OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monarca del paradís de la Xina

El monarca del paradís de la Xina (Terpsiphone incei) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos des del centre fins al nord-est de la Xina, sud-est de Rússia i Corea del Nord. En hivern arriba fins al Sud-est asiàtic i Sumatra.

## Taxonomia

Considerat tradicionalment una subespècie de Terpsiphone paradisi, va ser ubicat a la seua pròpia espècie arran treballs com ara Fabre et al. 2012.

## Referències

* ↑ «Monarca del paradís de la Xina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
* ↑ PH Fabre, M Irestedt, J Fjeldså, R Bristol, JJ Groombridge, M Irham i KA Jønsson. 2012. Dynamic colonization exchanges between continents and islands drive diversification in paradise-flycatchers (Terpsiphone, Monarchidae). Journal of Biogeography 39: 1900–1918
# Molí del Roure

Molí del Roure és un molí de Susqueda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A prop del mas el Roure, del qual rep el nom, al curs de la riera de l'Om, trobem les restes vivents del Molí del Roure.
Per tal d'analitzar amb major rigor i exactitud el molí, podem afirmar que aquesta construcció està estructurada en dues parts físiques molt evidents: per una banda tenim l'antic molí que aprofitava les aigües de la riera de l'Om. El molí descansa directament sobre la penya del riu i està arran d'aigua. Es tracta d'una construcció vertical de tres pisos. En el nivell que es troba arran d'aigua trobem una gran boca o obertura per on circulava l'aigua. En els espais equivalents al pis intermedi i al superior trobem una sèrie de finestres matusseres bastant irrellevants. A l'interior encara es pot observar les restes vivents de la maquinària emprada i de les eines que s'utilitzaven per al bon funcionament del molí.
Mentre que per l'altra en la part superior del molí trobem una edificació que consta de tres plantes i que està coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals. Tant el portal com les diverses obertures dels respectius pisos han estat resolts de forma bastant matussera i barroera, ja que són molt irregulars.
Les dues construccions es troben emplaçades en un terreny molt irregular. Això ha provocat la disposició accidentada tant del molí, el qual descansa directament sobre la penya del riu i a escassos centímetres de l'aigua, i de l'habitatge el qual està ubicat en un pendent bastant accentuada.
El procediment emprat per a la resolució dels dos espais és similar, és a dir pedres fragmentades, còdols de riu manipulats a cops de martell i blocs rústics de pedra sense desbastar i treballar i tota aquesta barreja lligada amb morter de calç i sense cap mena de revestiment.
Pel que fa a l'estat de conservació cal dir que el de l'edificació és bastant bo, ja que aquesta és utilitzada esporàdicament com a habitatge o refugi. No és el cas però del molí, el qual es troba immers en un estat preocupant de conservació, ja que en estar abandonat i fora d'ús s'ha iniciat el procés de degradació i esfondrament.

## Història

El Molí del Roure, cal contextualitzar-lo en l'antic veïnat de Fornils. Situat a la plana ondulada que s'estén entre la cinglera del Far i Casadevall i la petita serra de Sant Pau al sud. És travessada pel torrent de l'Om.
Aquest veïnat, avui deshabitat, està conformat per algunes masies, la majoria de les quals estan documentades des de finals del segle xiii, i les capelles de Sant Pau de Fornils, documentada des de l'any 1269 encara que l'edifici actual és del segle xix i Sant Pere de Fornils de la que en queda només l'absis romànic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Molí del Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Cuixabarba

* Per a altres significats, vegeu «amargot».
La barballa, apagallums, cuixabarba o pa de conill (Scorzonera laciniata) és una planta herbàcia de la família de les asteràcies nativa a la Mediterrània i, a l'est, fins al Pakistan. Ha estat introduïda a Austràlia i el continent americà. Creix en camps de cultiu i erms, hàbitats rocosos i cunetes. És una planta anual o biennal de mida baixa a mitjana i molt variable, ocasionalment perenne monocàrpica. Fulles basals 1-2 pinnatilobulades, amb segments esvelts; fulles superiors menys dividides i que abracen la tija. Capítols groc llis, de 15-25 mm, solitaris amb un peduncle gruixut; bràctees involucrals de lanceolades a ovals, les internes iguals o lleugerament més curtes que les lígules. Floreix a la primavera.

