OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cotxa diademada

La cotxa diademada (Phoenicurus moussieri) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita boscos poc densos, matolls i vessants amb herba d'Àfrica nord-occidental, des del sud del Marroc, cap a l'est, a través del nord d'Algèria fins en nord de Tunis. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Cotxa diademada a Termcat Rev. 11/12/2012 (català)
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 708. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Moussier's Redstart. Phoenicurus moussieri» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 26 juny 2022].
# Cotxa fuliginosa

La cotxa fuliginosa (Phoenicurus fuliginosus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) Es troba a l'Àsia meridional, el Sud-est asiàtic i la Xina. El seu hàbitat natural són els rierols i rius d'aigües ràpides. El seu estat de conservació es considera de risc mínim. Els mascles són de color blau fosc amb la cua vermella, mentre que les femelles són grises.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «cotxa fuliginosa». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 708. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Plumbeous Water-redstart. Phoenicurus fuliginosus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ Herklots, Geoffrey Alton Craig. The Hong Kong Naturalist, Volumes 7–8. Newspaper Enterprise Limited, 1936, p. 150.
# Cuenca de Campos

Cuenca de Campos és un municipi de la comarca de Tierra de Campos de la província de Valladolid, a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó. Té una superficie de 47,93 km², l'any 2019 tenia 224 habitants i una densitat de 4,78 hab/km².

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 326 | 306 | 270 | 259 |
# Cuelgamures

Cuelgamures és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Santa Clara de Avedillo, al sud amb El Maderal i El Cubo de Tierra del Vino, a l'est amb Fuentespreadas i a l'oest amb Corrales.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 160 | 155 | 140 | 133 |
# Cova des Masdeu

La cova des Masdeu és un conjunt de dues coves naturals, emprades des de temps prehistòrics, situades al tall del torrent d'Alfàbia, a la possessió d'es Masdeu del municipi de Llucmajor, Mallorca. La cova més occidental és de forma trilobulada, de 8 m d'alçària, i amb dos nínxols, un al nord i l'altre al sud. L'entrada es troba parcialment coberta per un mur modern i s'ha emprat fins temps moderns per a usos ramaders. La cova oriental està situada a uns 20 m de l'altra, és poc fonda amb un fons regular excepte a la zona central que hom troba una part que sobresurt. Té un mur modern a l'entrada i va tenir el mateix ús que l'anterior.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 57. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i cols «Jaciments arqueològics Tom II» ( PDF). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 8. Arxivat de l'original el 7 de gener 2014 [Consulta: 19 desembre 2012]. Arxivat 7 de gener 2014 a Wayback Machine.
# Cova dels Tres Cercles

La Cova dels Tres Cercles es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Cabrera de Mar (el Maresme).

## Descripció

És un petit abric de 4 metres de recorregut que es descobrí el 1991 al vessant este del Montcabrer, el qual tenia material ceràmic fet a mà en els sediments superficials. La boca és triangular, d'1,30 m d'alçada per 2,40 m d'amplada i feta a expenses de dos blocs de granit. El terra està format per sauló i branquillons. L'única galeria és lleugerament descendent i acaba en un petit cau a 1 m de fondària. Per les reduïdes dimensions de la caverna i per la seua orientació, podria haver estat un lloc d'enterrament. No hi ha constància que aquest indret s'hagi excavat. No fou fins al 1998 que s'hi advertí la presència d'inscultures (probablement de l'edat del bronze), concretament tres cercles concèntrics i un triangle, gravats en una roca granítica inclinada i situada al nord de l'entrada a l'abric. El cercle exterior té un diàmetre de 20 cm, mentre que el petit triangle (situat a 7 cm) és equilàter amb uns costats de 6 cm. Els cercles concèntrics i el triangle són figures decoratives d'estil abstracte que es troben en l'art postpaleolític de Catalunya.
En la superfície plana i vertical d'una roca molt a prop de la cova hi ha gravades unes creus llatines i la llegenda Vade Retro Satanna. Se'n desconeix l'origen, però tot apunta a algun tipus d'exorcisme fet cap al segle xviii, potser per allunyar les tempestes. Alguns arqueòlegs opinen que les circumferències i el triangle hi estan relacionats i són de la mateixa època.
Molt a prop hi ha el Cau de les Formigues i la de les Bones Dones.

