OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flagstaff

Flagstaff —Kinłání Dook'o' ooshid Biyaagi en navaho, Wii Hagnbaj en havasupai— és una ciutat situada al nord d'Arizona, al sud-oest dels Estats Units. El 2008, la població estimada de la ciutat era de 60.222 habitants. La població de l'àrea metropolitana estadística es va estimar en 127.450 habitants el 2007. És la seu del comtat de Coconino.
Flagstaff és a prop de la vora sud-oest de l'altiplà del Colorado, al llarg del costat occidental del major bosc contigua de Pinus ponderosa al territori continental dels Estats Units. Flagstaff està situada al costat del Monte Elden, just al sud dels San Francisco Peaks, la serralada més alta en l'estat d'Arizona. Humphreys Peak, el punt més alt a Arizona a 3.850 m, està situat a aproximadament 16 km al nord de Flagstaff, a Kachina Peaks Wilderness.
L'activitat econòmica inicial de Flagstaff es basava en les indústries de la fusta, ferrocarril i ramaderia. Avui en dia, la ciutat segueix sent un important centre de distribució per a empreses com Nestlé Purina Petcare i Walgreens, i és la seu de l'Observatori Lowell i de la Northern Arizona University. Flagstaff té un sector de turisme fort, a causa de la seva proximitat al Parc Nacional del Gran Canyó, Oak Creek Canyon, i la històrica «Ruta 66». La ciutat és també la llar de la fabricació de dispositius mèdics, incloent-hi companyies com W. L. Gore and Associates i Machine Solutions.

## Referències

* ↑ Flagstaff city, Arizona: Population Finder Arxivat 2020-02-12 at Archive.is(anglès). United States Census Bureau. Consulta: 18-07-2007.
* ↑ Census 2007.(anglès) United States Census Bureau. Consulta: 5-04-2008
* ↑ Biotic Communities of the Colorado Plateau Arxivat 2015-04-29 a Wayback Machine.. Northern Arizona University, consulta: 02-03-2007.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del govern de Flagstaff (anglès)
* Monument Nacional del Canyó Walnut (anglès) (castellà)
# Fos

«Fos» té aquests significats:
* Física: un material que ha passat per un procés de Fusió (canvi d'estat).
* Geografia:
** Fos és un municipi francès del departament de l'Erau.
** Hòs (occità) o Fos (francès) és un municipi francès del departament de l'Alta Garona.
** Fòs (occità) o Fos-sur-mer (francès) és un municipi francès del departament de Boques del Roine.
Viccionari
# Flux de Hagen-Poiseuille a partir de les equacions de Navier-Stokes

En dinàmica de fluids, la derivació del flux de Hagen-Poiseuille a partir de les equacions de Navier-Stokes mostra com aquest flux és una solució exacta de les equacions de Navier-Stokes.