## Referències

* ↑ Anthos - Sistema de información sobre las plantas de España
* ↑ «Cuixabarba». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Enllaços externs

* http://wp6-cichorieae.e-taxonomy.eu/portal/cdm_dataportal/taxon/5fb5b888-e6ea-4e26-8cbf-b0e3036370ed
# Dauradet olivaci

El dauradet olivaci (Pseudocolopteryx acutipennis) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives i herbes trepadores, normalment a prop de l'aigua als Andes de Colòmbia, cap al sud, a través de l'est de l'Equador, est del Perú i Bolívia fins al nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Dauradet olivaci». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Monarca del paradís de les Seychelles

El monarca del paradís de les Seychelles (Terpsiphone corvina) és una espècie d'ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae) que habitava els boscos de les illes Seychelles. Actualment reclòs a l'illa de Digme.

## Referències

* ↑ «Monarca del paradís de les Seychelles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
* ↑ Reportatge de TV3. Televisió de Catalunya S.A. Rev. 11/07/2013 (català)
# WSJT

WSJT és un programa d'ordinador utilitzat per a febles senyals de radiocomunicació entre operadors radioaficionats. El programa va ser escrit inicialment per Joe Taylor, K1JT, però va passar a ser de codi obert i està desenvolupat per un petit equip. Les tècniques de processament de senyal digital del WSJT-X faciliten substancialment als operadors de ràdio aficionats l'ús de modes de propagació diferents als habituals, com ara la dispersió de meteors d'alta velocitat i el rebot de la lluna. A més, WSJT és capaç d'enviar informes de senyal a xarxes d'observació com PSK Reporter.

## Història

WSJT, el predecessor de WSJT-X, es va publicar originalment el 2001 i ha sofert diverses revisions importants. Els modes de comunicació s'han afegit i eliminat del programari al llarg del seu desenvolupament. Des del 2005, el programari s'ha llançat com a programari de codi obert sota la Llicència Pública General de GNU. Aquest canvi de llicència va requerir reescriptures substancials i va trigar diversos mesos a completar-se. Tot i que Joe Taylor va ser el desenvolupador original (i encara actua com a responsable), actualment diversos programadors estan involucrats en l'escriptura del programari. La darrera versió de WSJT (que no s'ha de confondre amb WSJT-X) està escrita en Python i C, amb diverses utilitats escrites en Fortran.
Les versions de WSJT fins a 7.06 r1933 (anomenades col·loquialment WSJT7) i anteriors eren agregacions de versions anteriors, i com a tal WSJT7 contenia 16 modes diferents (FSK441, JT6M, variants JT65 A - C, JT2, JT4, variants WSPR A - G, i una vista prèvia de JT64A). A partir de la versió 8.0 (anomenada col·loquialment WSJT8), els modes disponibles van canviar completament, de manera que WSJT8 ara ofereix 5 modes diferents (JTMS, ISCAT, JT64A, JT8 i Echo), cap dels quals no és compatible amb WSJT7 o anteriors llançaments. Aquesta incompatibilitat cap enrere inclou JT64A, de manera que la versió prèvia de JT64A a WSJT7 no es pot comunicar amb la versió estable de JT64A a WSJT8. A Maig 2018, l'última versió de WSJT és WSJT10.
A l'any 2020, es fa una proposta al autor de fer la traducció al català del programa WSJT-X per part de Xavi Canyadell, EA3W i surt una versió beta nova on el idioma del programa canvia automàticament en funció del idioma del sistema operatiu, sent el català el primer idioma a part del original, el anglès disponible. Vist l'èxit de la prova s'afegeixen altres llengües al programa.
Referències
* 1 2 Joe Taylor, K1JT. «WSJT-X 2.6.1 User Guide», 10-01-2023.
* ↑ Joe Taylor, K1JT (August 25–27, 2006). "Open Source WSJT: Status, Capabilities, and Future Evolution" a 12th International EME Conference.
* ↑ «WSJT Overview». Arxivat de l'original el 2022-12-08. [Consulta: 19 novembre 2023].
# Molí del Roquet