## Accés

És ubicada a Cabrera de Mar (a la carena rocallosa que baixa del turó de Montcabrer cap a mar) i pot ésser difícil de localitzar sense GPS (coordenades: x=448737 y=4597094 z=77). Anirem cap a Cabrils per la BV-5022 i, aproximadament pels volts del quilòmetre 3, girarem a la dreta i pujarem per la urbanització de Can Tolrà, direcció NE, per anar a cercar el camí que porta a la Font Picant de Cabrera i el Castell de Burriac. Només deixar el darrer carrer de la urbanització arribem a un collet on deixarem el vehicle i pujarem per un camí marcat en direcció al Turó de l'Infern (lloc conegut per ser on es penjava a la forca els malfactors de la contrada). Deixarem aquest indret a la nostra esquerra i continuarem cap a unes antenes per a finalment arribar al cim del Montcabrer. Des d'ací davallarem, amb una mica de dificultat, per l'esquerra de la creu de ferro per a arribar, una vintena de metres per sota, a la Cova de les Tres Creus (ubicada entre els grans blocs granítics).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 43-44.
* 1 2 3 4 Les cavitats de Montcabrer (Cabrera de Mar, Maresme) (català)

## Enllaços externs

* Wikiloc (català)
* Les cavitats de Montcabrer (Cabrera de Mar, Maresme) - Grup d'Espeleologia de Badalona (català)
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# Cova dels Vilars

La cova dels Vilars, balma dels Vilars o cova dels Vilasos, és una balma del municipi d'Os de Balaguer (Noguera) amb representacions de pintura rupestre protegides com a Patrimoni de la Humanitat en el conjunt de l'Art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica. Està situada en el barranc dels Vilars, el vessant est de la serra d'Os.

## Cova

És una balma de proporcions reduïdes: 11,60 m d'amplada, una profunditat de 8 m i una altura aproximada d'uns 3,5 m. Està orientada a l'est i sud-est. La zona interna de la cavitat està força ennegrida per fogueres de pastors i a sota el sutge s'observen restes de pigmentació que demostren l'existència d'un cert nombre de figures.

## Pintures rupestres

S'observen dues zones pintades: la banda esquerra de la cova, on es concentren la majoria de representacions, i la que es troba tot just entrant, a la dreta de la porta d'accés. El primer grup de pintures està orientat al nord i ocupa una superfície de 2,5 m. Es poden comptar un total de 29 motius que corresponen a quadrúpedes, representacions humanes, cercles concèntrics, una cérvola, traços i restes de pigment. Les pintures mostren diferències estilístiques (esquemàtic, estilitzat esquemàtic, esquemàtic amb tendència naturalista, naturalista estilitzat i abstracte), cromàtiques (negre, vermell-castany fosc, vermell-castany, castany-carmí, castany-vermellós, ataronjat-vermellós i vermell) i tècniques (traç simple i tinta plana).
En general, es pot qualificar el conjunt dins l'art esquemàtic; això no obstant, l'existència d'algunes figures que s'acosten més a un realisme o naturalisme estilitzat, aporta la idea de diferents moments cronològics d'execució. Dins aquest context, una primera interpretació situaria aquestes obres dins l'edat de bronze (1800-650 aC), sense precisar més enllà.

## Referències

* 1 2 3 «Balma dels Vilars». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 setembre 2015].

## Bibliografia

* Rodríguez López, Sílvia «L'art rupestre llevantí a Catalunya: La Cova dels Vilars». Treball de Final de Grau, Universitat de Barcelona, 01-06-2014.

