OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cala Barques

Cala Barques està a set quilòmetres de Pollença, s'hi troba separada de Cala Clara per Punta dels Ferrers i forma part de les quatre platges denominades Cala Sant Vicenç.
Cala Sant Vicenç ha servit de plató natural per a pel·lícules com Jack el negre, dirigida per J. Duvivier i interpretada per George Sanders. Es poden visitar les coves prehistòriques de gran valor arqueològic a s'Alzinaret.
Les condicions marítimes i subaquàtiques són aptes per a l'ancoratge d'embarcacions, sempre i que s'evitin una llosa coberta per menys d'un metre d'aigua, detectada a 200 metres de la vorera, i els vents del nord i nord-est que encabriten el mar. Superant aquests dos obstacles, s'hi trobarà un fons de sorra, a tres metres de profunditat, a 300 metres de la costa.
Al final del trajecte es veurà un aparcament on es podrà estacionar el vehicle privat de manera gratuïta. El darrer tram fins a aquest arenal es realitzarà descendint per unes escales sense adaptar per a l'ús dels minusvàlids.

## Fonts d'informació

* Fonts d'informació Arxivat 2021-04-17 a Wayback Machine.
# Cailtram

Cailtram, també conegut amb el nom de Cailtram mac Girom, va ser rei dels pictes del 537 (?) al 538 (?).
Segons la llista de reis de la Crònica picta, Cailtram hauria regnat durant un període d'entre un i sis anys, després dels seus germans Drest i Gartnait. Les dues llistes existents de la Crònica picta no concorden en l'ortografia del seu nom; les variants que hi trobem seran Cailtarni i Cailtaine. Versions més tardanes mencionen a Kelhiran, Kelturan i Kyburcan.
Sembla ser el tercer fill de Girom, mencionat com a rei, tot i que Drest no apareix descrit com un germà de Cailtram i Gartnait.

## Referències

* ↑ Crònica picta (en gaèlic i anglès). Edimburg: H. M. General register house, 1867, p. 7.

## Bibliografia

* Anderson, Alan Orr. Early Sources of Scottish History A.D 500–1286 (llibre). vol. 1. Stamford: Paul Watkins, 1990. ISBN 1-871615-03-8.
* Calise, J. M. P.. Pictish Sourcebook, Documents of Medieval Legend and Dark Age History (llibre). Londres: Greenwood Press, 2002. ISBN 0313322953.
* Cumming, W. A.. The Age of the Picts (llibre). Londres: Sutton Publishing, 1998. ISBN 0750916087.
* Skene, W. F.. Chronicles Of The Picts,Chronicles Of The Scots, And Other Early Memorials Of Scottish History (llibre). Edinburgh: H.M General Register House, 1867. «Reimprès per Kessinger Publishings's (2007) ISBN 1432551051»
# Ca n'Oranies

Ca n'Oranies és una masia d'Òdena (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia formada per diferents edificis (habitatges, quadres...) que tanquen un pati al que dona la façana principal a ponent de la qual hi ha un cos amb una galeria formada per arcades d'arc carpanell. En el cos principal de la façana de ponent destaquen tres balcons.

## Història

Segons informació oral està documentada la segle xvi. A la porta que tanca el pati hi ha inscrita la data de 1909.

## Referències

* 1 2 3 «Ca n'Oranies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2018].
# Can Casanoves (Riells del Fai)

Can Casanoves és una masia del terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental, dins del territori del poble de Riells del Fai.
Està situada en el sector de ponent del terme, a l'esquerra del torrent de la Bassella i a la dreta del Tenes, prop i a ponent d'on s'uneixen aquests dos cursos d'aigua. És al nord-oest de Can Camp, a ponent de Can Mas, i al sud-est de Can Rector, que queda al costat mateix.
# Call of Cthulhu: The Card Game

Call of Cthulhu: The Card Game és un joc de cartes col·leccionables basat en els Mites de Cthulhu llençat per Chaosium entre el 1996 i el 1997. El 2004 en va donar la llicència a Fantasy Flight Games, que va llençar el seu propi joc dissenyat per Eric M. Lang i ambientat al 1928, compartint l'art d'altres productes de FFG com el joc de sobretaula Arkham Horror i el joc de daus i cartes Elder Sign. El setembre del 2015 es va abandonar el seu desenvolupament.

