolta el 943 i va aconseguir importants victòries. El 945 Abu-Yazid es va retirar a la vida de pobresa a Kairuan i va deixar tot el poder a l'imam. El 31 de maig del 946 es va produir una revolta a la ciutat quan es va saber que Abu-Yazid, que havia hagut de tornar a la lluita, havia estat derrotat a Sussa; l'imam va haver de fugir i la ciutat va tancar les portes a Abu-Yazid. El califa al-Mansur va entrar a Kairuan el 2 de juny.
Després d'un temps de persecució amb algunes alternatives, l'imam i Abu-Yazid es van fer forts a la fortalesa de Kiyana (la futura Qala dels Banu Hammad) que al-Mansur va assetjar l'1 de maig del 947, i hi va entrar el 18 d'agost del 947. A la nit abans els darrers guerrers van treure a Abu-Yazid i l'imam Abu-Ammar al-Ama fora de la fortalesa, però l'imam fou mort en la fugida. Abu-Yazid fou ferit i fet presoner, morint l'endemà.

## Bibliografia

* R. Le Tourneau, La révolte d'Abú Yazid au Xe siècle, 1953
# Abu-Bakr

Abu-Bakr, Abu Bakr o Abi-Bakr és el nom dels següents personatges:
* Abu-Bakr as-Siddiq, (c. 573 - Medina, 634), primer califa.
* Abu Bakr ibn Abi Salih (segle xi), visir dels gaznèvides.
* Abu Bakr ibn Mihran Xah, príncep timúrida que va dominar l'Azerbaijan del 1405 al 1408 (+1409)
* Abu Bakr ibn Sad, atabeg salghúrida de Fars del 1226 al 1260.
* Abu Bakr Lawik al-Anuk, senyor local de Gazni (Zabulistan) vers la meitat del segle x.
* Abu-Bakr Muhàmmad al-Mudhàffar emir de Batalyaws 1045-1067
* Abu-Àhmad ibn Abi-Bakr (primera meitat del s. X), poeta i funcionari samànida.
* Abu-Hafs ibn Abi-Bakr (II), emir hàfsida el 1347.
* Abu-Ishaq Ibrahim II ibn Abi-Bakr, emir hàfsida de Tunis del 1350 al 1369.
* Abu-Yahya Abu-Bakr (I) aix-Xahid, soldà hàfsida (1309).
* Abu-Yahya Abu-Bakr (II), emir hàfsida del 1318 al 1346.
* Abu-Zakariyya Yahya ibn Abi-Bakr al-Warjilaní (Ouargla s. XI-XII), historiador ibadita.
* Abu-l-Abbàs Àhmad Úmar II ibn Abi-Bakr, emir hàfsida del 1346 al 1347.
* Àïxa bint Abi-Bakr (la Meca 614-Medina 678), tercera esposa de Mahoma.
* Al-Fadl Àhmad II ibn Abi-Bakr, emir hàfsida del 1349 al 1350.
* Asmà bint Abi-Bakr, (- 863), filla del califa Abu-Bakr.
* Nusrat al-Din Abu Bakr, atabeg ildegízida de l'Azerbaidjan (1191-1210).
* Sad II ibn Abi Bakr, atabeg salghúrida del Fars el 1260.
* Uthman ibn Abi-Bakr, rei de València (1085).
* Wànur ibn Abi-Bakr, primer valí almoràvit de Mallorca (1116–1126).
# Afa

Afa (en cors Afà) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. Es troba a 12 kilòmetres de la capital, Ajaccio, i fins al 1852 formava part del municipi de Bocognano. L'any 2005 tenia 2.513 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 |
| 435 | 474 | 667 | 1102 | 1726 | 2055 | 2513 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2014 | Pascal Miniconi | | |

## Enllaços externs

* Alcaldia d'Afa Arxivat 2022-04-11 a Wayback Machine.
* Afa al web de l'Institut géographique national Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Afaia

En la mitologia grega Afaia o Afea (en grec Ἀφαία, "sense llum") era una deessa grega de la llum, filla de Leto i per tant, germanastra d'Apol·lo i Àrtemis.
Fou venerada únicament al santuari de l'illa d'Egina, al Golf Sarònic. Se li atribueix la invenció de les xarxes per a la caça i la pesca.
Era molt bella, per això fou perseguida pels homes, entre ells, el rei Minos, de qui intentà escapar llançant-se al mar. D'allà fou recollida a les xarxes d'un pescador egineta que s'enamorà d'ella. Britomartis feu cridar la seva germanastra i protectora que la feu desaparèixer: es feu Afaia, la "sense llum o invisible". El temple en honor seu va ser construït al lloc de la seva desaparició.
Se la coneixia ja des de temps tan antics com el segle xiv aC com una deïtat local associada amb la fertilitat i el cicle agrícola. Sota l'hegemonia atenesa, arribà a ser identificada amb les deesses Atena i Àrtemis i també amb la nimfa cretenca Britomartis. Al segle ii aC el viatger i geògraf Pausànias escrigué:
| « | A Egina, anant cap al mont de Zeus Panhel·lè, es troba el santuari d'Afaia, a qui també Píndar compongué una oda a instàncies dels eginetes. Els cretencs (perquè els mites sobre Afaia provenen de Creta) diuen que Eubuleu era fill de Carmanor, que purificà Apol·lo de la matança de la Pitó, i diuen que Britomartis era la filla de Zeus i de Carme, filla d'Eubuleu. Va gaudir de les curses i de la caça i era particularment estimada per Àrtemis. Mentre fugia de Minos, que la desitjava, es transformà a si mateixa en un motlle de xarxa per pescar. Àrtemis la feu deessa, i no només els cretencs, sinó també els eginetes la reverenciaven. Els eginetes diuen que Britomartis se'ls mostrà a la seva illa. El seu epítet entre els eginetes és Afaia i Dictina ["pescadora amb xarxa"] a Creta. | » |
| — Pausànias: Descripció de Grècia, II.30.3 |||

## Referències

* ↑ Pilafidis-Williams argumenta que el caràcter i dimensions relatives de les troballes duen a la conclusió que la deïtat venerada era una deessa de la fertilitat/agrícola, datant-ne el culte del segle XIV aC. El que sí se'n sap és que el seu culte ja funcionava al segle VII aC Pilafidis-Williams, Korinna. The Sanctuary of Aphaia on Aigina in the Bronze Age (en anglès). Munic: Hirmer Verlag, 1987. ISBN 9783777480107.
# Aixig-Garib

Aixig-Garib (en àzeri: Aşıq Qərib) és la primera òpera escrita pel compositor Zulfugar Hajibeyov, el 1916, basada en motius d'un dastan del mateix nom. Es va estrenar a Bakú, al teatre de Haji Zeynalabdin Taghiyev.
Actors i cantants com Huseyngulu Sarabski, Huseynagha Hajibababeyov i altres van actuar als principals papers. Ahmad Badalbayli, Ahmed Agdamski, Rubaba Muradova i altres cantants van actuar com a Shahsenem.

## Referències

* ↑ V.A.Manuylov. Ашик-Кериб. Moscow: Музыкальная энциклопедия, 1973–1982.
* ↑ K.A.Gasimov. Гаджибабабеков Г. А. С.. Moscow: Soviet Encyclopedia, 1981, p. 42.