OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tvøroyri

Tvøroyri [ˈtvøːɹɔiɹɪ] és un poble situat a la costa occidental de l'illa de Suðuroy, a les illes Fèroe. Amb els seus 859 habitants (2021) és la població més important del municipi de Tvøroyri, del qual també n'és la capital. El municipi inclou 4 localitats més: Froðba, Øravík, Øravíkarlíð i Trongisvágur. A 1 de gener de 2021 el nombre total d'habitants del municipi sencer era de 1745 persones.
L'ex-Primer ministre de les Illes Fèroe, Jóannes Eidesgaard és fill de Tvøroyri.

## Història

Tvøroyri és la localitat més recent de Suðuroy. Va ser fundada el 1836, després que el monopoli comercial danès establís una sucursal al lloc. La zona pertanyia als pobladors de Froðba, i Tvøroyri va créixer lenta però constantment fins a superar en població a la localitat veïna, els orígens de la qual es remunten a l'era de les sagues. Durant el primer any d'exitència de Tvøroyri s'hi van instal·lar 10 persones i el 1860 ja n'eren 66. L'església de Froðba es va acabar traslladant a Tvøroyri per raons d'importància demogràfica, però aviat va resultar massa petita i el 1908 va haver de ser substituïda per l'església que encara podem veure avui.
Poc després d'iniciar-se el segle xx, el poble comptava, a part dels comerciants, amb un sastre, un sabater, un rellotger, un enquadernador, un barber i un forner. En el període d'entreguerres hi vivien 600 persones i era la segona localitat més poblada de les Fèroe, fins que va ser superada per Klaksvík el 1940.
L'església de Tvøroyri s'aixeca en el punt més alt del poble. És una església que es va construir a Noruega a principis del segle XX i es va traslladar peça per peça al seu emplaçament actual el 1908.

## Demografia

El municipi té cinc localitats estadística i històricament separades, però que conformen totes elles pràcticament una sola unitat poblacional al llarg del Trongisvágsfjørður. La localitat més aïllada és Ørðavík.
Ajuntament de Tvøroyri :
| Població | Número d'habitants |
| Froðba | 272 |
| Trongisvágur | 527 |
| Tvøroyri | 859 |
| Ørðavík | 30 |
| Ørðavíkarlíð | 57 |
| TOTAL | 1745 |

## Esports

El club esportiu TB Tvøroyri es va fundar el 1892 com a club de futbol, i és, per tant, el primer que va existir a les Illes Fèroe. El nom TB també s'utilitzava en la secció de voleibol.fins que el 2016 es va convertir en un club independent amb el nom de TB Flogbóltur. El desembre de 2016, els tres clubs de futbol de l'illa de Suðuroy, el TB, el FC Suðuroy i el Royn, van acordar la seva fusió en un sol club. El nou club es va anomenar TB / FC Suðuroy / Royn.
Hi ha un club de rem, el Froðbiar Sóknar Róðrarfelag, que va ser fundat el 1934.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 4 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Tvøroyri» (en feroès). Fólkakirkjan (Església de les Illes Fèroe).. [Consulta: 12 gener 2019].
* ↑ «Jóansøka – ein altjóða hásummarstevna» (en feroès). nordlysid.fo, 20-06-2019. [Consulta: 11 agost 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Caça de balenes a les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Tvøroyri. (feroès)
# Rhizothera

Rhizothera és un gènere d'ocells de la subfamília dels perdicins (Perdicinae), dins la família dels fasiànids (Phasianidae). Aquestes perdius de llarg bec, viuen en zones boscoses de la Península Malaia, Sumatra i Borneo.

## Llistat d'espècies

S'han descrit dues espècies d'aquest gènere:
* Perdiu becllarga (Rhizothera longirostris).
* Perdiu del Dulit (Rhizothera dulitensis).
Alguns autors consideren dulitensis una subespècie de longirostris.