## Referències

* ↑ «Let It Eternal Lie» (en anglès). Fantasy Flight Games, 22-09-2015. [Consulta: 27 setembre 2015].
# Can Feu (Lliçà d'Amunt)

Can Feu és una masia de Lliçà d'Amunt inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran masia d'estructura basilical i orientada a migdia. El cos principal es troba encerclar per altres cossos annexos. Consta de planta baixa, pis i golfes, només a la crugia central. A la façana principal hi ha espitlleres de defensa i tres finestres d'un cert regust gòtic i un portal adovellat al centre. Una de les finestres de la façana porta la data 1643. La cara nord sembla un cos posterior afegit a la casa, es troba coberta a dos vessants. El cos central no sobresurt en aquesta zona. Aquest cos és de paredat comú, té una llinda amb la data 1731 flanquejada per dos caps petits d'angelets fets de pedra.

## Història

Can Feu apareix documentada en el fogatge de 1497. En el fogatge de 1553 s'esmenta a Joan Feu notari. Desconeixem altres dades documentals que facin referència a la casa. El més probable és que la construcció sigui del s. XVI, època de creixement econòmic, com ens ho indica la tipologia de les finestres, així com la utilització d'espitlleres de defensa pròpies dels s. XVI i XVII. També es pot constatar una ampliació posterior: s. XVIII a la cara sud.

## Situació

Es troba al poble de Lliçà d'Amunt, a tocar de Santa Eulàlia de Ronçana.

## Referències

* 1 2 «Can Feu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2013].
# Canciones para después de una guerra

Canciones para después de una guerra («Cançons per a després d'una guerra») és un film documental espanyol, dirigit per Basilio Martín Patino, basat en l'Espanya de la postguerra. Per bé que fou realitzat l'any 1971 de forma clandestina, no va ser estrenat fins al 1976, poc després de la mort del dictador Francisco Franco.
El documental consisteix en una successió d'imatges d'arxiu, prèviament aprovades per la censura, sobre les quals se superposen diverses cançons de l'època (himnes de trinxera, coples, tangos...) a fi de donar-los un segon sentit, sovint satíric o sarcàstic. Constitueix, junt amb Caudillo (1974) i Queridísimos verdugos (1973), una important trilogia documental de les acaballes del franquisme.

## Referències

* ↑ Losada, Carlos. «El silencio oscuro (A propósito de Canciones para después de una guerra)». Encadenados. [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ «Basilio Martín Patino, el creador contra la censura i l'oblit». Ara.cat, 13-08-2017.
# Camí de Virol

El camí de Virol és un camí d'Alcanar inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un camí o petita carretera asfaltada que s'inicia a Cases d'Alcanar i continua en direcció sud-oest, per seguir paral·lel a la costa (entre aquesta i la carretera N-340) fins que gira noranta graus cap al nord per, travessant la N-430, reprendre la direcció cap a Alcanar creuant la carretera que va de Sòl-de-riu a Alcanar, i arribar al camí de les Martorelles.
Al llarg del camí de Virol, entre Cases i la N-340, al vessant meridional, s'arrenglen tot un seguit de casetes de camp o prats.
La part posterior d'aquestes construccions dona a la via, formant una mena de tanca més o menys seguida. Al davant de les casetes hi queda la sínia, la bassa i el camp.

## Història

Sembla que el Lligallo de les Cases o camí de Virol era l'antiga carretera de València des d'època de Carles IV, fins que es va construir la que seguia el traçat de l'actual N-340.
El camí de Virol connecta amb el de les Martorelles, que travessa el riu de la Sénia pel Pont dels Estretets.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Camí de Virol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Camí de Vilamolat de Mur (Castell de Mur)

L'antic Camí de Vilamolat de Mur és actualment en part una pista en bon estat que discorre pel terme municipal de Castell de Mur (antic terme de Mur), del Pallars Jussà.
Arrenca de sota i al nord del castell de Mur, al lloc conegut com a Obaga de la Font de Mur, i en surt cap al nord-oest, seguint paral·lel a la carretera asfaltada, pel seu costat nord, uns 25 o 30 metres per dessota seu. Passa per sobre -ponent- de la Solana de Cordillans, on se separa de la carretera principal. Passa per Cordillans, i fa alguns revolts tancats per superar una carena i baixar de nivell. Deixa les restes de Cal Benet al nord, i entra en uns camps de conreu, on el camí es perd una mica.
Poc després arriba al barranc de les Borrelles, passa a llevant del Carant de les Bruixes i travessa el barranc de Rius. Deixa a llevant els Horts de Rius i a ponent el Clot del Ferrer, fa la volta al Vedat de Petit i puja per l'Obaguet, i just en arribar a la Planta de Josep, a prop i a migdia de Vilamolat de Mur, es reintegra en la carretera local, asfaltada.
El 2007 fou declarat camí ramader per la Generalitat de Catalunya.

