OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Combat (diari)

Combat va ser un diari francès fundat el 1941 durant la Segona Guerra Mundial com a diari clandestí de la Resistència francesa.

## Història

L'agost de 1944, Combat es va fer càrrec de la seu de L'Intransigeant a París, i Albert Camus es va convertir en el seu redactor en cap. La producció del diari va disminuir de 185.000 exemplars el gener de 1945 a 150.000 l'agost del mateix any mentre que el diari comunista L'Humanité publicava llavors 500.000 exemplars.
Després de l'alliberament de França, els principals col·laboradors de la publicació van ser Albert Ollivier, Jean-Paul de Dadelsen, Jean Bloch-Michel, Georges Altschuler, Jean-Paul Sartre, André Malraux, Emmanuel Mounier, Raymond Aron i Pierre Herbart. El seu director va ser André Bollier fins que un atac terrorista de la Milícia Francesa va assassinar-lo.
Lleial als seus orígens, Combat va intentar convertir-se en l'espai d'expressió d'aquells que trebballaven en la creació d'un moviment popular d'esquerra no comunista a França. El 1950, va acollir un debat sobre l'Escàndol de Notre-Dame estimulat per una carta vehement d'André Breton en resposta a l'editor Louis Pauwels.
Durant el maig de 1968, Combat va donar suport al moviment estudiantil encara que des d'un punt de vista estalinista, a través de signatures com Jacques-Arnaud Penent. El 3 de juny va publicar la versió d'un comunicat del Consell per al Manteniment de les Ocupacions, eliminant les referències a la Internacional Situacionista i els atacs contra els estalinistes.
El març de 1974, Philippe Tesson va crear Le Quotidien de Paris (1974–1996), que havia concebut com a successor de Combat. L'empresari Henri Smadja es va suïcidar el 14 de juliol de 1974 i Combat va deixar de publicar-se definitivament el mes següent.

## Referències

* ↑ J. Levi-Valensi (ed), Camus at Combat Princeton University Press, 2006
* ↑ Friera, Silvina. «Albert Camus durante la Resistencia francesa | "La noche de la verdad" reúne los textos que escribió para la revista "Combat"» (en castellà). Página/12, 22-01-2021. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ Sylvie Courtine-Denamy, Le souci du monde. Dialogue entre Hannah Arendt et quelques-uns de ses contemporains, Vrin, 1999, p. 81
* ↑ Myriam Boucharenc (2005) L'universel reportage, pp. 94-6

## Bibliografia

* Yves-Marie Ajchenbaum, À la vie, à la mort. Histoire du journal « Combat », 1941-1974, Paris, Le Monde éditions, 1994, (ISBN 2-878-99092-7).
* Marcel Ruby,, Lyon, Éditions L'Hermès, coll. « Les Hommes et les lettres. Histoire », 1981, 324 p. (ISBN 2-85934-091-2).
* Marcel Ruby,, Lyon, Éditions L'Hermès, coll. « Cahiers d'Histoire de la Guerre » (n$^o$ 9), 1982, 96 p. (ISBN 2-85934-104-8).

## Enllaços externs

* Combat (1941–1944) en línia a la Biblioteca Nacional de França
* Editorial d'Albert Camus del 8 d'agost de 1945 sobre els bombardejos atòmics d'Hiroshima i Nagasaki (en francès)
# Solapur

Solapur o Solapur (marathi : सोलापुर, Solapur = Setze pobles) és una ciutat i corporació municipal de Maharashtra, capital del districte de Solapur. Consta al cens del 1971 amb 398.361 habitants i al de 2001 amb una població de 873.037 habitants. La població el 1881 era de 61.281, el 1891 de 61.915 i el 1901 de 75.288 habitants. La fortalesa està a la part sud-oest de la ciutat vella i hauria estat fundada per Hasan Gangu, fundador de la dinastia bahmànida, després del 1347. L'edifici tradicional principal és el Ripon Hall. Hi va haver un campament militar britànic però fou traslladat abans del final del segle xix.