## Referències

* ↑ Classificació dels gal·liformes segons el IOC Arxivat 2013-10-15 a Wayback Machine. 18-07-2010 (anglès)
* ↑ Classificació de Clements 2009Rev. 18-07-2010 (anglès)
# Skerpikjøt

El skerpikjøt ['ʃɛʃpɪtʃøːt] és un menjar tradicional de la gastronomia de les Illes Fèroe. Es tracta de carn adobada de xai, la qual ha estat penjada durant 5-9 mesos perquè s'assequés al vent. El clima fred de l'illa i l'aire salat confereixen un sabor especialment picant a la carn, fent-la incomparable amb les carns curades similars.
La carn s'adoba al hjallur (uns espais que deixen corre el vent). El procés de curació crea una capa de floridura blau-verda a la superfície, donant a la carn una olor potent i un sabor fermentat. L'olor molt forta del skerpikjøt pot molestar els que no hi estiguin acostumats. El procés de curat es divideix en tres fases, les quals tenen un impacte en el gust, la consistència i l'olor de la carn acabada. El clima influeix molt en el resultat final del curat, per tant hi pot haver variacions de gust d'un any a un altre. Un problema important del procés és la infestació per mosques. Per aquest motiu, els assecadors solen col·locar-se al costat dels rierols o del mar per tal de disminuir la presència de mosques.
Un cop el producte acabat, es talla a rodanxes fines i s'utilitza sovint com a guarnició del pa de sègol, de la mateixa manera que altres tipus de pernil curat. La carn també es pot menjar amb patates bullides, calentes o fredes.

## Referències

* 1 2 3 «Færøsk madkultur. En oversigt» (en danès). Fróðskaparsetur Føroya. Arkivert fra. Arxivat de l'original el 2013-11-09. [Consulta: 25 juliol 2022].
* ↑ «Skerpikjøt» (en anglès). Taste Atlas. [Consulta: 25 juliol 2022].
* ↑ Myhre, 1982, p. 158–159.
* ↑ «Skerpikjøt» (en anglès). Atlas Obscura. [Consulta: 25 juliol 2022].

## Bibliografia

* Myhre, Bjørn. Vestnordisk byggeskikk gjennom to tusen år. Tradisjon og forandring fra romertid til det 19. århundre (en norueg). Arkeologisk museum i Stavanger, 1982. ISBN 82-90215-39-8.
# Assumpta Roura

Assumpta Roura (Barcelona, 1952 - 2014) fou una periodista i escriptora catalana.
Llicenciada en filosofia i lletres per la Universitat de Barcelona, diplomada en sociologia de la comunicació per la Universitat Paul Valerie de Montpeller ("Sociología y comunicación en los albores del siglo XXI: pautas mediáticas y nuevos comportamientos sociales"), es va iniciar en el món periodístic a Mundo Diario, i posteriorment, entre d'altres mitjans, va col·laborar amb La Vanguardia, Avui, El Mundo Cataluña, Interviú, Tiempo i La Voz de Galicia.
Va escriure diferents llibres, va fer de traductora i es va dedicar també a la fotografia. Un dels seus llibres més coneguts i colpidors és "Hasta luego, tristeza. Autobiografia de una depresión", basat en la seva experiència amb aquesta greu malaltia; en el llibre també parla de les seves difícils relacions sentimentals.
Va ser una persona compromesa socialment. Va militar a Bandera Roja als anys 70. Anys més tard, entre d'altres implicacions, va simpatitzar amb el Moviment 15-M. A més de a la premsa impresa, va anar publicant articles a diferents mitjans virtuals i va ser activa a les xarxes socials.
Després d'haver sigut una notable escriptora i haver publicat a grans editorials (Planeta, Plaza & Janés, Gedisa...), al final de la seva vida, amb importants problemes de salut i econòmics, va acabar vivint gràcies a les ajudes de Caritas.