## Etimologia

Pren el nom del poble on mena, Vilamolat de Mur.

## Referències

* ↑ Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó de Saint-André-3

El cantó de Saint-André-3 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-André.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2002 -2008 | Jean-Marie Virapoullé | UMP |
| 2008 - | Robert Nativel | PCR |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Cantó de Saint-Arnoult-en-Yvelines

El cantó de Saint-Arnoult-en-Yvelines és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Rambouillet. Comptava amb 17 municipis i el cap era Saint-Arnoult-en-Yvelines.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó de Rambouillet.

## Municipis

* Ablis
* Allainville
* Boinville-le-Gaillard
* Bonnelles
* Bullion
* La Celle-les-Bordes
* Clairefontaine-en-Yvelines
* Longvilliers
* Orsonville
* Paray-Douaville
* Ponthévrard
* Prunay-en-Yvelines
* Rochefort-en-Yvelines
* Saint-Arnoult-en-Yvelines
* Saint-Martin-de-Bréthencourt
* Sainte-Mesme
* Sonchamp

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1979 | Jacqueline Thome-Patenôtre | radical, després PRG, després UDF |
| 1979-1985 | Jean-Louis Barth | PS |
| 1985-1998 | Michel Dobremelle | UDF |
| 1998- | Jean-Louis Barth | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Saint-Aubin-du-Cormier

El cantó de Saint-Aubin-du-Cormier (bretó Kanton Sant-Albin-an-Hiliber) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 10 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Gosné | Goneg | 1.380 | 18,14 | 35140 | 35121 |
| La Chapelle-Saint-Aubert | Chapel-Sant-Alverzh | 359 | 9,77 | 35140 | 35063 |
| Mézières-sur-Couesnon | Magoerioù-ar-C'houenon | 822 | 24,74 | 35140 | 35178 |
| Saint-Aubin-du-Cormier | Sant-Albin-an-Hiliber | 2.746 | 27,41 | 35140 | 35253 |
| Saint-Christophe-de-Valains | Sant-Kristol-Gwalen | 138 | 3,27 | 35140 | 35261 |
| Saint-Georges-de-Chesné | Sant-Jord-Kadeneg | 386 | 11,62 | 35140 | 35269 |
| Saint-Jean-sur-Couesnon | Sant-Yann-ar-C'houenon | 863 | 18,32 | 35140 | 35282 |
| Saint-Marc-sur-Couesnon | Sant-Marzh-ar-C'houenon | 410 | 12,05 | 35140 | 35293 |
| Saint-Ouen-des-Alleux | Sant-Owen-an-Alloz | 923 | 15,20 | 35140 | 35304 |
| Vendel | Gwennel | 339 | 6,37 | 35140 | 35348 |
| Cantó | Sant-Albin-an-Hiliber | 8.366 | 146,89 | - | 3535 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 7.378 | 6.910 | 6.577 | 7.085 | 7.170 | 8.366 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean Taillandier | PRG | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Murat

El cantó de Murat-sur-Vèbre és un cantó del departament francès del Tarn, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Castres i té 4 municipis. El cap cantonal és Murat-sur-Vèbre.

## Municipis

* Barre
* Lo Molin Màger
* Murat
* Najas

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-2004 | Maurice Boyer | Divers droite |
| 2004- | Michel Vidal | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.331 | 2.523 | 2.162 | 1.912 | 1.832 | 1.728 | 1.727 |

## Vegeu també

* Cantons del Tarn
# Cantó de Tarba-4

El cantó de Tarba-4 és un cantó francès del departament dels Alts Pirineus, situat al districte de Tarba. Compta amb una part del municipi de Tarba.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1988-1994 | Jean Vieu | PCF |
| 1994-2008 | Jean-François Calvo | RPR |
| 2008- | Virginie Siani | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Can Salamaña

Can Salamaña és una obra del municipi de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres. Consta de planta baixa i pis. La coberta és a dues vessants. El portal d'entrada és de pedra amb arc de mig punt adovellat. Al costat del portal hi ha l'entrada d'un túnel que comunica la plaça de la rectoria amb la plaça Umbert Rosàs. L'entrada d'aquest túnel és també de pedra i amb arc de mig punt adovellat. Hi ha dues finestres quadrades amb marc de pedra.

