OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Bac (Oristà)

El Bac (Bach en les grafies antigues) és un mas a poc més d'un km al NO del nucli d'Oristà (Lluçanès). En un fogatge realitzat a Oristà el 6 d'octubre del 1553, apareix Miquel Bach. Els diversos elements gòtics tardans que es conserven ens confirmen que l'origen de la casa es remunta fins al segle xvi.
Gran casal orientat a migdia, en origen de planta quadrada. Posteriorment s'hi afegí una galeria al davant amb forma de L amb un cos que sobresurt de la planta i tres arcades per pis.
Edifici de planta baixa i dos pisos, cobert per una teulada a quatre vents. Totes les cantoneres són fetes amb pedra picada vista, igual que els dintells, els brancals i els ampits de les finestres i els portals. A la façana de ponent, hi ha una finestra d'arc conopial, d'un gòtic tardà d'arrel popular, amb una carota esculpida al seu timpà. Un altre element destacable d'aquesta façana, que en origen deuria ser la principal, és un matacà aguantat per dos permòdols. Totes les façanes estan emblanquinades i a la galeria de tres arcs de mig punt es pot llegir la data de 1773.
Finestra renaixentista construïda en pedra treballada esculturada. Els laterals estan conformats per dues pedres al cantó dret i per tres a l'esquerra. A sobre hi ha la llinda, a la base de la qual hi ha un carot que sembla d'home, amb una còfia. Es conserva una porteta de mi i una espiera.
Matacà situat actualment a la façana lateral, on antigament devia ser el portal d'entrada. La part superior està quarterada. És l'únic matacà que es troba al terme d'Oristà i al Lluçanès.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «El Bach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Nadejda Kútxer

Nadejda Kútxer (en rus: Надежда Анатольевна Кучер) és una soprano.

## Referències

* ↑ De Telegraaf (1 October 2012). "Nadine Koutcher wint Vocalistenconcours". Retrieved 22 June 2015 (neerlandès).
# Carlos Slepoy

Carlos Alberto Slepoy Prada (Buenos Aires, 2 d'octubre de 1949 - Madrid, 17 d'abril de 2017) fou un advocat argentí, soci del bufet d'advocats madrileny Vergara 25 abogados. Va ser president durant 10 anys de l'Asociación Argentina Pro Derechos Humanos - Madrid. Entre 1979 i 2017 va exercir d'advocat a Espanya, principalment en dret laboral i de seguretat social.
Es va llicenciar en dret a la Universitat de Buenos Aires el 1975. El 1976 fou segrestat i torturat dues setmanes abans del cop d'estat a l'Argentina, passant per diverses presons i patint maltractaments abans de ser condemnat a l'exili el 1977.
A final de la dècada dels 90 va ser advocat de l'acusació popular en els judicis contra l'exdictador Jorge Rafael Videla i altres membres de la dictadura argentina, com ara Adolfo Scilingo i Ricardo Cavallo. També va estar involucrat en els processos contra els exdictadors Augusto Pinochet i Efraín Ríos Montt. El 14 d'abril de 2010, amb altres advocats i organitzacions, va presentar a Buenos Aires, una querella contra els crims de la dictadura franquista. El setembre de 2014 va anunciar que presentaria una querella als tribunals argentins pels crims comesos a la Franja de Gaza durant l'operació Marge Protector duta a terme per Israel.
Va morir el 17 d'abril de 2017 als 68 anys per un error multiorgànic, a pocs dies de l'homenatge que el diari Público tenia previst realitzar al jurista, en motiu de l'estrena dels premi Drets humans del periòdic.