## Enllaços externs

* Cova dels Vilasos o dels Vilars (Os de Balaguer, la Noguera), gencat.cat.
# Coves de Nahal Me'arot

Les coves de Nahal Me'arot o Uadi el-Mughara (en hebreu נחל מערות) són un jaciment arqueològic situat al vessant occidental del mont Carmel, al sud de la ciutat d'Haifa, a Israel. Està compost per quatre coves (Tabun, Jamal, Skhul i el-Wad) ocupades per diferents poblacions humanes durant aproximadament 500.000 anys. Les restes trobades pertanyen tant a Homo sapiens com a Homo Neanderthalensis, revelen una certa convivència entre tots dos grups. Les excavacions a Nahal Me'arot van començar el 1928 i continuen fins avui en dia; revelen una impressionant riquesa arqueològica que ha permès als investigadors millorar la seva comprensió sobre la història de la humanitat i dels neandertals.
Les coves són un dels principals jaciments arqueològics del neandertal, però donat l'enorme període abastat per les restes trobades i per la seva enorme quantitat, la zona ha cobrat importància sobretot per als estudis sobre l'evolució de l'humà modern en una fase crítica de la seva història. Les troballes revelen la transició entre el paleolític i el neolític, entre la manera de vida nòmada dels caçadors recol·lectors i la manera de vida sedentària dels agricultors. Al lloc també es troben algunes de les construccions en pedra més antigues del món.
Les coves de Nahal Me'arot van ser nomenades Patrimoni de la Humanitat per la Unesco l'any 2012.

## Galeria

* Excavació d'un estrat del Natufià a la cova d'el-Wad
* Entrada de la cova Skhul
* Restes trobades a Nahal Me'arot
* Crani Tabun C1, Homo neanderthalensis

## Referències

* ↑ «Nahal Me'arot Nature Reserve - Prehistoric Humans Site». Israel Nature and Parks Authority. [Consulta: 5 febrer 2016].
* 1 2 «Sites of Human Evolution at Mount Carmel: The Nahal Me’arot / Wadi el-Mughara Caves» (en anglès). UNESCO Culture Sector. [Consulta: 9 març 2015].

## Bibliografia

* McCown, Theodore D. «Mount Carmel Man» (en anglès). American School of Prehistoric Research Bulletin, 12, 1936, pàg. 131-140.

## Enllaços externs

* «Sites of Human Evolution at Mount Carmel: The Nahal Me’arot / Wadi el-Mughara Caves».
* «Nahal Me'arot recognized as World Heritage Site».
# Costa del Llarg

La Costa del Llarg és una costa de muntanya del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme d'Orcau.
Està situada al nord del poble de Basturs, a la dreta del riu d'Abella. És, juntament amb la Costa dels Corrals (llevant) i la Costa de les Solanes (al sud-est), un dels contraforts meridionals de la muntanya de Sant Corneli, paral·lels a ella. S'estén al sud-oest del barranc de la Costa Gran.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Costa del Clot

La Costa del Clot és una costa de muntanya del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Serradell.
Està situat al sud de Serradell, al vessant septentrional de la Serra de Sant Salvador, al nord de lo Raset. Al capdamunt de la Costa del Clot es troba l'Obac de Serradell, i hi discorre la Pista del Bosc de Serradell.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Curonians

Els Curonians o Kurs (en curonià: Kursi; eren una tribu del Bàltic que vivia a la part oest de les actuals Letònia i Lituània des dels segles V a XVI, quan es mesclaren amb altres tribus bàltiques. van donar el nom de la regió de Curlàndia (Kurzeme), i parlaven l'idioma curonià antic. Les terres dels curionians van ser conquerides per l'Orde livonià l'any 1266 i els curionians mesclats amb altres tribus bàltiques van participar en la formació dels pobles letons i lituans.

## Història

Els curionians eren considerants guerrers ferotges, grans mariners i pirates. Van estar involucrats amb diverses aliances amb els vikings suecs, danesos i islandesos. Grobin (Grobiņa) va ser el centre principal durant l'Edat Vendel. Els curionians es van establir, el 1187, temporalment prop de Riga i a regions com l'est de Suècia i les illes de Gotland i Bornholm.
Els curonians tenien una forta cultura guerrera i estaven relacionats amb els antics prussians i es considera que són un poble bàltic occidental.
Estaven en contra d'altres pobles bàltics i lluitaren contra ells com va ser el cas contra samogitians i els semigalians.