## Història

Aquesta casa, que actualment es coneix com a Can Salamaña, fins fa poc anys formava part de la Casa Rectoral. La casa fou construïda pel rector Joan Matarrodona el segle xvii. Sobre la porta encara es conserva l'escut d'armes d'aquest cognom. En l'escut hi ha representat un pi entre dues lletres: "M" i "R". Fa pocs anys l'edifici va ser adquirit per la família Salamaña, veïna del poble, i d'ací el nou nom.

## Referències

* 1 2 «Can Salamaña». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Can Salaverd

Can Salaverd és un edifici del municipi de Pallejà (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És de planta rectangular. L'entrada principal és d'arc de mig punt adovellat. El sostre és de doble vessant. Hi ha força finestres. Obra de pedra i teules. Data del segle xvii.

## Referències

* 1 2 «Can Salaverd». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 febrer 2016].
# Cantó de Rians

El cantó de Rians és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Brinhòla. Té sis municipis i el cap és Rians.

## Municipis

* Artiga
* Ginacèrvias
* Rians
* Sant Julian lo Montanhier
* La Verdièra
* Vinon de Verdon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | M. Decorme | PS |
| 1973-1999 | Maurice Janetti | PS |
| 1999- | Guy Lombard | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.716 | 4.745 | 5.102 | 6.117 | 8.290 | 9.776 | 12.454 |
# Cantó de Revigny-sur-Ornain

El cantó de Revigny-sur-Ornain és un cantó francès del departament del Mosa, situat al districte de Bar-le-Duc. Té 15 municipis i el cap és Revigny-sur-Ornain.

## Municipis

* Andernay
* Beurey-sur-Saulx
* Brabant-le-Roi
* Contrisson
* Couvonges
* Laimont
* Mognéville
* Nettancourt
* Neuville-sur-Ornain
* Rancourt-sur-Ornain
* Remennecourt
* Revigny-sur-Ornain
* Val-d'Ornain
* Vassincourt
* Villers-aux-Vents

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1988 | Pierre Didon | Divers droite |
| 1988-1994 | Claude Roy | UDF |
| 1994-199. | Alain Clément | PS |
| 199.-2008 | Pierre Parisse | UDF, després UMP |
| 2008- | Pierre Burgain | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Riam Est

El cantó de Riam Est és un cantó francès del departament del Puèi Domat, situat al districte de Riam. Té 7 municipis i part del de Riam.

## Municipis

* Cellule,
* Châtel-Guyon,
* Le Cheix,
* Ménétrol,
* La Moutade,
* Pessat-Villeneuve,
* Riam (fracció)
* Saint-Bonnet-près-Riom.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1973 | M. Collonge | RI |
| 1973-1979 | M. Laurençon | UDF |
| 1979-1985 | Pierre-Joël Bonté | PS |
| 1985-2004 | Claude Liebermann | UDF, després UMP |
| 2004- | Jean-Claude Zicola | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cap de la Caça

El cap de la Caça (Capo Caccia en italià) és una península de pedra calcària situada a la província de Sàsser, a l'extrem nord-occidental de l'illa de Sardenya, dins del terme municipal de l'Alguer. Conjuntament amb la punta del Lliri (Punta Giglio) tanca el golf del Port del Comte (Porto Conte), i la seva cara principal es presenta enfront de la badia de l'Alguer. El cap de la Caça deu el seu nom a les caceres organitzades durant el segle xix per part de la noblesa al voltant del cap, des dels seus vaixells, durant els períodes de mar en calma.
Al cap hi ha instal·lada l'Estació Meteorològica del Cap de la Caça, i gràcies a la seva situació geogràfica té un potent far, que, des d'una altitud de 186 metres sobre el nivell del mar, és un dels més visibles des de la distància de tot el Mediterrani, unes 34 milles marines aproximadament.
També és conegut per la presència de grutes i coves marines, majoritàriament a la part inferior del turó, antigament lloc de refugi per a molts grups de la foca monjo del Mediterrani o vell marí (Monachus monachus), ara desapareguda completament de la zona a causa de la cruel cacera dels pescadors en una forta competència amb aquesta espècie.
La cova més famosa, que porta el nom del déu dels mars, la trobem arran de l'aigua a la part de mar obert i davant de l'illa Foradada: és la cova de Neptú. La més famosa i popular, per als bussejadors, és la cova de Nereu, dedicada al pare de les nimfes i els tritons, considerada la cova submergida més gran del Mediterrani. A tot el fondal marí encara trobem el corall vermell (Corallium rubrum), utilitzat a les joieries i que caracteritza fortament la cultura artesanal de l'Alguer.