## Premis i reconeixements

Va rebre el IX Premi Joan Alsina de Drets Humans. i el Premi Internacional de Drets Humans 2008 de l'Associació Pro Drets Humans d'Espanya. El 2017 va rebre el premi Drets Humans del Diari Público.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carlos Alberto Slepoy Prada» (en castellà). [Consulta: 22 febrer 2015].
* ↑ Esteso Poves «"Hay razones para ser optimistas, los crímenes del Franquismo van a ser juzgados"» (en castellà). DiagonalMaría José, 04-02-2012 [Consulta: 22 febrer 2015].
* 1 2 3 4 Rodríguez, Olga «"El obstáculo para juzgar el franquismo en España no es judicial, sino político"» (en castellà). eldiario.es [Consulta: 22 febrer 2015].
* 1 2 «Muere Carlos Slepoy, abogado de las víctimas del franquismo» (en castellà). Público. [Consulta: 17 abril 2017].
* ↑ Pérez, Adrián «“Las víctimas se encuentran en desamparo”» (en castellà). Página/12, 16-09-2014 [Consulta: 22 febrer 2015].
* ↑ «Murió Carlos Slepoy, el abogado argentino que quiso juzgar al franquismo» (en castellà). Cronista.com, 17-04-2017. [Consulta: 18 abril 2017].
* ↑ «Carlos Slepoy, IX Premi Joan Alsina. Acte de lliurament». [Consulta: 22 febrer 2015].
* ↑ «Un premio para Slepoy». Página/12.
* ↑ «'Público' entrega su Premio Derechos Humanos al abogado Carlos Slepoy» (en castellà). Público, 04-04-2017.
# Serie A 2006-07

La Serie A 2006-07 va ser la 105a edició de la Lliga italiana de futbol i la 75a temporada d'ençà que es disputa en sistema de lliga.

## Classificació

* Font: www.resultados-futbol.com/serie_a2007'
# Baronia de Banyalbufar

«Baronia de Banyalbufar» té aquests significats:
* Baronia de Banyalbufar (jurisdicció), antic domini senyorial a Banyalbufar
* La Baronia (Banyalbufar), edifici de Banyalbufar que era la casa del baró
# Théophile Alexandre Steinlen

Théophile Alexandre Steinlen (Lausanne, 10 de novembre del 1859 - París, 13 de desembre del 1923), més conegut com a Steinlen, fou un pintor i litògraf modernista francosuís.

## Biografia

Estudià a la universitat abans de començar a treballar com a dissenyador a Mülhausen. El seu talent feu que el pintor François-Louis David Bocion l'encoratgés a anar-se'n al barri de Montmartre, a París. A la capital francesa, el seu amic Adolphe Willette el va introduir en el món artístic de Le Chat Noir, on va realitzar un pòster per al cabaretista Aristide Bruant, entre d'altres.
Després, usà la seva filla com a model per a l'anunci d'una companyia lletera. També va treballar per a les revistes Le Rire, Gil Blas, L'Assiette au Beurre i les Humouristes, entre d'altres. Va ser un artista prolífic que sovint va utilitzar pseudònim per a evitar problemes polítics.
Va dibuixar paisatges, flors i nus per al Salon des Indépendants. La seva litografia de 1895 titulada Els Chanteurs des Rues va ser portada de Chansons de Montmartre, publicada per Éditions Flammarion, i setze litografies originals que il·lustraven les cançons Belle Époque de Paul Delmet. Montmartre i els gats van ser la seva principal font d'inspiració.
Està enterrat al cimetière Saint-Vincent de Montmartre. La seva obra es reparteix entre alguns dels museus més prestigiosos, com el Museu van Gogh d'Amsterdam, l'Hermitage de Sant Petersburg i la National Gallery of Art de Washington. A Catalunya, es poden veure 4 cartells seus al MNAC, també trobem obres seves a Museu Abelló de Mollet del Vallès.
La composició dels seus cartells era molt bona, utilitzava molt bé els ritmes de color, amb un color tònic que ocupa gran part del seu cartell. En aquesta especialitat a Espanya va tenir grans seguidors, entre ells a Máximo Ramos i a Sotomayor.

## Referències

* ↑ Steinlen als Museus catalans
# Timàgores d'Atenes

Timàgores o Timàgoras d'Atenes (en llatí Timagoras, en grec antic Τιμαγόρας) fou un polític atenenc del segle IV aC.
Va ser nomenat ambaixador junt amb Lleó i enviat a la cort persa l'any 367 aC, missió que li va ocupar quatre anys, i quan va veure les inclinacions del rei va tenir l'habilitat de separar-se de Lleó i actuar coordinament amb Pelòpides, l'enviat tebà. A la tornada Lleó el va acusar de revelar secrets d'estat i traïció, i condemnat a mort i executat, segons Xenofont.
Ateneu de Nàucratis parla d'un Timàgores que va gaudir del favor reial d'Artaxerxes, però era un personatge diferent, ja que el fa cretenc.