## Derivació

El flux laminar a través d'un conducte de secció uniforme (circular) es coneix com a flux de Hagen-Poiseuille. Les equacions que governen aquest flux es poden derivar directament de les equacions de moment de Navier-Stokes en coordenades cilíndriques (3D) a través de les següents suposicions.
* El flux és no estacionari ($\partial (...)/\partial t=0$).
* Les components radial i azimutal de la velocitat del fluid són zero ($u_{r}=u_{\theta }=0$).
* El flux és axisimètric ($\partial (...)/\partial \theta =0$) i desenvolupat del tot ($\partial u_{z}/\partial z=0$).
Llavors l'equació angular de l'equació de continuïtat es satisfan idènticament. La primera equació de moment es redueix a $\partial p/\partial r=0$. La pressió $p$és funció de la coordenada de l'eix $z$. La tercera equació del moment es redueix a:
    ${\frac {1}{r}}{\frac {\partial }{\partial r}}\left(r{\frac {\partial u_{z}}{\partial r}}\right)={\frac {1}{\mu }}{\frac {\partial p}{\partial z}}\quad$ on $\mu$ és la viscositat dinàmica del fluid.
    La solució és
    $u_{z}={\frac {1}{4\mu }}{\frac {\partial p}{\partial z}}r^{2}+c_{1}\ln r+c_{2}$
Com que $u_{z}$ ha de ser finit a $r=0$, $c_{1}=0$. La condició de contorn de no lliscament a la paret del conducte requereix que $u_{z}=0$ a $r=R$ (radi del tub), que porta a:
    $c_{2}=-{\frac {1}{4\mu }}{\frac {\partial p}{\partial z}}R^{2}.$
Llavors es té finalment el següent perfil de velocitat parabòlica:
    $u_{z}=-{\frac {1}{4\mu }}{\frac {\partial p}{\partial z}}(R^{2}-r^{2}).$
La velocitat màxima es dona al centre del tub ($r=0$):
    ${u_{z}}_{max}={\frac {R^{2}}{4\mu }}\left(-{\frac {\partial p}{\partial z}}\right).$
La velocitat mitjana es pot obtenir integrant respecte $r$ la velocitat a través de la secció:
    ${u_{z}}_{\mathrm {avg} }={\frac {1}{\pi R^{2}}}\int _{0}^{R}u_{z}\cdot 2\pi rdr=0.5{u_{z}}_{\mathrm {max} }.$
L'equació de Hagen-Poiseuille relaciona el gradient de pressió $\Delta p$ a través del conducte circular de llargària $L$ amb la velocitat mitjana al conducte ${u_{z}}_{\mathrm {avg} }$ i altres paràmetres. Assumint que la pressió decreix linealment a través de la llargària del tub, es téː
$-{\frac {\partial p}{\partial z}}={\frac {\Delta p}{L}}$ (constant). Substituint això i l'expressió per ${u_{z}}_{\mathrm {max} }$ a l'expressió per ${u_{z}}_{\mathrm {avg} }$, i tenint en compte que el diàmetre del conducte és $D=2R$, es téː
    ${u_{z}}_{avg}={\frac {D^{2}}{32\mu }}{\frac {\Delta p}{L}}.$
Reagrupant això s'obté l'equació de Hagen-Poiseuilleː
    $\Delta p={\frac {32\mu L~{u_{z}}_{\mathrm {avg} }}{D^{2}}}.$

## Referències

* ↑ White, Frank M. «6». A: Fluid Mechanics. 5. McGraw-Hill, 2003.
* ↑ Bird, Stewart, Lightfoot. Transport Phenomena, 1960.

## Vegeu també

* Llei de Poiseuille
* Flux de Couette ̟
# Florian Pumhösl

Florian Pumhösl va néixer el 1971 a Viena, ciutat on viu i treballa. Des de començaments dels noranta, ha dut a terme una obra conceptual basada en la revisió crítica del llegat de la modernitat. Les seves instal·lacions, films i les sèries de vidres pintats exploren el significat i l'abast de l'estètica moderna i es plantegen com un sistema de referències a les primeres avantguardes artístiques i arquitectòniques europees i japoneses.
Dins la línia apropiacionista, ell mateix situa els seus treballs en un lloc entre l'art, la recerca històrica i el pensament crític. Les seves obres s'han exposat en galeries i museus de Nova York, Múnic, Berlín, Londres, Los Angeles i Xangai. A Catalunya hi ha obra seva al MACBA.

## Obres destacades

* Modernologie (Dreieckiges Atelier). Tridimensional, 2007

## Referències

* ↑ «Pumhösl, Florian». Museu d'Art Contemporani de Barcelona. [Consulta: 15 maig 2012].
* ↑ Modernologie (Dreieckiges Atelier) Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine., MACBA
# Font dels Ferners

La Font dels Ferners és una font situada a 1.090 metres d'altitud del poble de Rivert, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Antigament pertanyia al terme de Toralla i Serradell.
És al nord-oest de Rivert, a la dreta del barranc de Palomera, al vessant nord del Serrat de la Rebollera. És al nord-oest de les Cadiretes, al nord-est del Turó de la Rebollera i a ponent de l'Espluga de Castilló.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Forn de calç de Cal Guix

Forn de calç de Cal Guix és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Se situa als voltants de la pista forestal que va des de Pedra fins a Marcó. Es té constància que va ser utilitzat fins a la dècada de 1930, segons informació oral.
Actualment es troba enderrocat, restant-ne a la vista sols vestigis dels murs, en origen alçats amb pedra i morter.

## Referències

* 1 2 «Forn de calç de Cal Guix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Forn de calç Cantagalls

El Forn de calç Cantagalls és una obra de Sant Martí de Tous (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de forns de guix situats prop de la carretera C-241c. El conjunt el conformen tres forns i una pedrera d'extracció, situada al darrere d'aquests. Gràcies a la inscripció que es conserva en una de les frontisses dels forns, sabem que la construcció dels mateixos es data a principis del segle XX (190X).
En l'actualitat, la infraestructura està en un estat de conservació dolent; té el quaranta per cent de la superfície cobert vegetació forestal i resta part del capell dempeus. Està en desús.