## Història

Fundada per Hasan Gangu dels bahmànides entorn del 1347, a la dissolució del sultanat va quedar en mans de Zain Khan; però durant la minoria d'edat del seu fill fou assetjada el 1511 per Kamal Khan, que la va annexionar amb els districtes propers al sultanat de Bijapur. El 1523 Solapur va formar part de la dot que Ismail Adil Shah va donar a la seva germana quan es va casar amb el sultà d'Ahmednagar; però finalment no fou entregada i va començar a ser objecte de disputa durant quaranta anys fin que finalment fou concedida a Bijapur com a dot de la princesa Chand Bibi (una princesa d'Ahmenagar) el 1562. El 1668, pel tractat d'Agra, Solapur fou transferida per Bijapur als mogols. El 1724 va quedar en mans del nizam d'Hyderabad al mateix temps que Ramchandra Pant, el líder maratha, retirava la seva fidelitat als mogols. El 1795 fou cedida pel nizam als marathes després de la batalla de Kharda. El 1818 fou assetjada i assaltada pel general Munro. En endavant va guanyar importància per la seva posició entre Poona i Hyderabad, i el 1838 va esdevenir capital de districte i el 1853 es va constituir la municipalitat; especialment va créixer i prosperar després de 1859 amb l'obertura del ferrocarril. Del 9 a l'11 de maig de 1930 les manifestacions antibritàniques van deixar la ciutat sota el control del Partit del Congrés.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Solapur City Website
* Official City Website
# Concentrador

Un concentrador (en anglès hub) és un dispositiu de xarxa que permet agrupar un conjunt de dispositius Ethernet en un mateix segment de xarxa. Actua al 1r nivell o nivell físic, sense entrar per tant a analitzar les adreces MAC de destí. És per això que tot el que hi arriba és reenviat indiscriminadament a tots els ordinadors connectats.

## Seguretat

El concentrador envia cada paquet que li arriba a tots els dispositius que hi té connectats. És tasca de cadascun dels ordinadors decidir si el paquet se l'ha de quedar o no (van mirant l'adreça MAC de destí). Per tant, si estem connectats a un concentrador, contínuament estarem rebent paquets dels quals no som destinataris. Això és poc segur, i si es vol evitar es pot usar un commutador (switch), que és més car, però només envia cada paquet allà on pertoca.

## Usos

Antigament tenien èxit els concentradors (en lloc dels commutadors) degut al seu baix preu. Però ara que tots són molt barats, se solen usar només commutadors, pel tema de seguretat esmentat a dalt. En alguns casos, però, pot anar bé un concentrador:
* A una xarxa on una de les màquines hagi d'analitzar el que estan rebent les altres, per exemple per fer estadístiques d'ús. No s'ha de fer cap configuració especial, ja que rebrà els paquets directament.
* Un clúster d'ordinadors que treballen junts pot requerir que cadascú vegi el treball que estan fent els altres. Un concentrador provoca això directament; en canvi amb un commutador fa falta configuració.

## Vegeu també

* Concentrador USB
* Protocol de comunicació
* Encaminador (Router)
* Commutador de xarxa (Switch)
* Pont de xarxa (Bridge)
* Passarel·la de telecomunicacions (Gateway)
* Tallafoc de xarxes (Firewall)

## Referències

* ↑ «The beginner's guide to Ethernet hubs». Lifewire, 14-04-2017.
* ↑ «Router vs Switch vs Hub: What's the Difference? Webopedia» (en anglès). www.webopedia.com. [Consulta: 13 abril 2017].
# Eviota monostigma

Eviota monostigma és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Nova Caledònia i Tonga.

## Referències

* ↑ Jenkins O. P. 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 415-511.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eviota nigriventris

Eviota nigriventris és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Filipines fins a Melanèsia i l'est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Jenkins O. P. 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 415-511.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eviota nebulosa

Eviota nebulosa és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 1,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins al sud de la Gran Barrera de Corall, Palau, Guam i Enewetak (Micronèsia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F. 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sol de Maig

El Sol de Maig (en castellà, Sol de Mayo) és un dels emblemes nacionals de l'Argentina i l'Uruguai, present a les seves banderes.
És una representació del déu del sol Inca, Inti. La versió que figurava en la primera moneda argentina i a la seva actual bandera conté setze llamps rectes i setze llamps ondulats intercalats que surten d'un sol amb rostre humà. Mentre que la versió que utilitza la bandera de l'Uruguai compte amb vuit llamps rectes i vuit ondulats, també intercalats.
La denominació "de Mayo" fa referència a la Revolució de Maig, ocorreguda en la setmana del 18 al 25 de maig de 1810, i que va marcar l'inici del procés d'independència d'Espanya dels actuals països que en aquell moment formaven el Virregnat del Riu de la Plata.
* Sol de Maig de la Bandera de l'Argentina, 1818
* Sol de Maig de la Bandera de l'Uruguai, 1828
# Club de Beisbol Siemens