## Referències

* ↑ 3.Timagoras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1132
# Timàgores de Cízic

Timàgores de Cízic (en llatí Timagoras, en grec antic Τιμαγόρας), fou un polític nascut a Cízic, fill d'Atenàgores que va viure al segle v aC.
Quan va ser enviat a l'exili pels seus opositors polítics del partit demòcrata, es va refugiar a la cort de Farnabazos II a la seva satrapia de la Frígia Hel·lespòntica.
Farnabazos el sàtrapa el va enviar a Esparta el 412 aC per demanar als lacedemonis que enviessin una flota a l'Hel·lespont per ajudar a les ciutats de la zona revoltar-se contra Atenes. Esparta va preferir enviar la flota a Quios i Timàgores i el seu company d'ambaixada Cal·lígitos de Mègara, amb els diners del sàtrapa, van preparar una flota separada més reduïda que va poder sortir del Peloponès a finals d'aquell mateix any.

## Referències

* ↑ 2.Timagoras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1132
# Touville

Touville és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 134 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Touville era de 134 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 20 parelles sense fills, 20 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 49 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 1 estava desocupat. 55 eren cases i 1 era un apartament. Dels 49 habitatges principals, 40 estaven ocupats pels seus propietaris i 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 16 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Touville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 16 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 96 persones, 65 eren actives i 31 eren inactives. De les 65 persones actives 61 estaven ocupades (35 homes i 26 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 31 persones inactives 10 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 15 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Touville hi havia 53 unitats fiscals que integraven 141 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.369 €.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Touville hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Touville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Touville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Trachelyopterus ceratophysus

Trachelyopterus ceratophysus és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 15. i-xxxi + 1-540.
* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 086622131X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Kner, R. 1858. Ichthyologische Beiträge. II. Abtheilung. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 26 (s. 373): 373-448, Pls. 1-9.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 117pp.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Toxoide

Un toxoide és una toxina inactivada (normalment una exotoxina) la toxicitat de la qual ha estat suprimida ja sigui per tractament químic (formalina) o per tractament tèrmic, mentre que es mantenen altres propietats, típicament immunogèniques. Les toxines són secretades per bacteris, mentre que els toxoides són una forma alterada de toxines; els toxoides no estan segregats per bacteris. Així, quan s'utilitza durant la vacunació, es configura una resposta immunitària i es forma memòria immunològica contra els marcadors moleculars del toxoide sense produir malalties induïdes per la toxina. Aquesta preparació també es coneix com a anatoxina. Hi ha toxoides per a la prevenció de la diftèria, el tètanus i el botulisme.
Els toxoides s'utilitzen com a vacunes perquè indueixen una resposta immunitària a la toxina original o augmenten la resposta a un altre antigen ja que es conserven els marcadors de toxoides i marcadors de toxines. Per exemple, el toxoide tetànic deriva de la tetanospasmina produïda per Clostridium tetani. Aquest últim provoca tètanus i es vacuna amb diverses combinacions de vacunes segons l'edat (mireu calendari de vacunacions). La botulina és produïda per Clostridium botulinum i provoca el botulisme. Si bé de vegades els pacients poden queixar-se d'efectes secundaris després d'una vacuna, aquests s'associen amb el procés de resposta d'una resposta immunitària i d'aclariment del toxoide, i no dels efectes directes del toxoide. El toxoide no té virulència com ho va fer la toxina abans de la inactivació.