## Geografia

El bisbe Rimbert de Bremen (que va viure després de l'any 888 en la seva obra Vita Ansgarii descriu el territori habitat pel curonians (Cori) i va donar el nom dels seus districtes (civitates):
* Vredecuronia o Vanemane avui en el districte de Talsi.
* Wynda o Ventava territori a la desembocadura del riu Venta, avui al districte de Ventspils.
* Bandowe (Bandava) avui al districte de Kuldīga.
* Bihavelanc o Piemare, al districte de Liepāja.
* Powsare (Dovsare) o Duvzare al districte de Liepāja.
* Megowa o Megava (mentioned al voltant de les modernes Palanga, Kretinga i Šventoji.
* Pilsaten o Pilsāts al districte de Klaipėda i part nord del de Šilutė.
* Ceclis o Ceklis –el territori més gran amb 1.500 km² a Samogítia, a la frontera entre Lituània i Letònia.

## Referències

* ↑ Matthews, W. K. "Nationality and Language in the East Baltic Area", American Slavic and East European Review, Vol. 6, No. 1/2 (May, 1947), pp. 62-78
* ↑ Matthews, W. K. "Medieval Baltic Tribes". American Slavic and East European Review, Vol. 8, No. 2 (Apr., 1949), pp. 126-136.
* ↑ http://www.vaidilute.com/books/gimbutas/gimbutas-07.html
* ↑ Edgar V. Saks. Aestii. 1960. p. 195–196.

## Vegeu també

* Reis curonians

## Enllaços externs

* Die Kuren (German) Arxivat 2005-12-26 a Wayback Machine.
* Rimbert: Life of Ansgar, Apostle of the North Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine.
* Vladas Žulkus: Kodėl kuršiai vadinasi kušiais ir kur jie gyveno (Lithuanian) Arxivat 2016-03-26 a Wayback Machine.
* Šnē Andris. Senlatvijas valstiskums: vai viens no mītiem? (Latvian) Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine.
# Càrex pirinenc

El càrex pirinenc (carex pyrenaica) és una espècie herbàcia de planta del gènere Càrex.
És originària dels Pirineus, de les muntanyes cantàbriques i de l'alta muntanya de Bulgària i Romania. També es troba a Amèrica del Nord, Japó, Austràlia i Nova Zelanda, però en canvi no apareix als Alps. Als Pirineus viu a una altitud d'entre 2300 a 3000 m. Fa gespa i fa de 6 a 25 cm d'alt.
Les fulles són linears caniculades, fa l'espiga de juliol a agost.

## Referències

* ↑ Flora dels Països Catalans, Oriol de Bolòs i Josep Vigo
# Càrex de Davall

El càrex de Davall (Carex davalliana) és una espècie herbàcia de planta del gènere Càrex.
És originària de gran part del centre d'Europa i als Països Catalans només es troba als prats alpins dels Pirineus generalment entre els 1600 i 2350 m d'altitud.
Fa gespa però no estolons i viu en zones calcàries principalment
És una planta de sexualitat dioica amb peus masculins i femenins en plantes separades i amb espigues diferents. Fa de 10 a 50 cm d'alt i floreix d'abril a juliol.