El Club de Beisbol Siemens fou un equip de beisbol de Cornellà de Llobregat fundat l'any 1954 per treballadors de la fàbrica Siemens.
Fundat amb el nom de Club de Béisbol Dinámico Siemens, va nàixer sota l'impuls d'Antonio Murcia, treballador de la fàbrica Siemens i primer entrenador de l'entitat, que prèviament havia jugat beisbol a Viladecans. Juntament amb José Conejero, primer president del club, aconseguiren el suport d'alguns obrers i de la mateixa fàbrica per formar un equip de beisbol. Aquesta col·laborà activament concedint anualment una ajuda econòmica. Inicialment, en no tenir cap instal·lació esportiva, realitzaven la seva activitat al camp de futbol, però anys més tard, els dirigents del club van aconseguir que s'inaugurés un camp de beisbol Entre els seus èxits més importants, hi figuren el Campionats de Catalunya de 1965, i diversos Campionats d'Espanya en categoria juvenil durant la dècada dels seixanta. També destacaren l'entrenador Joan Bonich, els jugadors José Giménez, Juan Antonio García, José Merino, Licesio Fernández, Enrique de la Torre, José Ramón Quadrado i Juan Lorenzo Fuentes, així com el directiu Manel Baiges i Masip, que fou president de la Federació Catalana de Beisbol durant els anys vuitanta. L'entitat va desaparèixer a finals dels anys seixanta.

## Palmarès

* 1 Campionat de Catalunya de beisbol: 1965

## Referències

* 1 2 «Club de Beisbol Siemens». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Guaita Jiménez, 2002, p. 363-366.
* ↑ Sanz Brota, 1999, p. 39-40.

## Bibliografia

* Guaita Jiménez, Pere. Cornellà de Llobregat : recull gràfic 1890-1965. El Papiol: Efadós, 2002. ISBN 8495550083.
* Sanz Brota, Jesús. Història de l'esport a Cornellà de Llobregat. Cornellà de Llobregat: Ajuntament de Cornellà de Llobregat, 1999 (Retalls d'història de Cornellà de Llobregat ; 2).
# Sonorització

S'anomena sonorització al fenomen fonètic contrari a l'ensordiment, pel qual un so sord (en el qual no vibren les cordes vocals) es fa sonor, per l'acció del so o dels sons contigus.

## Sonorització en català

En català sol passar:
* Dins d'una paraula, quan una oclusiva sorda o una fricativa sorda o una africada sorda van seguides d'una consonant sonora en una síl·laba diferent. Exemples: "capgròs" (on la p sona [b]), "modernisme" (on la s sona [z]), "migdia" (on la g sona [dʒ]). Però no pas a casos com "ample" on el grup pl és dins de la mateixa síl·laba.
* Per fonètica sintàctica, quan una paraula acabada amb una fricativa sorda o una africada sorda va seguida d'una vocal o una consonant sonora. Exemples: "les altres" (on la s sona [z]), "les mateixes" (on la s sona [z]), "peix al cove" (on el grup ix sona [ʒ]), "mig obert" (on la g sona [dʒ]).
Aquest fenomen té valor contrastiu en català, en parelles com els avis [əl'zaβis] vs. els savis [əl'saβis]

## Referències

* ↑ «sonoritzar», Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
# Congost de Tresponts

El congost de Tresponts, també conegut com a camí de Tresponts o Tres Ponts, és un congost situat entre els municipis de Fígols i Alinyà, Ribera d'Urgellet, les Valls d'Aguilar i Organyà. El riu Segre s'obre camí entre les muntanyes, com també la carretera C-14. El congost uneix l'alta vall del Segre, és a dir les Valls d'Aguilar, la Ribera d'Urgellet i la Seu d'Urgell, amb Organyà i després amb el Segre mitjà.
El Segre hi passa acongostat per un llarg tram entre altes parets de roca. Hi passava l'antic camí ral d'Organyà a la Seu d'Urgell, que, per aquest sector, era un espenyador continu, segons un document del segle xviii. Aquesta mateixa font ens indica que el riu era travessat per tres ponts, i d'ací el nom del congost; el primer, de fusta, i els altres dos, de pedra. D'aquests, i també del camí, en resten vestigis, alguns dels quals netament medievals. En ple congost desguassa al Segre el riu de Lavansa. Prop de la confluència hi ha l'Hostal Nou, ja al terme de Fígols, a la dreta del Segre, i vora seu, a la dreta del riu de Lavansa i a l'esquerra del Segre, el Mas del Monestir, als fonaments del qual hi ha vestigis de l'antic monestir benedictí de Sant Andreu de Tresponts, dit a l'origen Sant Iscle de Centelles.