## Referències

* ↑ Anatoxin
* ↑ «The Preparation and Testing of Diphtheria Toxoid (Anatoxine-Ramon)». aphapublications.org. [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ «Diphtheria and Tetanus Toxoids Adsorbed». fda.gov. [Consulta: 21 octubre 2015].
# Trenca (associació)

L'associació Trenca és una entitat ambientalista sense ànim de lucre fundada l'any 1998 a Ponent amb l'objectiu de preservar i recuperar la fauna autòctona i millorar, així, el patrimoni natural. L'associació pren el nom català d'un ocell passeriforme de vint centímetres de llargària en perill d'extinció a la península Ibèrica: la trenca (Lanius minor).
Trenca ha aconseguit juntament amb altres entitats reintroduir el voltor negre (Aegypius monachus) a la serra de Boumort, al Pallars Jussà. Desaparegut del Pirineu des de principis del segle XX, en l'actualitat compta amb una colònia estable d'entre seixanta i setanta individus.
D'ençà del seu començament, Trenca ha estat vinculada a les tasques que es desenvolupen al Centre de Recuperació de Fauna de Vallcalent, a Lleida, i és membre de la Xarxa de Custòdia del Territori.

## Obra publicada

* Wolfram, K. El petit voltor poruc i els seus amics salvatges. Lleida: Associació Trenca, 2015. ISBN 978-84-608-2214-1.

## Referències

* ↑ «La aventura del Saber: Asociación Trenca» (en castellà). RTVE Play, 21-12-2016. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ Redaccio. «Lleida, l'únic indret de la península Ibèrica amb reproducció de la trenca en estat salvatge». Segre, 11-10-2019. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «Alliberen dos polls de trenca a la finca de Torreribera de Lleida». Segre, 15-07-2022. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ Jiménez, Roger. «Recuperar la biodiversitat perduda». Directa, 28-11-2022. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ López Navarro, Josep. «La trenca torna als Aiguamolls de la mà d’un projecte que vol evitar la seva extinció», 07-08-2022. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «Parlem amb José Guerra, de l'Associació Trenca. "Molts vam plorar quan va descloure l’ou del primer voltor negre després d’un segle sense naixements. Era La Gala, filla de Perla i Portel".». XCN, 19-12-2018. [Consulta: 23 desembre 2022].
# Tractats de Saigon

Els tractats de Saigon van ser dos acords separats signats a mitjan segle xix entre el govern de França i la dinastia Nguyen del Vietnam amb motiu de l'ocupació francesa del territori vietnamita. Aquests documents van donar inici a la colonització francesa a Indoxina, van permetre la creació de la colònia de la Cotxinxina i van iniciar la creació de la Indoxina francesa.

## Primer Tractat de Saigon

El Primer Tractat de Saigon es va signar el 5 de juny de 1862, entre els representants de l'imperi francès i l'últim emperador precolonial de la dinastia Nguyen, l'Emperador Tự Đức. L'emperador va cedir la ciutat de Saigon (Ciutat Ho Chi Minh), l'arxipèlag de Côn Đảo i les províncies de Biên Hòa, Gia Dinh, i Dinh Tuong, que van conformar a la colònia de Cotxinxina. Unes altres de les concessions fetes van incloure la llibertat d'evangelització per als missioners francesos i el pagament d'una indemnització per part del Vietnam. L'acord va ser ratificat mitjançant el Tractat d'Huế, signat el 14 d'abril de 1863.

## Segon Tractat de Saigon

El Segon Tractat de Saigon, signat el 15 de març de 1874, va ser negociat per Paul-Louis-Félix Philastre el 1874 i va reiterar l'estipulat en l'acord anterior. Vietnam va reconèixer la plena sobirania de França sobre les tres províncies capturades per l'almirall La Grandière en 1867. Es va obrir el riu Vermell pel comerç, així com els ports d'Hanói, Hải Phòng i Quy Nhơn.
Encara que França va retornar el control d'Hanoi, l'emperador vietnamita esperava obtenir ajuda de la Xina. Com a resultat, tant França com Xina van reclamar la sobirania sobre el territori vietnamita. Al març de 1882, el primer governador civil de la Cotxinxina, Li Myre de Vilers, va considerar que el tractat de 1874 encara no s'havia complert. Això va conduir a l'ocupació d'Hanoi el 27 d'abril de 1882.

## Referències

* «C'est arrivé un jour 05 Juin» (en francés), 05-06-2000. Arxivat de l'original el 7 de febrer de 2005. [Consulta: 9 novembre 2015].
* «The Encyclopedia of the Nations - Country Data - Vietnam» (en anglés). country-data.com, 1987. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Tractats de Ribemont

Els Tractats de Ribemont són dos tractats signats a Ribemont (França), el primer al 800 i el segon al 1179, amb els quals el regne franc de Carlemany continua el procés de fragmentació després de la seva mort.

## Tractat del 880

Fou signat al mes de febrer del 880 per Lluís III d'Alemanya i els seus cosins, els germans carolingis, Lluís III de França i Carloman II, successors del seu pare, el rei Lluís II el belga. El tractat és fruit de la voluntat de mantenir les tradicions franques de descendència. En efecte, després de la mort d'un sobirà, la tradició vol que el regne sigui repartit de manera equitativa entre els fills. Això condueix a un primer tractat, el Tractat de Verdun. El regne queda dividit en tres: França, Lotaríngia i Germània. Els tractats de Ribemont concerneixen Loratíngia que és objecte altre cop de lluites fratricides. En efecte, Lluís III el Jove, rei de Germània, està disposat a preparar la guerra als reis carolingis Lluís III i Carloman II. Però, la proclamació de Bosó de Provença com a rei de Borgonya l'octubre del 879 i les ofensives vikingues, fa que els tres sobirans decideixen aparcar les seves diferències i signen el tractat que redefineix novament les fronteres del que fou l'imperi Carolingi.

## Tractat del 1179

El tractat fou signat el 2 de maig del 1179 entre els fills del duc Mateu I de Lorraine amb la mediació de Filip, comte de Flandres i de Vermandois. Aquest darrer havent mort el 1176, la successió al ducat esdevé la reivindicació del fill més gran, Simon II, i del petit, Ferry I de Bitche. Els dos germans es fan la guerra durant tres anys fins que s'opera al nou repartiment l'any 1179.

## Referències

* 1 2 Recueil des actes de Louis II le Bègue, Louis III et Carloman II a Google Books
* ↑ Histoire administrative de la Lorraine, p. 29, a Google Books
# Tribuna Catalana

Tribuna Catalana fou un mitjà de comunicació en català, de línia editorial catalanista. Fou impulsat el 2000 per Miquel Sellarès i la seva filla Mònica. Pren com a espai de referència els Països Catalans. Era membre de l'àrea digital de l'Associació Catalana de la Premsa Gratuïta (ACPG). El 2017 va passar el testimoni a Nació Digital. La mesura va comportar la cessió del seu fons històric perquè pugui ser consultat.
Pel que fa a la informació de Mallorca i les Illes Balears, recullia sovint les aportacions de Tribuna Mallorca, un diari digital vinculat a Tribuna Catalana i al grup Opinió Catalana. N'heretava la transversalitat nacionalista, sense deixar de banda la problemàtica social, laboral i ambiental. Es va presentar en societat el 30 de setembre de 2005.

## Referències

* ↑ «Internet i mitjans digitals». Culturcat (Generalitat de Catalunya). Arxivat de l'original el 9 d’octubre 2013. [Consulta: 1r maig 2013].
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Creat, 2014, p. 36.
* 1 2 «Fitxa». ACPG.
* ↑ «Tribuna.cat cedeix el testimoni a NacióDigital». Comunicació 21.
* 1 2 «Tribuna Mallorca es presenta en societat». VilaWeb, 30-09-2005 [Consulta: 23 gener 2012].

## Enllaços externs

* Tribuna Catalana
* Tribuna Mallorca
# Trimestre

Un trimestre és una unitat de temps que comprèn tres mesos d'un mateix any. Aquesta divisió s'usa especialment en el món escolar occidental, on cada avaluació de l'educació formal sol adequar-se a un trimestre, així com les qualificacions d'algunes universitats. És igualment una divisió molt emprada per dividir l'embaràs, amb etapes de risc i indicacions específiques (per exemple l'avortament als països on és legal se situa al primer trimestre). En aquest segon cas els trimestres comencen en el moment de la gestació i no tenen correlació amb l'any natural, mentre que en el primer cas (i en el de les publicacions trimestrals) sol haver-hi correspondència entre un trimestre i una estació de l'any. Els trimestres començant pel gener són una divisió habitual en economia per mesurar els indicadors de riquesa a curt termini.