OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mobofest

El Mobofest és un festival de música sense ànim de lucre que se celebra al Pla de Mallorca. Es va celebrar per primera vegada el 2017 al municipi de Sant Joan amb la intenció de donar cabuda a artistes balears i emergents. El 2018 van comptar amb El Petit de Cal Eril, Miquel Serra, Donallop, Saxophobia Funk Project, Da Souza, Vaquer, Xanguito, Dr. Magneto, Bilo, Black Cigarette i Mazoni.
Els dies 17 i 18 d'agost de 2019 va tenir lloc la seva tercera edició, al Puig de Consolació de Sant Joan. Hi van participar els artistes Dinamo, Júlia Colom, Joan Miquel Oliver, Núria Graham, Billie The Vision and The Dancers, Caspary, JoKB, Jansky, Leonmanso, Maria Jaume, Rotten Kings, Lost Fills, Ceremoney, Dr. Magneto, Island Cavall i Marion Deprez.
La quarta edició s'havia de celebrar els dies 22 i 23 d'agost de 2020, amb Manel i Kakkmaddafakka com a caps de cartell. Arran de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020, el Mobofest va haver de reformular-se en un cicle de concerts de músics illencs del 14 al 23 d'agost, amb músics com Da Souza, Salvatge Cor i Joana Gomila. Dos dies abans de començar el cicle, l'Ajuntament de Sant Joan va decidir emetre un ban municipal que anul·lava qualsevol esdeveniment cultural per preocupació davant la situació de pandèmia, cancel·lant el festival.
L'any 2021 el festival es va traslladar a Lloret de Vistalegre. Es va celebrar del 30 de juliol a l'1 d'agost amb les actuacions de Maria Hein, Peligro, Gostwo & Joanmi Bauzà, Alenaire, Reïna, Modern York, Pau Vallvé, Da Souza, Maria Jaume, Pujà Fasuà, Cariño i Manel.
La següent edició del Mobofest es va celebrar l'any 2022, novament a Lloret de Vistalegre. Els dies 29 i 30 de juliol van actuar al festival Kakkmaddafakka, Villagers, Ginestà, Mishima, Cariño, Lildami, Cercle, Clara Ingold, Aina Tramullas, Diji, Jansky, Rosana Nun, Escarràs, Go Cactus, Saïm, Salvatge Cor, Mar Grimalt, Papa Topo, Sideways, Verlaat, Paula Serra i Plan-ET.

## Referències

* ↑ «https://www.diariodemallorca.es/cultura/2019/01/28/billie-the-vision--the/1386596.html». [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «https://www.ultimahora.es/noticias/cultura/2019/08/18/1101121/encanto-local-hype-internacional-reinan-ambicioso-mobofest.html». [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «https://quefeimmallorca.es/mobofest-2019». [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «https://www.diariodemallorca.es/part-forana/2019/08/18/mobofest-sant-joan-crece-ritmo/1441721.html». [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «Manel se apunta al Mobofest con su disco 'Per la bona gent'». Diario de Mallorca, 03-03-2020 [Consulta: 16 agost 2020].
* ↑ «El Mobofest es reformula i proposa un cicle de concerts amb músics illencs». Ara Balears, 03-07-2020 [Consulta: 16 agost 2020].
* ↑ «Cancel·len el festival Mobofest de Sant Joan». Ara Balears, 14-08-2020 [Consulta: 16 agost 2020].
* ↑ «MoboFest Music Festival 2021» (en castellà). [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «MoboFest Music Festival 2022» (en castellà). [Consulta: 6 agost 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Amphiprion clarkii

Amphiprion clarkii és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de llargària total.
* Té dues bandes blanques: una es troba darrere de l'ull i l'altra dalt de l'anus.
* Aleta caudal de color blanc, de vegades groguenca, però sempre més esvaïda que la resta del cos.

## Reproducció

És ovípar i monògam.

## Alimentació

És omnívor.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical (30°N-30°S, 47°E-172°W), associat als esculls de corall, a 1-60 m de fondària i en simbiosi amb les anemones Cryptodendrum adhaesivum, Entacmaea quadricolor, Heteractis aurora, Heteractis crispa, Heteractis magnifica, Heteractis malu, Macrodactyla doreensis, Stichodactyla gigantea, Stichodactyla haddoni i Stichodactyla mertensii.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Golf Pèrsic fins a Austràlia Occidental. També és present a Melanèsia, Micronèsia, Taiwan, el sud del Japó i les Illes Ryukyu.

## Longevitat

Viu fins als onze anys.

## Observacions

Pot ésser criat en captivitat.

## Referències

* ↑ «Amphiprion clarkii». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, C. i A. Hafiz 1987. Common reef fishes of the Maldives. Novelty Press, Maldives.
* ↑ Thresher, R.E. 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City (Estats Units). 399 p.
* ↑ Whiteman, E.A. i I.M. Côté 2004. Monogamy in marine fishes. Biol. Rev. 79:351-375.
* ↑ Broad, G. 2003. Fishes of the Philippines. Anvil Publishing, Inc., pasi City. 510 pp.
* ↑ Fautin, D.G. i G.R. Allen 1992. Field guide to anemonefishes and their host sea anemones. Western Australian Museum, Francis Street, Perth.
* ↑ Moyer, J.T. 1986. Longevity of the anemonefish Amphiprion clarkii at Miyake-jima, Japan with notes on four other species. Copeia 1986(1):135-139.
* ↑ Miyagawa, K. 1989. Experimental analysis of the symbiosis between anemonefishes and sea anemones. Ethology 80:19-46.
* ↑ Moe, A.M. Jr. 1992. The marine aquarium handbook. Beginner to breeder. Green Turtle Publication, Florida, Estats Units. 318 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Miquel Àngel Femenias Gamundí

Miquel Àngel Femenias Gamundí (1949, Palma, Mallorca) és un pintor mallorquí del moviment Nova Plàstica Mallorquina.
Femenias estudià a l'Escola d'Arts i Oficis de Palma. El 1967 participà, a Palma, en la creació de l'Acadèmia de Nu i el 1970 en la del grup Bes. Després es llicencià en Biologia el 1979 i en Geografia i Història el 1989. Influït pel conceptualisme, s'interessà pels fonaments de l'obra plàstica, particularment per la seva funció d'element de relació entre l'artista i la societat. Al llarg de la dècada dels setanta, participà activament en les manifestacions col·lectives de la Nova Plàstica Mallorquina. Exposà a les mostres Art Pobre (1971) i Ensenya-1 (1973), a Palma. Fou un dels membres més dinàmics i radicals del grup Criada 74 i participà en totes les seves accions i exposicions (1974-77). Cap al 1980, abandonà la pintura i signà amb el pseudònim Lucas Osúa articles polèmics sobre la pràctica i la teoria de l'art.

## Referències

* ↑ «Femenias Gamundí, Miquel Àngel». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 5. Palma: Promomallorca, p. 240. ISBN 84-8661702-2.
# Milà-Sanremo 1923

La Milà-Sanremo 1923 fou la 16a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 25 de març de 1923, sent el vencedor final l'italià Costante Girardengo, que d'aquesta manera aconseguia la seva tercera victòria en aquesta cursa.
64 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 31 d'ells, tots italians.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Costante Girardengo | - | 10h 14' 00" |
| 2 | Gaetano Belloni | - | m. t. |
| 3 | Giuseppe Azzini | - | m. t. |
| 4 | Giovanni Brunero | - | m. t. |
| 5 | Pietro Bestetti | - | m. t. |
| 6 | Bartolomeo Aimo | - | m. t. |
| 7 | Camillo Arduino | - | m. t. |
| 8 | Angelo Gremo | - | m. t. |
| 9 | Ottavio Bottecchia | - | m. t. |
| 10 | Luigi Lucotti | - | m. t. |

## Referències

* ↑ «Cyclisme sur route - Milan - San Remo 1923 - Résultats» (en francès). [Consulta: 15 juliol 2018].
# Milà-Sanremo 1919

La Milà-Sanremo 1919 fou la 12a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 6 d'abril de 1919, sent el vencedor final l'italià Angelo Gremo.
42 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 22 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Angelo Gremo | - | 11h 26' 00" |
| 2 | Costante Girardengo | - | + 2' 15" |
| 3 | Giuseppe Olivieri | - | + 8' 00" |
| 4 | Giuseppe Azzini | - | m. t. |
| 5 | Carlo Galetti | - | + 25' 00" |
| 6 | Mario Santagostino | - | + 25' 30" |
| 7 | Luigi Lucotti | - | + 30' 00" |
| 8 | Clemente Canepari | - | + 30' 50" |
| 9 | Giovanni Rossignoli | - | + 38' 30" |
| 10 | Lucien Buysse | - | + 41' 30" |

## Referències

* ↑ «Cyclisme sur route - Milan - San Remo 1919 - Résultats» (en francès). [Consulta: 15 juliol 2018].
# Molí de Massegur

El Molí de Massegur és una obra de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. La casa pairal d'aquest molí ja es troba documentada els segles xiv i xv, però el molí no es construeix fins al segle xviii, època pròspera en que precisament es formà el veïnat que presidiria la masia.

## Descripció

És un edifici de dos cossos, un d'ells conforma la pallissa. Està orientat a sud i la teulada és a dues vessants. L'accés a la casa es fa per mitjà d'unes escales de pedra treballada i formades per un arc de mitja volta. La casa està datada de 1785, el material emprat és la roca volcànica, si bé també hi predomina la pedra treballada en les cantoneres dels portals i finestres. A la part del darrere hi ha una petita galeria adossada a la casa i després una pallissa en la que destaca un passadís. Sota el molí hi passa la riera.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Massegur». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Molí de Maçaners

El Molí de Maçaners és una obra del municipi de Saldes (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El molí de Maçaners és una construcció de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana orientada a migdia. La construcció s'adapta al desnivell del terreny i tot i que s'ha ampliat en els últims anys pel costat de migdia, conserva tots els elements característics d'un molí fariner. La bassa és a ponent i conté l'aigua per obtenir la força que mou la roda de pales situada a la part inferior de la casa. El desnivell entre la bassa i el carcabà on és situat el rodet és de 12m. i permet una força capaç de fer voltar la roda 120 r.p.m. La roda té 1,40m. de diàmetre. A la part baixa de la casa hi ha tots els mecanismes de funcionament del molí: mola, arbre de fusta, tremuja, riscle, alçador, etc. i pro del casal l'escairador.

## Història

El molí és una construcció del s. XVIII que es va ampliar l'any 1860 adaptant el casal a masia. L'última reforma és dels anys seixanta d'aquest segle però el funcionament és el mateix dels clàssics molins hidràulics.

## Referències

* 1 2 «Molí de Maçaners». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Molí de Meranges

El Molí de Meranges és un molí del municipi de Meranges (Cerdanya) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un antic molí reconstruït entre els anys 2008 i 2010 que en l'actualitat és un habitatge privat. El molí com a cos central és acompanyat per altres construccions de dimensions més petites com el paller o cobert, que a diferència de la resta és en estat ruïnós. Són dos edificis de planta rectangular que formen un (el molí) i les restes del paller al costat est. Per a la recuperació de l'edifici es van conservar l'estructura i els murs de maçoneria. Els acabaments actuals són en fusta i la teulada de dos vessants de materials moderns. A la part inferior es conserva en bon estat la boca del carcabà, dos ulls en arc apuntat en origen. Seguit d'aquest també es pot veure l'antiga séquia que conduïa l'aigua del riu Duran. La captació està situada a 100 metres aproximadament. Una de les moles d'aquest molí està situada a la font situada 100 metres amunt del molí, seguint la pista cap a Éller.

## Història

El Molí de Meranges originàriament s'utilitzava com a molí fariner, i com a generador de corrent elèctric fins als anys 30-40 que va quedar abandonat. Entre els anys 2008-2010, els nous propietaris de l'edifici van realitzar actuacions de rehabilitació del molí, per tal de destinar-lo a habitatge particular. S'ha rehabilitat el cos principal de l'antic molí, però el segon cos, situat de forma annexa, el pallars, està actualment en situació de perill d'esfondrament total, amb la teulada pràcticament ensorrada.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Meranges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2015].
# Anacapri

Anacapri és un municipi d'Itàlia, situat a l'illa de Capri, dins la Ciutat metropolitana de Nàpols, a la regió de la Campània. Té una població de 7.022 habitants (30/06/2019) sobre una superfície de 6,47 km².
És juntament amb el municipi de Capri un dels dos municipis (el de major extensió) de l'illa.
El seu nom deriva de la paraula grega "ànà" (dalt) i Capri.
Dins del seu terme municipal es troba el punt més alt de l'illa, el puig Solaro, amb 586 metres, accesible per un telecadira, des d'on es pot observar una bella panoràmica del golf de Nàpols i del golf de Salern.

## Curiositats

El compositor Claude Debussy va visitar la població i va compondre una obra musical anomenada "Les collines d'Anacapri ".

## Demografia

* Gràfica d'evolució demogràfica de Anacapri entre 1861 i 2011
* Fuente ISTAT - elaboració gràfica de Viquipèdia

## Galeria

* Casa Rossa
* Església de Santa Sofia
* Villa Damecuta
* Plaça Diaz amb les seves majòliques
* Far a Punta Carena
* Església de Sant Miquel
* La loggia de Villa San Michele
* Escala fenicia

## Vegeu també

* Capri

## Referències

* ↑ «Datos». Istituto Nazionale di Statistica (Istat). Arxivat de l'original el 2020-12-17. [Consulta: 8 juny 2020].
# Chase Brothers Motorcycle

Chase Brothers Motorcycle fou un fabricant de motocicletes britànic que tingué activitat entre el 1903 i el 1906. L'empresa fou fundada pel ciclista professional Arthur Chase i el seu germà F. W. Chase, antic pilot de motociclisme que va córrer per a BAT el 1902. Les Chase duien motors Soncin de 2,75 CV.

## Referències

* ↑ «1902 Cycle Show (Stanley)» (en anglès). Grace's Guide to British Industrial History.
* ↑ (en anglès) The Motorcycle, 94, 01-01-1914.
* ↑ «Chase Brothers (1903) motor bike that came into the possession of J R Lloyd, Llandderfel» (imatge) (en anglès). National Archives of Wales.
# Santa Magdalena de Bonastre

Santa Magdalena de Bonastre és una església de Bonastre (Baix Penedès) inventariada. L'església de la Magdalena de Bonastre és senzilla pel que fa l'estructura formal. Té una sola nau amb capelles comunicades. El creuer es ampli i damunt d'ell apareix la cúpula damunt de petxines. La volta de la nau central és de canó amb llunetes, així com ho és als braços del creuer, sagristia i tram davanter del presbiteri. La porta de l'oest presenta pilastres toscanes, llinda adovellada i frontó triangular amb fornícula al timpà. A l'interior hi ha decoració i d'esgrafiats. L'església va ser restaurada per l'arquitecte J. M. Jujol a l'any 1941 i s'allargà fins 1944. D'especial interès són el sagrari que és una de les millors obres d'en Jujol i també el baptisteri.
El maig de 2017 la imatge de la Mare de Déu del Sagrat, situada al jardí de la parròquia, va aparèixer decapitada a causa d'unes destrosses del dia 21 de maig, dia de la festa major. L'Arquebisbat va denunciar els fets als Mossos d'Esquadra.

## Referències

* ↑ «Església de Santa Magdalena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2017].
* ↑ L'Arquebisbat denuncia la decapitació de la Mare de Déu de la Parròquia de Bonastre, Diari Més, 23 de maig de 2017

## Enllaços externs

* «Santa Magdalena». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Santa Magdalena de Blancafort

Santa Magdalena de Blancafort és una església barroca de Blancafort (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

És un edifici de planta rectangular d'una sola nau amb capelles laterals entre els contraforts (35m de llarg per 11m d'amplada; 17m les capelles). Adossades als contraforts hi ha pilastres i contrapilastres en un perfecte ordre corinti; aguanten la volta de canó amb llunetes. L'estructura, malgrat la barroca volta de canó i l'ordre clàssic, resulta la més tradicional del gòtic català degut a l'esveltesa i amplària de la nau. Les capelles laterals són molt poc fondes i són molt baixes. Al peu de la nau, ocupant el primer tram, s'aixequen: el rerecor sobre una volta rebaixada, el campanar i el baptisteri. El frontispici, tot ell de pedra picada, component amb el campanar, és magnífic i d'un disseny clàssic molt acurat: dos parells de pilastres formant dos pisos suporten un frontó triangular que recull tota l'amplada de la nau. Centrant la composició hi ha l'esvelta porta de punt rodó flanquejat per dos parells de columnes corínties estriades i amb pedestals i frontó curvilini trencat. El campanar, tot de pedra, emergeix molt massís de l'angle dret formant torre vuitavada amb vuit finestrals.
La façana no planteja solucions estructurals, sinó que cerca l'interès en la portada, que es planteja com un retaule arquitectònic amb dobles columnes exemptes sobre un important basament i un àtic precedit per una cornisa amb volutes, centrat per una fornícula.

## Història

El contracte per construir el temple porta data de 3 de juny de 1793 i fou pactada entre la vila i els mestres de cases Pere Joan Abelló d'Almoster i Aleix Thomàs de l'Espluga de Francolí. Per finançar-la fou imposat un vintè sobre les collites a tot el poble; s'acaba en sis anys.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Magdalena de Blancafort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Santa Magdalena de Blancafort». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Shelley Olds

Shelley Olds (Groton, Massachusetts, 30 de setembre de 1980) és una ciclista nord-americana professional del 2011 al 2016. Ha combinat la carretera amb el ciclisme en pista. Va participar en els Jocs Olímpics de 2012.
Durant una temporada va ser coneguda com a Shelley Evans agafant el seu nom de casada.
Actualment viu a l'Estartit, amb la seva parella, el director esportiu Manel Lacambra.

## Palmarès en carretera

* 2007
** 1a al Sea Otter Classic (circuit)
* 2009
** 1a al Tulsa Tough i vencedora de 2 etapes
* 2010
** Campiona Panamericana en Ruta
** Campiona dels Estats Units en critèrium
** 1a a la Volta a Nova Zelanda i vencedora de 4 etapes
** 1a al Nature Valley Grand Prix
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedora d'una etapa al Tour de Gila
* 2011
** 1a al Trofeu Costa Etrusca
* 2012
** 1a al Tour of Chongming Island World Cup
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2013
** 1a al Gran Premi de Gatineau
** 1a al Nature Valley Grand Prix
** 1a al Tour d'Elk Grove
** Vencedora de 2 etapes al Joe Martin Stage Race
* 2014
** 1a al Gran Premi Comune di Cornaredo
** 1a al Winston Salem Cycling Classic
** 1a al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini i vencedora de 2 etapes
** Vencedora de 2 etapes a la Volta a Costa Rica
* 2015
** 1a a la Delta Road Race
** 1a a La Madrid Challenge by La Vuelta
** Vencedora d'una etapa al Ladies Tour of Norway

## Palmarès en pista

* 2008
** Campiona dels Estats Units en scratch

## Referències

* ↑ «Shelley Olds y Manuel Lacambra: El dúo ciclista». [Consulta: 6 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Norwalk (Ohio)

Norwalk és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 16.238 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Norwalk tenia 16.238 habitants, 6.377 habitatges, i 4.234 famílies. La densitat de població era de 752,6 habitants/km².
Dels 6.377 habitatges en un 34,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,9% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 28,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.778 $ i la renda mediana per família de 45.789 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.582 $ mentre que les dones 22.165 $. La renda per capita de la població era de 18.519 $. Aproximadament el 6,8% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Norwalk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Norwalk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Liobagrus nantoensis

Liobagrus nantoensis és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Taiwan.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hilgendorf F. M., 1878. Einige neue japanische Fischgattungen. Sitzungsber. Ges. Naturf. Freunde Berlin 1878. 404-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Oshima, M., 1919. Contributions to the study of the fresh water fishes of the island of Formosa. Annals of the Carnegie Museum v. 12 (núms. 2-4): 169-328, Pls. 48-53.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
* Zheng, C.-Y., 1991. Amblycipitidae. p. 318-319. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.