El Molí del Roquet és un molí de Sant Martí de Maldà, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Del molí es conserva la volta ojival de la planta que fa uns 6,75 metres x 4,45 metres. Es desmuntà i dexà de funcionar per allà els anys 20.

## Referències

* 1 2 «Molí del Roquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Cuixart

«Cuixart» té aquests significats:
* Can Cuixart, obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat)
* Fundació Cuixart, entitat privada sense ànim de lucre amb seu a Palafrugell fundada l'any 1998 per voluntat de Modest Cuixart en vida
* Biografies:
** Francesc Cuixart i Barjau (Berga, 1875 - Manresa, 1927), pintor que va alternar l'academicisme amb el modernisme
** Jordi Cuixart i Navarro (Santa Perpètua de Mogoda, 1975), empresari, activista polític i president d'Òmnium
** Modest Cuixart i Tàpies (Barcelona, 1925 - Palamós, 2007), pintor abstracte
Viccionari
# Peter Artner

Peter Artner (Viena, 20 de maig de 1966) és un exfutbolista austríac, que ocupava plaça de defensa.

## Trajectòria

Va començar la seua carrera professional a l'Austria de Viena, on es presentava com el successor del llegendari Robert Sara. Després d'una cessió al First Viena, no va tenir les oportunitats que esperava a l'Austria i va fitxar per l'Admira Wacker, on va romandre sis anys abans de passar a l'Austria de Salzburgo, club en el qual va viure el seu millor moment, fins i tot amb una bona actuació a la Copa de la UEFA 93/94.
Després d'aventures fallides a la lliga espanyola (Hèrcules CF) i a la Serie B italiana, va retornar al seu país per acabar la seua carrera a Sankt Polten.
Entre els seus títols destaquen la Copa d'Austria de 1986 i la lliga austriaca de 1994 i 1995.

## Selecció

Artner va ser 55 vegades internacional amb la selecció austríaca de futbol, i va marcar un gol. Va formar part del combinat del seu país que va acudir al Mundial d'Itàlia de 1990.

## Referències

* ↑ «Peter Artner - Perfil del jugador» (en castellà). transfermarkt.es. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Peter Artner - Estad. y palmarés». footballdatabase.eu. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Hércules CF - Jugadores, Clasificación y Fichajes - 96/97». footballdatabase.eu. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Peter Artner». Arquivo dos Mundiais. [Consulta: 17 març 2024].
# Loughrea

Loughrea (pron. /lɒxˈreɪ/ lokh-ray, en irlandès Baile Locha Riach o "vila del llac gris") és una ciutat d'Irlanda, al comtat de Galway, a la província de Connacht. Es troba al nord dels turons Slieve Aughty. La ciutat és famosa per tenir una catedral molt bonica i perquè en els darrers anys ha esdevingut una ciutat dormitori de la propera Galway.

## Etimologia

La vila pren el nom de Loch Riach (gaèlic irlandès "llac gris") en el que està. Es creu que el nom del llac deriva de Loch Riabhach ("llac tacat"). Aquest nom alternatiu irlandès és l'usat en l'escola primària local multiconfessional en irlandès: Gaelscoil Riabhach. La vila es troba en l'àrea anomenada històricament Trícha Máenmaige.

## Economia

Loughrea ha estat tradicionalment una vila agrícola que s'inicià en la indústria amb l'explotació de les mines de Tynagh, que durant 15 anys foren les principals explotacions a Irlanda de zinc i plata. Actualment hi ha una central elèctrica de gas al lloc de les antigues mines.
A més de ser ciutat dormitori de Galway a Loughrea hi ha nombroses indústries farmacèutiques i de processament de dades. També hi ha un cert desenvolupament del sector turístic.