## Referències

* 1 2 «Forn de calç Cantagalls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Forn de la Torre de Casanova

El Forn de la Torre de Casanova és una obra de Moià inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forn en mal estat de conservació localitzat molt a prop del curs del Torrent de Boladeres i a 230 metres d'un pou de glaç, el qual es troba a peu de pista tornant en direcció a la casa de la Torre de Casanova. S'hi accedeix per la Crta. N-141c al PK 30,8; pel desviament a Torre Casanova, s'ha de passar la casa en direcció al torrent de Bolederes.
Donat que la vegetació cobreix gran part de les restes, el terreny està erosionat i han caigut diverses pedres, gairebé no s'observen els murs de l'espai destinat a coure la ceràmica. Alhora, hi ha restes de ceràmica pels voltants. A pocs metres hi ha una base de pedra de forma rectangular; en dos dels seus laterals s'hi alcen dues lloses de pedra disposades de peu i de poc més d'un metre d'alçada.

## Referències

* 1 2 «Forn de la Torre de Casanova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Francesc Eusebi de Lobkowicz

Francesc Eusebi de Lobkowicz (en alemany Wenzel Eusebius von Lobkowicz) va néixer a Praga el 30 de gener de 1609 i va morir a Raudnitz el 22 d'abril de 1677. Era un noble de Bohèmia, diplomàtic, i des de 1646 duc de Sagan. Era fill del Canceller de Bohèmia Adalbert Zdenka de Lobkowicz (1568-1628) i de la baronessa Polyxena de Pernstein (1566-1642).
Va iniciar la seva carrera com a militar amb l'exèrcit imperial, però més tard va decantar-se per la vida política i diplomàtica. El 1646 va adquirir el ducat de Sagan (Silèsia), que havia estat confiscat des del 1634 per l'emperador Ferran III. El 1657 va ser nomenat President del consell privat de Leopold I, fins que va caure en desgràcia per la seva política d'aliances amb França i va ser empresonat a Raudnitz el 1674.

## Matrimoni i fills

El 3 de novembre de 1638 es va casar amb Johana Myšková de Žlunic (1600−1650), sense tenir descendència.
El 6 de febrer de 1653 es va casar per segona vegada amb Augusta Sofia de Sulzbach (1624-1682), filla del comte palatí i duc August de Sulzbach (1582-1632) i d'Hedwig de Schleswig-Holstein-Gottorp (1603-1657). D'aquest segon matrimoni en nasqueren:
* Un fill nascut mort el 1654.
* Ferran August (1655-1715), casat primer amb Clàudia de Nassau-Hadamar (1660-1680), després amb la princesa Maria Anna de Baden-Baden (1655-1702), en tercer lloc amb Maria Felipa d'Althann (1671-1706), i finalment amb la princesa Maria Joana de Schwarzenberg (1681-1739).
* Felip Ferran (1656-1659).
* Maria Hedwig (1658-1660).
* Francesc Guillem (1659-1698).

## Bibliografia

* Adam Wolf: Wenzel Eusebius v. Lobkowitz. A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 19, Duncker & Humblot, Leipzig 1884, S. 52.

## Enllaços externs

* www.libri.cz Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* rodokmen na str. genealogy.euweb.cz
* aeiou.at/aeiou.encyclop
# Fronteres exteriors de la Unió Europea

Les Fronteres exteriors de la Unió Europea consisteix en les fronteres amb els països que no són membres de la Unió Europea.

## Estat de cooperació transfronterera

La Unió Europea l'any 2004 va desenvolupar la Política Europea de Veïnatge (PEV) per al foment de la cooperació entre l'UE i els seus veïns de l'Est i del Sud del territori europeu (és a dir, amb exclusió de les seves regions ultraperifèriques), que, parcialment, inclou el programa de Cooperació Transfronterera en la promoció del desenvolupament econòmic de les zones frontereres i garantir la seguretat de la frontera.