## Referències

* ↑ Flora dels Països Catalans, Oriol de Bolòs i Josep Vigo
# Courcelles (Meurthe i Mosel·la)

Courcelles és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 85 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Courcelles era de 85 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 46 habitatges eren cases. Dels 32 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Courcelles el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 12 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 36 eren actives i 10 eren inactives. Les 36 persones actives estaven ocupades(20 homes i 16 dones).. De les 10 persones inactives 7 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Courcelles hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 630 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Courcelles a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Courcelles a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cèl·lula cromafí

Les cèl·lules cromafins, feocromòcits o cèl·lules feocromes, són cèl·lules neuroendocrines que es troben majoritàriament a la medul·la de les glàndules suprarenals dels mamífers. Aquestes cèl·lules serveixen una gran varietat de funcions, com servir de resposta a l'estrès, supervisar les concentracions de diòxid de carboni i oxigen al cos, el manteniment de la respiració i la regulació de la pressió arterial. Es troben a prop dels ganglis simpàtics presinàptics del sistema nerviós simpàtic, amb els quals es comuniquen, i estructuralment són similars a les neurones simpàtiques postsinàptiques. Per activar les cèl·lules cromafins, el nervi esplàncnic del sistema nerviós simpàtic allibera acetilcolina, que després s'uneix als receptors nicotínics de l'acetilcolina a la medul·la suprarenal. Això provoca l'alliberament, per part de les cèl·lules cromafins, de catecolamines: ~ 80% d'adrenalina i ~ 20% de noradrenalina a la circulació sistèmica amb efectes sistèmics sobre múltiples òrgans (de manera similar a les neurones secretores de l'hipotàlem), i també poden enviar senyals paracrins. D'aquí que s'anomenin cèl·lules neuroendocrines.

## Referències

* ↑ Schober, Andreas; Parlato, Rosanna; Huber, Katrin; Kinscherf, Ralf; Hartleben, Björn; Huber, Tobias B; Schütz, Günther; Unsicker, Klaus «Cell Loss and Autophagy in the Extra-Adrenal Chromaffin Organ of Zuckerkandl are Regulated by Glucocorticoid Signalling». Journal of Neuroendocrinology, vol. 25, 1, 2013, pàg. 34–47. DOI: 10.1111/j.1365-2826.2012.02367.x. ISSN: 0953-8194. PMC: 3564403. PMID: 23078542.
# Cèl·lula de Müller

Les cèl·lules de Müller són astròcits modificats de tipus columnar dels que depèn l'existència de la capa limitant externa i interna de la retina. Són cèl·lules allargades el nucli de les quals es localitza en la capa granular o nuclear interna (VI). Projecten microvellositats així com prolongacions horitzontals que rodegen les sinapsis de les plexiformes.
# Cícero

El cícero és una unitat de mesura tipogràfica per la qual es regeix tradicionalment tot el material d'impremta a Espanya i en altres països de l'Europa continental. Es divideix en 12 punts, equivalent a 4,5126 mm en el sistema Didot. Equival aproximadament a la pica anglosaxona.
Aquesta mesura no es troba internacionalment unificada. Als Estats Units, com en bona part dels països hispanoamericans, se l'anomena pica i, encara que també es divideix en 12 punts, és una cosa menor i equival a 4,2177 mm. En el sistema Fournier té també 12 punts però mesura 4,200 mm i en la Impremta Reial de Torí (Itàlia) mesura 4,776 mm.

## Història

El cícero va ser inventat pel tipògraf Pierre Simon Fournier a 1737. Fournier es va basar en una lletra d'11 punts amb què s'havia imprès en 1469, a Venècia, les Epístoles familiars , Ciceró. D'aquí deriva el nom de cícero .
El sistema va ser perfeccionat alguns anys després per François-Ambroise Didot. A diferència de Fournier, Didot no es va basar en cap lletra existent, sinó en el nònius o peu de rei. Establir que 72 cíceros feien un peu de rei i 12 punts Didot a 13 punts Fournier.

## Vegeu també

* Punt tipogràfic

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.113. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 27 novembre 2014].
# Cíclid de Mides

El cíclid de Mides (Amphilophus citrinellus) és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a l'Amèrica Central: zona atlàntica de Nicaragua i Costa Rica.
Els mascles poden assolir els 24,4 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Cercaterm
* 1 2 «Amphilophus citrinellus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Daniel Fernández

Daniel Fernández és el nom dels següents personatges:
* Daniel Fernández Crespo (1901-1964), polític uruguaià.
* Daniel Fernández González (1965), polític català.