## Galeria d'imatges

* Llac de Loughrea
* El priorat de Loughrea

## Referències

* ↑ http://www.irelandmidwest.com/galway/towns/Loughrea.htm
* ↑ GaelscoilRiabhach.ie - Loughrea's Multi-faith Gaelscoil

## Enllaços externs

* Loughreaonline.com - Cambra de COmerç de Loughrea Arxivat 2013-08-26 a Wayback Machine.
* Gaelscoil Riabhach
* Informació turística de Loughrea
* Gaeilge Locha Riach Arxivat 2010-12-18 a Wayback Machine.
* Loughrea Foróige Arxivat 2013-01-03 a Wayback Machine.
# Der Mann, der seinen Mörder Sucht

Der Mann, der seinen Mörder sucht (L’home a la recerc del seu assassí) és un pel·lícula de comèdia alemanya del 1931 dirigida per Robert Siodmak i protagonitzada per Heinz Rühmann, Lien Deyers i Hans Leibelt. La pel·lícula està parcialment perduda; dels 9 actes originals només en queden cinc (50 minuts). Va ser un dels primers papers principals de la propera estrella alemanya Heinz Rühmann. El coguionista Billy Wilder estava al començament de la seva llarga carrera. Es va rodar als Estudis Babelsberg de Berlín i es va estrenar al Gloria-Palast de la ciutat. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director d'art Robert Herlth i Walter Röhrig. Va ser refet el 1952 com a Man lebt nur einmal.

## Argument

Hans Herfort vol suïcidar-se. Per això paga un lladre perquè el mati. Tanmateix, quan coneix la bella Kitty, de sobte ja no vol morir. Busca desesperadament el lladre, però al seu torn ha subcontractat la feina a un autèntic sicari.

## Repartiment

* Heinz Rühmann com a Hans Herfort
* Lien Deyers com a Kitty
* Raimund Janitschek com Otto Kuttlapp
* Hans Leibelt com Adamowski
* Hermann Speelmans com a Jim
* Friedrich Hollaender com a president de 'Weisse Weste'
* Gerhard Bienert com a policia
* Eugen Boral com a membre de 'Weisse Weste'
* Otti Dietze com a posada
* Victor Palfi com a amic de Hans
* Greta Keller com a cantant
* Franz Fiedler
* Eberhard Mack
* Erik Schuetz
* Roland Varno
* Wolfgang von Waltershausen
* Hermann Blaß
* Fritz Odemar

## Vegeu també

* Les trifulgues d'un xinès a la Xina (novel·la de Jules Verne, 1879)
* Flirting with Fate (1916)
* The Whistler (1944)
* Man lebt nur einmal (1952)
* Five Days (1954)
* Les tribulacions d’un xinès a la Xina (1965)
* Tulips (1981)
* I Hired a Contract Killer (1990)
* Bulworth (1998)
* Sklapni a zastřel mě (2005)

## Referències

* ↑ Hardt p. 239

## Bibliografia

* Hardt, Ursula. From Caligari to California: Erich Pommer's Life in the International Film Wars. Berghahn Books, 1996. ISBN 978-1-57181-930-7.
* Kreimeier, Klaus. The Ufa Story: A History of Germany's Greatest Film Company, 1918–1945. University of California Press, 1999. ISBN 978-0-520-22069-0.