## Llista de fronteres bilaterals

* Frontera entre Albània i Grècia
* Frontera entre Àustria i Liechtenstein
* Frontera entre Àustria i Suïssa
* Frontera entre Belarús i Polònia
* Frontera entre Bòsnia i Hercegovina i Croàcia
* Frontera entre Bulgària i Macedònia del Nord
* Frontera entre Bulgària i Sèrbia
* Frontera entre Bulgària i Turquia
* Frontera entre Croàcia i Montenegro
* Frontera entre Croàcia i Sèrbia
* Frontera entre Estònia i Rússia
* Frontera entre Finlàndia i Noruega
* Frontera entre Finlàndia i Rússia
* Frontera entre França i Suïssa
* Frontera entre Alemanya i Suïssa
* Frontera entre Grècia i Macedònia del Nord
* Frontera entre Grècia i Turquia
* Frontera entre Hongria i Sèrbia
* Frontera entre Hongria i Ucraïna
* Frontera entre Itàlia i San Marino
* Frontera entre Itàlia i Suïssa
* Frontera entre Letònia i Rússia
* Frontera entre Lituània i Rússia
* Frontera entre Moldàvia i Romania
* Frontera entre Noruega i Suècia
* Frontera entre Polònia i Rússia
* Frontera entre Polònia i Ucraïna
* Frontera entre Romania i Sèrbia
* Frontera entre Romania i Ucraïna
* Frontera entre Eslovàquia i Ucraïna

## Referències

* ↑ «What is the European Neighbourhood Policy?» (en anglès). [Consulta: 22 maig 2015editor=European Union External Action].
* ↑ «The new European Neighbourhood Instrument: providing increased support to the EU’s partners» (en angl`s). EU Neighbourhood Info Centre. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 21 maig 2015].

## Enllaços externs

* Grigore Silaşi, Ovidiu Laurian Simina (eds.), Migration, Mobility and Human Rights at the Eastern Border of the European Union: Space of Freedom and Security, 2008, Editura Universităţii de Vest, ISBN 978–973–125–160–8
# Francesc Roure i Brauget-Massanet

Francesc Roure i Brauget-Massanet (Llagostera, 1880 - Girona, 1948) fou un advocat i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Fou fill de polític de Palafrugell Jaume Roure i Prats i de Maria Dolors Brauget-Massanet i Riera, natural de La Bisbal d'Empordà. Va néixer a Llagostera circa 1880 segons el cens de població de Girona de gener de 1915. Llicenciat en dret, fou elegit diputat dins les files del Partit Liberal a les eleccions generals espanyoles de 1905 pel districte de La Bisbal d'Empordà. A les eleccions generals espanyoles de 1907, però, fou desbancat pel candidat de Solidaritat Catalana, Juli Marial i Tey. Posteriorment ha estat diputat de la Diputació de Girona.

## Referències

* ↑ Grau i Ferrando, Dolors «Jaume Roure i Prats (1858-1938), radiografia d'un cacic». Crònica. Publicació de l'Arxiu Municipal de Llagostera, 1992.
* ↑ «Crónica - Judiciales» (en castellà). El Autonomista, 08-10-1931, pàg. 2.
* ↑ Padró de Girona, foli número 1034 de 1915, padró del número 18, primer pis, segona porta de la Plaça de Sant Francesc, habitatge propietat de Josep Bosch.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Josep Pla i la Diputació de Girona
# Fédération Française des clubs alpins et de montagne

El Fédération Française des clubs alpins et de montagne (FFCAM), coneguda fins al 2005 com a Club Alpin Français (CAF), és una federació de clubs que promouen els esports de muntanya a l'estat francès. Ofereix programes de formació múltiple i cursos per a ajudar les persones a conèixer les muntanyes i dirigeix 142 refugis de muntanya, majoritàriament als Alps i als Pirineus.
Ha evolucionat i crescut molt d'ençà la seva creació el 1874 com a Club Alpin Français (CAF). El Club va ser rebatejat com a FFCAM el 30 de gener de 2005 durant el seu 5è congrés, a Chambèri. Ha esdevingut una federació esportiva amb 241 associacions afiliades, reagrupant desenes de milers de socis. Gairebé 90,000 persones són socis de la FFCAM fins ara. Comitès regional i departamentals aplicant les accions de la federació a nivell local.
És un dels membres fundadors de la Unió Internacional d'Associacions d'Alpinisme (UIAA).

## Vegeu també

* Club Alpí Suís
* Alpine Club
* Pirineisme

## Referències

* ↑ «Qui sommes-nous ?». [Consulta: 10 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Lloc oficial del Club Alpin Français (web oficial del club)
* Refugis de muntanya del Club Alpin Français (web oficial del club)
* Clubs del Club Alpin Français (web oficial del club)
# Gadhali

Gadhali fou un petit estat tributari protegit al prant de Gohelwar de la divisió de Kathiawar a la presidència de Bombai. Està format per tres pobles ambs tres tributaris separats. Està situat a uns 12 km a l'oest d'Ujalwar, estació ferroviària.
La població el 1881 era de 1.223 habitants, tenint uns ingressos estimats de 900 lliures i pagant un tribut de 169 lliures al Gaikwar de Baroda i 30 lliures al nawab de Junagarh.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Freie Arbeiter-Union

Freie Arbeiter-Union (FAU), de nom complet Freie Arbeiterinnen- und Arbeiter Union, és un sindicat alemany fundat el 1977 amb implantació a tot el país.
És una organització anarcosindicalista que es regeix per principis federalistes autoorganitzatius amb els objectius següents: lluita de classes, solidaritat i protecció entre els membres, educació i formació cultural. El diari Direkte Aktion apareix cada dos mesos amb 16 pàgines.
La seva orientació és internacionalista atès que l'anarcosindicalisme és un moviment de la classe treballadora contra el capitalisme global. La FAU va ser una secció local de l'Associació Internacional de Treballadors fins al 2016. Actualment forma part de la Confederació Internacional del Treball.

## Referències

* ↑ «Statement of the XXVI Congress | International Workers Association», 07-12-2016. Arxivat de l'original el 2016-12-07. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ «Founding of a New International» (en anglès britànic), 12-05-2018. [Consulta: 6 febrer 2022].
# Freienfeld

Freienfeld (italià Campo di Trens) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis del districte i vall de Wipptal. L'any 2007 tenia 2.460 habitants. Comprèn les fraccions d'Egg (Pruno), Elzenbaum, Flans (Flanes), Mauls (Mules), Niederried (Novale Basso), Pfulters (Fuldres), Ritzail (Rizzolo), Sprechenstein (Castelpietra), Stilfes (Stilves), Trens i Valgenäun (Valgenauna). Limita amb els municipis de Franzensfeste (Fortezza), Ratschings (Racines), Mühlbach (Rio di Pusteria), Sarntal (Sarentino), Pfitsch (Val di Vizze), i Sterzing (Vipiteno).

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 96,22% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 3,30% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 0,48% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Armin Holzer | SVP |
# Gai Fonteu

Gai Fonteu o Gai Fontei (en llatí Caius Fonteius) va ser un militar romà del segle ii aC. Formava part de la gens Fonteia, una gens romana d'origen plebeu originària de Tusculum.
L'any 114 o 113 aC va ser triumvir monetalis. Més endavant era legat del pretor Gneu Servili Cepió juntament amb el qual va morir assassinat en un tumult que es va produir a Asculum al Picè, en esclatar la guerra dels mars o guerra social l'any 90 aC. Va tenir dos fills: Fonteia i Marc Fonteu.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de noms propis, p. 77

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 179.
# Gai Fonteu Capitó

Gai Fonteu Capitó és el nom dels següents personatges:
# Gens Quintília

La gens Quintília (en llatí: gens Quintilia) va ser una gens romana d'origen patrici, també anomenada Quinctília, que posteriorment va perdre la lletra "c".
Apareixen ja a les primeres llegendes de Roma quan els pastors seguidors de Ròmul van ser anomenats Quintilii o Quintiliani i els de Rem es van anomenar Fabii o Fabiani. Probablement les dues famílies van exercir un sacerdoci hereditari, la de sacerdots del déu Luperc, els Luperci, que dirigien les Lupercals. Aquest sacerdoci va estar limitat durant molt de temps a les dues gens.
Tot i la seva antiguitat la gens Quintília mai no va agafar gaire importància i el seu nom és principalment conegut pel desafortunat Quintili Var, derrotat pels germànics a la batalla del bosc de Teutoburg durant el regnat d'August. Durant tot el període republicà només una vegada van arribar al consolat l'any 453 aC i una vegada la dictadura el 331 aC. El seu cognom familiar va ser normalment Varus durant la República, però en van agafar altres durant l'Imperi.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/642?rgn=full+text;view=image;q1=QuintiliaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 634. ]
# Galeichthys stanneus

Galeichthys stanneus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A., 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 15. i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P.J. i W.A. Bussing, 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes, 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Taylor, W.R. i N.A. Menezes, 1978. Ariidae. A: W. Fischer (ed.) FAO species identification sheets for fishery purposes. West Atlantic (Fishing Area 31). volum 1. (pag. var.). FAO, Roma.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.