## Publicacions

* Isabel Preysler: el triunfo de una mujer (1986)
* Contigo ¡pan y caviar!: tú, yo y el dinero (1990)
* La radio de Julia (1992)
* Protagonistas. Luis del Olmo, la radio y yo (1993, conjuntament amb Luis del Olmo)
* Nosotros, que nos quisimos tanto: el libro de los que fuimos jóvenes (1996)
* La mujer ante el espejo: apuntes sobre el amor (1997)
* Mujeres para después de una guerra: una moral hipócrita del franquismo (1998)
* El misterio de la mujer de El Pardo (2000)
* Hasta luego, tristeza. Autobiografía de una depresión (2000)
* Entre nosotras: de mi madre a mi hija (2001)
* El bolero de Caperucita (2002)
* Un inmenso prostíbulo. Mujer y moralidad durante el franquismo (2005)
* Telenovelas, pasiones de mujer: el sexo del culebrón (2009)

## Referències

* ↑ Tura, Montserrat «Assumpta Roura, literatura i fotografia (1952-2014)». Núvol, 23-01-2014 [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ «Mor l'escriptora Assumpta Roura». El Punt Avui, [Consulta, 26/11/2016].
* ↑ «Assumpta Roura, Artemisa Ediciones». [Consulta: 26 novembre 2016].
* ↑ «Assumpta Roura, literatura i fotografia». , [Consulta, 26/11/2016].
* ↑ «Muerte de una escritora brillante. El Mundo». [Consulta: 26 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Entrevista a l'Assumpta Roura.
* La moral franquista contra la dona. Avui, 28-1-2005.
* Consume o muere.
* Assumpta Roura, dues fotos.
# Restrepia falkenbergii

Restrepia falkenbergii, o Restrepia de Falkenberg, és una espècie d'orquídia epífita que es troba a Colòmbia a altituds entre 1.000-2.000 m. Les seves arrels aèries semblen pèls fins. Les seves flors són força acolorides hi predomina el color groc amb el taronja i el vermell a la part del darrere que contrasta amb les bandes de color porpra-roig.
# Merujan Artsruní

Merujan Artsruní (armeni: Մերուժան Արծրունի Meružan Arcruni, la transliteració difereix; també pot ser pronunciat Meruzhan, Ardzruni, Artsrouni) (va governar vers 355-369 EC) va ser un nakharar (senyor feudal armeni) de la família Artsruní. Va viure durant les dècades posteriors a la conversió oficial d'Armènia al cristianisme, però ell va romandre zoroastrià. Quan el rei persa Sapor II va envair Armènia en la dècada del 360, Meruzhan i altres senyor armenis es van passar al bàndol persa, un estat zoroastrià per aleshores. Es va unir a Sapor en ràtzies sobre els districtes de Sofene i Acilisene. El rei armeni Arsaces II va fugir, i l'atac persa va ser repel·lit de manera reeixida pel sparapet (general) Vasak Mamikonian. En moltes històries armènies, inclosa la de P'awstos, Merujan és vist com un traïdor; i es diu que Sapor li va prometre riqueses i una governació. Alguns, però, afirmen que es veia a si mateix com un governant que exercia els seus poders legítims per a contrarestar el creixement del cristianisme. Va ser mort pel successor de l'Arsaces II part, Pap d'Armènia.

## Referències

* ↑ Buzandac'i, P'awstos, History of the Armenians, http://rbedrosian.com/pb11.htm
* ↑ Russell, James, St Vartan the Warrior, http://www.hayastan.com/armenia/religion/history/index3.php

## Enllaços externs

* A History of Armenia de Vahan M. Kurkjian, capítol 19
# Rhizoprionodon porosus

Rhizoprionodon porosus és una espècie de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 110 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Carib, incloent-hi les Bahames, fins a l'Uruguai.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Cervigón, F., R. Cipriani, W. Fischer, L. Garibaldi, M. Hendrickx, A.J. Lemus, R. Márquez, J.M. Poutiers, G. Robaina i B. Rodriguez, 1992. Fichas FAO de identificación de especies para los fines de la pesca. Guía de campo de las especies comerciales marinas y de aquas salobres de la costa septentrional de Sur América. FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poey, F. 1858-1861. Memorias sobra la historia natural de la Isla de Cuba, acompañadas de sumarios Latinos y extractos en Francés. Tomo 2. La Habana. [Sections have subtitles.]. Mem. Hist. Nat. Cuba v. 2: 1-96 (1858), 97-336 (1860), 337-442, (1861), Pls. 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Serrat de Sòls

El Serrat de Sòls és una muntanya de 919 metres que es troba al municipi d'Àger, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Verne

La Verne és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 31.638 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, La Verne tenia 31.638 habitants, 11.070 habitatges, i 8.346 famílies. La densitat de població era de 1.470 habitants/km².
Dels 11.070 habitatges en un 35,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 24,6% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.326 $ i la renda mediana per família de 70.344 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.429 $ mentre que les dones 35.180 $. La renda per capita de la població era de 26.689 $. Entorn del 2,5% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- La Verne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- La Verne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# James Malcolm Rymer

James Malcolm Rymer (1814-1884) va ser un escriptor britànic del segle xix de penny dreadfuls, i és coautor amb Thomas Peckett Prest de Varney the Vampire (1847) i The String of Pearls (1847), en el qual el famós personatge malvat Sweeney Todd fa el seu debut literari.
La informació sobre Rymer és incompleta. Era d'origen escocès, tot i que va néixer a Clerkenwell, Londres, l'1 de febrer de 1814. Al Directori de Londres del 1841 figura com a enginyer civil, que vivia al carrer Burton 42, i el catàleg del Museu Britànic l'esmenta el 1842 com a editor de la revista Queen's. Entre 1842 i 1867 va escriure fins a 115 novel·les populars per al llibreter i editor anglès, Edward Lloyd, inclosos els més venuts Ada the Trarayed, Varney the Vampyre i The String of Pearls. Les novel·les de Rymer van aparèixer a Anglaterra amb el seu propi nom, així com pseudònims anagramàtics com Malcolm J. Errym i Malcolm J. Merry.
Va morir l'11 d'agost de 1884 i va ser enterrat al cementiri Kensal Green, a l'oest de Londres.

## Bibliografia

* Ada the Betrayed; or, The Murder at the Old Smithy (1845)
* The String of Pearls: A Romance (1846)
* Varney the Vampire; or the Feast of Blood (1847)
* The Widow Mortimer (1849)
* Love and Mystery; or, Married and Single: A Romance (1849)
* Mazeppa; or, The Wild Horse of the Ukraine: A Romance (1850)
* The Dark Woman (1861)
* Edith the Captive; or, The Robbers of Epping Forest (1861)
* The Wronged Wife: or The Heart of Hate (1870)
* The Black Monk; or, The Secret of the Grey Turret
* The First False Step; or The Path to Crime
* The Knightriders
* Rankley Grange
* The Marquis of Dalewood

## Aparicions de ficció

James Malcolm Rymer apareix com a narrador de la saga de Springheel, sèrie dos: The Legend of Springheel'd Jack, de The Wireless Theatre Company. Ambientada al 1845, Rymer és interpretat per John Holden-White.

## Referències

* 1 2 3 Collins, Dick. «Introduction». A: Varney, the Vampyre. Ware: Wordsworth, 2010.
* ↑ Sutherland, John. Bestsellers: a very short introduction. Oxford University Press, 2007, p. 82. ISBN 978-0-19-921489-1.
* ↑ «The Springheel Saga, Series Two; The Legend Of Springheel'd Jack». Yes. Wireless Theatre Company. Arxivat de l'original el 20 de desembre 2013. [Consulta: 24 desembre 2013].
* ↑ «'The Legend of Springheel'd Jack' - Episode One: 'The Terror of London' A Review». Yes. Morgue Of Intrigue. [Consulta: 24 desembre 2013].

## Enllaços externs

* James Malcolm Rymer Arxivat 2021-06-23 a Wayback Machine.
* James Malcolm Rymer a l'Internet Speculative Fiction Database
# José María Buljubasich

José María Buljubasich (Firmat, Argentina, 12 de maig de 1971) és un exfutbolista argentí que jugava com a porter.

## Trajectòria

El Tati va debutar per Rosario Central en la primera divisió argentina l'any 1991, on va començar la seva dil·latada trajectòria. Passant per Espanya i Mèxic, amb intervals de tornada a l'Argentina, Buljubasich es consagra campió del clausura 2003 com a porter titular de River, equip entrenat pel xilè Manuel Pellegrini.
Després d'això, i per motius personals, decideix abandonar el futbol, per a dedicar-se a la representació de jugadors, fins que rep una oferta dels dirigents del club xilè Unión Española. Accepta el desafiament i marxa a la competició d'aquest país. Amb espectaculars actuacions en el clu, especialment en la definició a penals en la semifinal del clausura xilè 2004, on va atallar tres penals a la UC, el Tati és contractat per aquest últim a partir del 2005.
Eixe any, jugant el campionat de clausura del futbol xilè, Buljubasich va passar més de 1.352 minuts sense rebre un gol en la seva tanca, rècord que el va posar en el quart lloc a nivell mundial. També es va coronar campió del Torneig de Clausura del futbol xilè, com a porter de la Universidad Católica, destacant a més la seva participació en la Copa Sud-americana, arribant a la semifinal. Al setembre de 2006 se li va diagnosticar un Tumor cerebral benigne, del qual hagué de ser operat.
A pesar de no haver pogut acabar jugant l'any 2006, va ser triat el 18é Millor Porter del Món 2006 per la IFFHS. Al voltant de 3 mesos va durar la posada a punt de Buljubasich, tornant al futbol com a titular i capità de l'elenc creuat en el Torneig d'Obertura 2007, transformant-se en una de les millors figures del seu equip.
El Tati Buljubasich va manifestar en diverses ocasions els seus desitjos de seguir lligat al club universitari i en un futur retirar-se en la Institució de la qual va ser ídol per als seguidors. No obstant això, el meta va decidir no seguir en l'entitat, després de no haver pogut arribar a acord per a renovar el seu contracte. Així ho va confirmar el mateix jugador el 30 de desembre de 2008 a San Carlos de Apoquindo, després de la intensa reunió que va tenir amb el president de la branca de futbol del conjunt estudiantil, Felipe Achondo. Immediatament, després de fer-se efectiva la seva desvinculació amb el conjunt xilè, va ser transferit al club Olimpia del Paraguai.

## Enllaços externs

* IFFHS Top 350 goalkeeping shutouts
* La Catolica player profile (castellà)
# UltraSurf

UltraSurf és un freeware per esquivar la censura a Internet creat per UltraReach Internet Corporation. Aquest software permet als usuaris passar a través de la censura a Internet i els firewalls usant un servidor proxy HTTP, que usa diversos protocols de codificació de la informació per aconseguir privacitat.
Va ser desenvolupat per dissidents Xinesos amb l'obejctiu de permetre als usuaris d'Internet passar a través del Gran Firewall Xinés. Actualment té més de 11 milions d'usuaris per tot el món.
El programa no necessita instal·lar-se i no deixa cap registre quan es tanca. En altres paraules, no deixa cap rastre del seu ús. UltraSurf funciona creant túnels codificats HTTP entre l'ordinador de l'usuari i la "seu central" de servidors proxy permetent així travessar els firewalls i la censura. Per darrere, el software canvia l'adreça IP dels seus servidors proxy unes 10000 vegades cada hora.
Podríem dir que UltraSurf és la competència directa de Tor tal com demostren diversos informes que han intercanviat ambdues entitats amb l'objectiu de criticar-se i demostrar que un és millor que l'altre. Un exemple del 2012 on UltraSurf respon a un document de Tor es pot trobar al següent enllaç Arxivat 2016-01-18 a Wayback Machine..
També cal recalcar que existeix una pàgina no oficial amb diversos tutorials en castellà, amés de enllaços de descàrrega de fonts oficials.
# Rhabdalestes tangensis

Rhabdalestes tangensis és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-27 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Tanga (Tanzània).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eccles, D.H., 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma. 145 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Seegers, L., L. De Vos i D.O. Okeyo, 2003. Annotated checklist of the freshwater fishes of Kenya (excluding the lacustrine haplochromines from Lake Victoria). J. E. Afr. Nat. Hist. 92:11-47.
* ↑ Skelton, P.H., 1994. Diversity and distribution of freshwater fishes in East and Southern Africa. p.95-131. A: G.G. Teugels, J.F. Guégan i J.J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr. Zool. 275.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# La Riera (Portbou)

La Riera és una entitat de població del municipi de Portbou a la comarca de l'Alt Empordà. En el cens de 2007 tenia deu habitants censats.

## Referències

* ↑ «Entitats del municipi de Portbou». municat.gencat.cat. [Consulta: 7 juny 2012].