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Anna Gonzaga

Anna Gonzaga (en francès Anne de Gonzague de Clèveris) va néixer a París el 1616 i va morir a la mateixa capital francesa el 6 de juliol de 1684. Filla del duc de Màntua Carles I Gonzaga-Nevers (1580-1637) i de Caterina de Lorena (1585-1618). Malgrat que el seu nom sigui d'ascendència italiana, ella va néixer i residir sempre a França, fins i tot després que el seu pare recuperés el domini del ducat de Màntua al nord d'Itàlia.
En morir la seva mare, quan ella només tenia dos anys, la seva família va preveure que Anna esdevingués monja, però després de la mort del seu pare quan ella tenia vint-i-un anys va fer canviar els plans familiars. Ella es va enamorar apassionadament del seu cosí Enric II de Lorena, amb qui va contractar matrimoni en secret el 1639, cosa que ell va negar i la va deixar definitivament dos anys després.
Arran del seu matrimoni una mica forçat amb el Comte Palatí Eduard de Wittelsbach era coneguda també com la princesa palatina. Essent la seva mare de profundes conviccions religioses, va aconseguir que el seu marit es convertís al catolicisme tot i l'oposició familiar de tradició calvinista. Va dedicar tots els seus esforços en procurar casar les seves filles amb famílies importants de la noblesa europea.

## Matrimoni i fills

El 24 d'abril de 1645 es va casar a París amb Eduard de Wittelsbach (1625-1663), deu anys més jove que ella, fill de l'elector Palatí i rei de Bohèmia Frederic V de Wittelsbach (1596-1632) i d'Elisabet d'Anglaterra (1596-1662). El matrimoni va tenir tres filles:
* Lluïsa Maria (1647-1679), casada amb el príncep Carles Teodor de Salm (1645-1710).
* Anna Enriqueta (1648-1723), casada amb Enric Juli de Borbó-Condé (1643-1709).
* Benedicta Enriqueta (1652-1730), casada amb el duc Joan Frederic de Brunsvic-Lüneburg (1625-1679).

## Bibliografia

* Williams, George L. Papal Genealogy: The Families and Descendants of the Popes. Jefferson, North Carolina and London: McFarland, 2004. ISBN 0786420715.
# Xenichthys rupestris

Xenichthys rupestris és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: el Perú.

## Estat de conservació

Atès que és una espècie planctòfaga, és probable que sigui molt afectada quan s'esdevé el fenomen meteorològic d'El Niño. A més, la seva distribució geogràfica tan restringida, la destrucció dels manglars i dels estuaris, i el desenvolupament costaner poden afectar negativament la supervivència d'aquesta espècie.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. Catalogue of the fishes of Lower California, in the Smithsonian Institution, collected by Mr. J. Xantus. Part IV. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 80-88.
* ↑ Hildebrand, S. F., 1946. A descriptive catalog of the shore fishes of Peru. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 189: i-xi + 1-530.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Xenichthys rupestris» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Robertson, D.R. i Allen, G.R., 2006. Shore fishes of the tropical eastern Pacific: an information system. Smithsonian Tropical Research Institute, Balboa, Panamà.
* ↑ Chen, D., Cane, M.A., Kaplan, A., Zebiak, S.E i Huang, D., 2004. Predictability of El Niño over the past 148 years. Nature 428: 733-736.
* ↑ Soto, C.G., 2001. The potential impacts of global climate change on marine protected areas. Reviews in Fish Biology and Fisheries 11(3): 181-195.
* ↑ Grove, J.S., 1985. Influence of the 1982-1983 El Niño event upon the ichthyofauna of the Galápagos archipelago. Charles Darwin Foundation for the Galapagos Islands, Quito, l'Equador.
* ↑ Allen, G; Robertson, R. (2010). "Xenichthys rupestris." 2010 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2010. [Consulta: 15 agost 2023]

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Sun Shao (fill de Sun Ce)

* Per altres persones amb el mateix nom i cognom, vegeu Sun Shao.
    En aquest nom xinès, el cognom és Sun.
Sun Shao va ser el fill pòstum de Sun Ce, un senyor de la guerra de la tardana Dinastia Han Oriental. La seva data de mort no apareix en la seva breu biografia als Registres dels Tres Regnes de Chen Shou, però va viure per veure a Sun Quan ascendir al tron de Wu Oriental i se li va concedir el títol d'un marquès —— inicialment Marquès de Wu, més tard Marquès de Shangyu. Cap informació sobre Sun Shao existeix fora de la seva breu menció en els Registres dels Tres Regnes, encara que hi ha alguna informació sobre el seu fill, Sun Feng, que succeiria el seu títol de marquès.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. Records of Three Kingdoms. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.