## Història

El nom que prové dels tres ponts que s'hi construïren, foren una obra per trencar l'isolament de les muntanyes, obra del bisbe Sant Ermengol d'Urgell (950 i el 1035) que precisament morí al caure d'una bastida mentre dirigia l'obra del pont de Bar (el Pont de Bar). Tots aquests camins es mantingueren durant l'edat mitjana i els traçats d'alguns han arribat a l'actualitat, sobretot aquells que enllacen les valls paral·leles. Durant l'edat moderna la majoria es deixaren molt malmesos. D'això es queixen molts viatgers, com Francisco de Zamora l'any 1787 o Jean-Charles Langlois, que hi passà a la primeria del segle xix. És molt probable, però, que la perillositat i el mal estat de les comunicacions formés part d'una mena d'estratègia; almenys així ho deixa entreveure el 1748 Antoni Fiter i Rossell en el Manual Digest d'Andorra.

## Vegeu també

* Grau d'Escales

## Referències

* ↑ GGCC, el Pla de Sant Tirs: Altres indrets del terme.
* ↑ GGCC, l'Alt Urgell: Les comunicacions.
# Congothrissa gossei

Congothrissa gossei és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids i l'única del gènere Congothrissa.

## Descripció

* Pot arribar a fer 3,5 cm de llargària màxima.
* 12-18 radis tous a l'aleta dorsal i 16-27 a l'anal.

## Alimentació

Menja gambetes i larves de mosquits i quironòmids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, pelàgic i de clima tropical (7°N-2°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* ↑ Poll, M. i G.G. Teugels, 1984. Congothrissidae. P. 56. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Conductor (bus)

Un conductor d'autobús és una persona que es dedica a conduir un autobús per transportar passatgers des d'un punt d'origen a un punt de destinació.
Existeixen conductors d'autobusos urbans i interurbans. En el primer cas, condueixen el vehicle a través d'una ruta preestablerta fent parades en els punts destinats a aquesta finalitat i que estan degudament senyalitzats per als viatgers. A cada parada recull passatgers i deixa baixar als viatgers que han arribat el seu destí. En les rutes de llarg recorregut, l'autobús pot realitzar el trajecte de punt a punt o fer parades discrecionals a diferents poblacions.
El conductor també pot conduir autobusos escolars. La seva missió és recollir als nens al matí o al migdia a les parades que es troben properes a casa i portar-los a l'escola. Al migdia o a la tarda realitza el recorregut invers recollint els nens a l'escola i transportant-los fins a les parades.
Les funcions del conductor d'autobús urbà són les següents:
* Cobra i expedeix bitllets als passatgers en cas que no utilitzin targetes prepagades del tipus bitllet multiviatge.
* Condueix l'autobús fins a cada parada a on obre les portes d'entrada o de sortida en funció de si hi ha passatgers esperant a l'autobús o disposats a baixar.
En trajectes de llarg recorregut, el conductor recol·lecta els tiquets que han comprat els viatgers. Carrega l'equipatge al portamaletes de l'autobús abans de la sortida i el descarrega al punt de destinació.
En tots els casos, regula els sistemes d'il·luminació, ventilació i calefacció a l'interior del vehicle i maneja els mitjans d'entreteniment com música o projecció de vídeos. Altres funcions del conductor es refereixen al manteniment del vehicle controlant els nivells d'aigua i oli així com la pressió de les rodes. Reomple el combustible i realitza els manteniments mínims. En cas d'avaria o accident, avisa la central o als serveis d'assistència.

## Enllaços externs

* Lloc de conductor d'autobús Arxivat 2012-03-06 a Wayback Machine.
* Descripció del lloc de treball del conductor (anglès)
# Estació de la Salut

Mapa Metro Línia 10 :
La Salut és una estació de la línia 10 Nord del metro de Barcelona. Dona servei al municipi de Badalona. L'estació dona servei al barri de la Salut mitjançant quatre accessos, dos al carrer de Joan Valera, un al carrer de Salvador Seguí i un a l'avinguda del Marquès de Sant Mori. L'estació està dotada d'ascensors i escales mecàniques.
La previsió inicial era obrir l'estació l'any 2004 i posteriorment l'any 2008. però donats els contratemps no es va posar en funcionament fins al 18 d'abril del 2010.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| La Sagrera | Llefià | Gorg | Gorg |
| Projectat |||||
| Pratenc | Llefià | Gorg | Gorg |

## Accessos

* Carrer de Salvador Seguí
* Avinguda del Marquès de Sant Mori
* Carrer de Juan Valera (amb carrer d'Austràlia)
* Carrer de Juan Valera (amb l'avinguda del Marquès de Sant Mori)

## Galeria

* Un dels rètols situats a l'andana
* Accés a l'estació des del carrer.
* Accés a la preandana des del ascensors de gran capacitat.

## Referències

* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «El Govern posa en marxa les noves estacions de l'L9/L10 de La Sagrera i Onze de Setembre» (PDF). gencat.cat. Generalitat de Catalunya, 26-06-2010. Arxivat de l'original el 2012-04-07. [Consulta: 7 juny 2011].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya