OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Qitianlingita

La qitianlingita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la columbita. Rep el seu nom de la localitat on va ser descoberta. Des de l'any 2023 és una espècie qüestionable per l'Associació Mineralògica Internacional.

## Característiques

La qitianlingita és un òxid de fórmula química (Fe,Mn)₂(Nb,Ta)₂WO$_{10}$. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic en forma de cristalls tabulars prims paral·lels a {001}, de fins a 0,2 mil·límetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la qitianlingita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriorocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

Es troba en dics de pegmatites de granit. Sol trobar-se associada a altres minerals com: quars, feldespat potàssic, albita, moscovita, zinnwaldita, cassiterita o wolframita "wolframoixiolita". Va ser descoberta l'any 1985 al complex Qitianling, al districte de Beihu (Hunan, República Popular de la Xina). A la Xina també se n'ha trobat a Quannan, a la província de Jiangxi. També se'n troba qitianlingita al mont Begbie (Colúmbia Britànica, Canadà), a Gemerská Poloma (Košice, Eslovàquia) i a Stenalees (Cornualla, Anglaterra).

## Referències

* ↑ «Qitianlingite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ «Columbite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ U. Hålenius, F. Hatert, M. Pasero, S. J. Mills. «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: September 2023» (en anglès). Commission on new minerals, nomenclature and classification, 2023. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ «Qitianlingite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 2 gener 2016].
# Astyanax brevirhinus

Astyanax brevirhinus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical entre 23 °C-27 °C.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Jequitinhonha.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae Sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Astyanax chico

Astyanax chico és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu San Francisco a l'Argentina.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Casciotta, J. R. & A. E. Almirón. 2004. Astyanax chico sp. n. -- a new species from the río San Francisco basin, northwest of Argentina (Teleostei: Characiformes: Characidae). Zool. Abh., Staat. Mus. Tierk. Dresden v. 54: 11-17.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Astyanax chaparae

Astyanax chaparae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Bolívia.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W. 1943. Zoological results of the second Bolivian expedition for the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 1936-1937. Part II.--Additional new fishes. Not. Nat. (Phila.) Núm. 120: 1-7.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Austroraptor cabazai

Austroraptor cabazai ("lladre del sud de Cabaza") és una espècie de dinosaure dromeosàurid que va viure fa uns 70 milions d'anys, al període Cretaci, en el que actualment és l'Argentina. Aquest dinosaure va ser descrit l'any 2008 per Fernando Novas del Museo Argentino de Ciencias Naturales. L'espècimen fòssil es va descobrir als dipòsits del Cretaci superior localitzats a la província de Río Negro de l'Argentina. L'espècie fou anomenada en honor d'Alberto Cabaza, qui fundà el Museo Municipal de Lamarque, en el que l'espècimen fou parcialment estudiat.

## Referències

* ↑ Novas, Fernando E.; Diego Pol, Juan I. Canale, Juan D. Porfiri and Jorge O. Calvo «A bizarre Cretaceous theropod dinosaur from Patagonia and the evolution of Gondwanan dromaeosaurids». Proceedings of the Royal Society B. The Royal Society, 16-12-2008. DOI: 10.1098/rspb.2008.1554 [Consulta: 18 desembre 2008].
* ↑ «Researchers find short-armed raptor in Argentina». Yahoo! News, 16-12-2008 [Consulta: 16 desembre 2008].
* ↑ Museo Argentino de Ciencias Naturales (2008-12-17). "Descubrimiento de un dinosaurio "raptor" gigante en el norte de Patagonia". Nota de premsa. Consulta: 2008-12-17. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 octubre 2009].
* ↑ «New dinosaur species similar to T.rex is uncovered in Argentina». Science & Tech. the Daily Mail, 17-12-2008 [Consulta: 18 desembre 2008].
# Barbut verd de la Xina

El barbut verd de la Xina (Psilopogon faber) és una espècie d'ocell de la família dels megalèmids (Megalaimidae) que habita els boscos de la Xina meridional i l'illa de Hainan

## Taxonomia

Es classifica en dues subespècies:
* P. f. sini (Stresemann, 1929), de la Xina meridional.
* P. f. faber (Swinhoe, 1870), de l'illa de Hainan.
Ambdues subespècies eren incloses a P. oorti, però avui es considera que formen una espècie diferent, arran treballs recents.

## Referències

* ↑ Nigel J.Collar, (2006) A taxonomic reappraisal of the Black-browed Barbet Megalaima oorti. Forktail 22, 170–173
# Barbut verd gegant

El barbut verd gegant (Psilopogon virens) és una espècie d'ocell de la família dels megalèmids (Megalaimidae).

## Hàbitat i distribució

Habita als boscos, des dels Himàlaies (900-3000 m), des de l'extrem nord del Pakistan, cap a l'est, a través del nord de l'Índia, sud del Tibet i Myanmar fins al sud de la Xina, nord-oest de Tailàndia, nord de Laos i nord del Vietnam.
# Barbut verd galtablanc

El barbut verd galtablanc (Psilopogon viridis) és una espècie d'ocell de la família dels megalèmids (Megalaimidae) que habita boscos i ciutats a les terres baixes i turons fins als 2300 m del sud-oest de l'Índia.
# Astyanax varzeae

Astyanax varzeae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,3 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 36-38.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: capçaleres del Rio da Várzea (conca del riu Iguaçú, Brasil).

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Albihoa, V. & L.F. Duboc. 2007. A new species of the freshwater fish genus Astyanax (Ostariophysi: Characidae) from the rio Iguacu basin, southeastern Brazil. Zootaxa 1587: 43–52.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Astylosternus diadematus

Astylosternus diadematus és una espècie de granota que viu al Camerun i, possiblement també, a Nigèria.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. 2004. Astylosternus diadematus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 18 de gener de 2008.

## Enllaços externs

* AMPHIBIAWEB (anglès)
# Avon (Illinois)

Avon és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 915 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Avon tenia 915 habitants, 375 habitatges, i 260 famílies. La densitat de població era de 802,9 habitants/km².
Dels 375 habitatges en un 29,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,3% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 20,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.417 $ i la renda mediana per família de 38.819 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.167 $ mentre que les dones 21.429 $. La renda per capita de la població era de 16.257 $. Aproximadament el 9,9% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Avon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Avon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barrera de l'Escultor

La barrera d'Escultor és una superestructura de galàxies ("paret de galàxies") relativament proper a la Via Làctia (desplaçament cap al roig d'aproximadament z=0.03), també conegut com a supercúmul de l'Escultor.
La superestructura també s'anomena "Gran Muralla del Sud", "Gran Muralla Sud", "Mur Sud", en referència a la Gran Muralla del Nord, o simplement "Gran Muralla" - la Gran Barrera CfA2. L'estructura és de 8.000 km/s de llarg, 5.000 km/s d'amplada, 1000 km/s de fondària, en dimensions d'espai redshift. Com que aquestes estructures són tan grans, és convenient estimar-ne la mida mitjançant la mesura del la seu desplaçament cap al roig; utilitzant un valor de 67,8 per a la constant de Hubble, la mida de l'estructura és d'aproximadament 100 Mpc de llarg per 70 Mpc d'ample per 10 Mpc de profunditat.
La muralla de la Grua és "perpendicular" a la muralla del Forn i amb la barrera d'Escultor.

## Referències

* ↑ Fairall, A. P., Palumbo, G. G. C., Vettolani, G., Kauffman, G., Jones, A., & Baiesi-Pillastrini, G., Largescale Structure in the Universe - Plots from the Updated Catalogue of Radial Velocities of Galaxies and the Southern Redshift Catalogue Journal: R.A.S. MONTHLY NOTICES V.247, NO.2/NOV15, P. 23P, 1990. Bibliographic Code: Bibcode: 1990MNRAS.247P..21F (slices 8 and 10 under SGH)
* ↑ Unveiling large-scale structures behind the Milky Way. Astronomical Society of the Pacific Conference Series, Vol. 67; Proceedings of a workshop at the Observatoire de Paris-Meudon; 18–21 January 1994; San Francisco: Astronomical Society of the Pacific (ASP); c1994; edited by Chantal Balkowski and R. C. Kraan-Korteweg, p.21 ; Visualization of Nearby Large-Scale Structures ; Fairall, A. P., Paverd, W. R., & Ashley, R. P. ; Bibcode: 1994ASPC...67...21F
* ↑ 'Astrophysics and Space Science', Volume 230, Issue 1-2, pp. 225-235 Large-Scale Structures in the Distribution of Galaxies 08/1995 Bibcode: 1995Ap&SS.230..225F
* ↑ O'Meara, Stephen James. Deep-Sky Companions: Southern Gems. Cambridge University Press, 8 abril 2013, p. 107. ISBN 978-1-107-01501-2.
# Aída de la Fuente (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom Aída de la Fuente, ubicada a el parc de San Pedro de los Arcos, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Félix Alonso Arena, i està datada 1997.
És una obra que es va erigir per subscripció popular, amb la finalitat de recordar la Revolució asturiana d'octubre de 1934 en la coneguda figura de Aída de La Fuente (1918 -1934), popularment anomenada «la Rosa Roja».
Es tracta d'un monòlit de pedra que està travessat a mitjana alçada per un bloc que conté un mapa d'Astúries en alt relleu i presenta la llegenda «Revolució d'Octubre de 1934». Tot queda completat mitjançant un medalló de bronze amb el rostre en relleu d'Aída de la Fuente.

## Referències

* 1 2 3 Escultura «Aida de la Fuente» Arxivat 2014-12-16 a Wayback Machine. a vivirasturias.com
* 1 2 Oviedo (Asturias) Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine. a esculturaurbana.com
* ↑ «Ruta por el Oviedo más escultural... 32 figuras que te dejarán de piedra :) ¿TE ATREVES CON UN "SELFIE" DIFERENTE EN TODAS? - GUÍA TURISMO ASTURIAS» (en castellà). GUÍA TURISMO ASTURIAS.
* ↑ Escultura pública de Oviedo (selección, catalogación y textos de Adolfo Casaprima Collera, fotos de Nardo Villaboy), edit. Ayuntamiento de Oviedo, año 2001.
# Atopochilus chabanaudi

Atopochilus chabanaudi és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 «Atopochilus chabanaudi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Poll, M., 1939. Les poissons du Stanley-Pool. Ann. Mus. Congo Belge, Zool. (1), 4(1):1-60.
* ↑ Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barranc de Pamano

El Barranc de Pamano o de Bernui és un corrent fluvial del municipi de Sort (Pallars Sobirà), al Pirineu català.
Neix en un circ estret i allargassat de nord a sud del vessant sud del Montsent de Pallars, flanquejat a l'oest pel Serrat de la Mainera i al nord-est pel Serrat del Collet i el Serrat del Solà, que són continuïtat un de l'altre, de nord-oest a sud-oest. A la conca alta del Pamano encara constitueix el seu límit nord-est un tercer serrat continuació dels anteriors: el Serrat de Comamenre. Marcadament encaixat per aquests serrats, el Pamano va davallant de primer cap al sud, però fent moltes giragonses, deixant a la dreta tot el paratge de Pamano i els Clot del Congester i a l'esquerra, la Pala del Bonyente. En aquest tram l'únic element que denota la presència humana és la Cabaneta, situada a ponent del Clot de Fontalada i al nord del paratge de Pamano.
Quan el barranc arriba sota i al nord-est del Tossal de Pamano, rep per la dreta el Barranc de la Solaneta des Guineus i al cap de poc, també per la dreta, el Barranc de la Font des Vistes. Aleshores el Pamano comença a girar cap al sud-est, sempre amb un curs molt sinuós, i aviat rep per la dreta el Barranc del Triador, just després d'haver deixat a l'esquerra la Borda del Roi i els Corrals del Bonyente, al lloc on aflueix per l'esquerra el Barranc del Bonyente. Al costat nord-est de l'aiguabarreig d'aquests dos barrancs hi ha la Borda de Móra, a sota i a migdia del Serrat del Bonyente. En aquell moment el barranc emprèn cap a llevant, deixant al nord la Fenera i al sud Terres Llargues i deixa a l'esquerra el Tossalet de Figantano, on rep per aquell costat el Barranc de Comamaire.
Tot seguit, torna a girar cap al sud-est, passant pels nuclis de Llessui, Saurí, Bernui i Altron, a la vall d'Àssua, fins a unir-se amb el Rialbó a la cota 830 per afluir al torrent de Sant Antoni per la dreta, entre Escàs i Rialb, prop d'Altron.
El riu, juntament amb els paisatges que l'envolten i els pobles que travessa, va servir de font d'inspiració a Jaume Cabré per a escriure la coneguda novel·la Les veus del Pamano (Proa, 2004).
| « | "(...) – Li diuen lo riu dels mil noms –va fer el Ventura per estripar el tel que s'havia estès entre tots dos. – Per què, de mil noms? – Primer agafa el nom de la muntanya que l'alimenta i es diu Pamano. Més avall, alguns li diuen Bernui i, passat Bernui, es diu riu d'Altron i li canvia la veu i el gust. Les truites i tot, tenen la carn diferent, no tan melosa, no tan gustosa com la de les que es pesquen al Pamano. El Ventura va fer una pipada profunda. Era lluny. Mirava endavant, cap a la Torreta de l'Orri, però estava pescant a la riba del Pamano. – I més avall, cap al pont del Molí, passen a dir-li riu de Sant Antoni i deixa de cantar. | » |
| — Jaume Cabré, fragment de Les veus del Pamano (2004) |||

## Enllaços externs

* «Barranc de Pamano». Gran Enciclopèdia Catalana en línia.
* «Mapa Topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.
* «Les veus del Pamano, de Jaume Cabré».