## Enllaços externs

* Arbre genealògic de la família Sun (anglès)
| Sun Qiang | Sun Qiang | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jing | Sun Jing | Sun Jing | Sun Jing |
| Sun Ben | Sun Fu | Sun He | Sun Ce | Sun Ce | Sun Ce | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Yi | Sun Kuang | Sun Gao | Sun Gao | Sun Yu | Sun Jiao |
| | | Sun Huan | Sun Shao | Sun Shao | Sun Shao | Sun Deng | Sun He | Sun He | Sun Ba | Sun Xiu | Sun Liang | | | Sun Chou | Sun Gong | | |
| | | | Sun Kai | Sun Yi | Sun Feng | Sun Ying | Sun Hao | Sun Qian | | | | | | Sun Lin | Sun Jun | | |
# Aula Escola Europea

Aula Escola Europea, o simplement Aula, és un centre d'ensenyament privat ubicat al barri de Pedralbes de Barcelona. Va ser fundat el 1968 pel pedagog Pere Ribera, qui havia sigut el director de la línia espanyola del Liceu Francès. El centre és conegut per haver sigut el lloc on s'han format dirigents polítics com Artur Mas, entre molts d'altres.

## Valors

El centre destaca pels seus valors catalans i internacionals, projectant Aula Escola Europea com una escola de prestigi europeu i mundial que, gràcies als seus valors de plurilingüisme, serietat i treball, ha aconseguit formar a un gran nombre d'estudiants. A més a més, molts dels els seus alumnes han estat reconeguts amb prestigiosos premis i molts dels seus alumnes han liderat i avui lideren grans projectes en tots els camps i àrees del coneixement, des de les ciències fins a les humanitats

## Referències

* ↑ Pérez, Beatriz. «El Aula, 50 años de excelencia» (en castellà), 10-04-2018. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «Sindicat d'Estudiants». [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «El ‘top ten' de les escoles catalanes d'elit». El Crític, 2019. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «“Con la educación se puede cambiar el destino”» (en castellà), 28-02-2018. [Consulta: 29 desembre 2019].
# Pierre de Nyert

Pierre de Nyert (Baiona, 1597 - París, 12 de febrer de 1682) fou un mestre de música francès.
Primer valet de cambra de Lluís XIII i Lluís XIV, va ser enviat a Roma per a perfeccionar la seva formació. Dels italians aprèn el respecte per la prosòdia natural, la bona dicció i la posta en valor de les paraules, però seguint el gust francès amb bon resultat l'art d'entreteixir tots aquests elements conservant una declamació justa i refinada.
Tingué per alumnes a Marie-Françoise Certain, Michel Lambert, Anne de La Barre, Mademoiselle Hilaire i, probablement, a Bacilly.
Pierre de Nyert fou un valet privat, títol més aviat honorífic, però que li permetia informacions i brames, incloent aquells que tingueren la desgracia de no ser de la seva agrada.

## Referències

* ↑ https://operabaroque.fr/BOESSET_TRIOMPHES.htm

## Bibliografia

* Mathieu da Vinha, Les Valets de chambre de Louis XIV, Paris, Perrin, coll. "Pour l'Histoire", 2004, passim.
* Mathieu da Vinha, Les Nyert, exemple d'une ascension sociale dans la Maison du Roi au XVIIe siècle, XVIIe siècle, 54th year, 2002-1, (pp. 15–34).
* ↑ https://www.decitre.fr/livres/les-valets-de-chambre-de-louis-xiv-9782262021351.html
* ↑ https://www.cairn.info/revue-dix-septieme-siecle-2002-1-page-15.htm