## Bibliografia

* Valsecchi, Franca; Torre, Antonio. La penisola di Capo Caccia (en italià). Sàsser: Carlo Delfino, 2001. ISBN 978-88-7138-225-8.

## Galeria d'imatges

* El Port del Comte vist des del cap de la Caça
* El cap de la Caça, vista aèria des del nord
* El cap de la Caça, vista aèria des del nord-oest
* El cap de la Caça vist des de l'oest al capvespre
* Vista frontal del cap de la caça des del sud
* La punta del Lliri i el cap de la Caça, vista aèria des del sud-est
* L'illa Foradada vista des de l'escala del Cabirol
* El corall vermell a la cova de Nereu
# Casa Bassols (Vic)

La Casa Bassols és una obra amb elements romànics, gòtics i barrocs de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres de planta baixa, dos plantes superior i golfes. Presenta la tradicional composició de casa senyorial. A la façana el basament està marcat amb arcades rebaixades, la planta noble amb balcons i finestres de llinda plana, i el coronament està constituït per una galeria amb catorze obertures d'arc de mig punt i un ràfec amb colls de fusta vistos. Les obertures s'ordenen en eixos de composició verticals i són de diferent tipus a cada planta. Les principals obertures estan emmarcades amb pedra picada. Els balcons són de forja i la façana està arrebossada. Així mateix destaquen les finestres geminades, una a l'extrem esquerre de la planta noble, la qual conserva les columnes, i l'altra a l'extrem oposat del segon pis.
Finestra gòtica situada a la segona planta amb dos arcs trebolats de pedra, amb brancals i ampit de pedra.
Finestra romànica situada a la primera planta amb tres arcs sobre fines columnes i emmarcada per brancals i ampit de pedra.

## Història

En un carrer format als segles xii i xiii, una vegada protegida la ciutat per les muralles, es va constituir com a eix de l'eixample que es realitzà en aquests segles a conseqüència de la prosperitat econòmica i l'augment demogràfic.
L'edifici actual sembla construït al segle xix, aprofitant elements d'èpoques anteriors. A la dècada del 1960, l'arquitecte Josep Maria Bassols reformà la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Bassols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Cap de les Pales del Planell Gran

El Cap de les Pales del Planell Gran és una muntanya que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El pic, de 2.747,4 metres, s'alça a la carena que separa la Vall de Sarradé (O) i la Vall de Sant Nicolau (E); amb el Pic del Racó al nord i el Cap de la Pleta Mala al sud-oest.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Cap de les Pales del Planell Gran. [Consulta: 12/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Cap de les Raspes Roies

El Cap de les Raspes Roies, o Cap des Raspes Roies, en la pronúncia local, és un cim de 2.753,7 metres d'altitud situat al límit dels termes municipals de Sarroca de Bellera (antic terme de Benés) i de la Vall de Boí (antic terme de Barruera). Actualment és, administrativament, termenal entre el Pallars Jussà i l'Alta Ribagorça, però geogràficament, no, atès que Benés fou un municipi de l'Alta Ribagorça fins a la seva agregació al terme pallarès de Sarroca de Bellera.
Forma part de la carena de més de 2.500 metres d'altitud que delimita pel costat de ponent la vall de Manyanet, i a la qual arriben, des de l'oest, les instal·lacions més altes de l'estació d'esquí de Boí - Taüll. Un dels telecadires arriba fins a ran mateix del cim del Cap de les Raspes Roies. Altres cims de la mateixa carena són el Tuc del Montanyó, al seu sud-oest.
Al costat de llevant, a la vall de Manyanet, s'estén el Tarter Roi, contrafort llevantí d'aquesta muntanya.
# Cap de la Vela

El Cap de la Vela (espanyol: Cabo de la Vela) és un cap ubicat a la península colombiana de Guajira, en el departament homònim. El cap està ubicat enfront del Mar Carib, en una zona desèrtica.
La comarca està poblada principalment pels indígenes wayuu, primers habitants de la zona. Els wayuu anomenen al cap Jepirra i el consideren un lloc sagrat, puix que creuen que les seves ànimes van a aquest lloc després de la mort. Als seus voltants hi ha diverses llacunes, les quals són poblades per flamencs, que durant els seus trànsits migratoris s'aturen en aquest lloc.
És una zona relativament aïllada, la qual l'ha convertit en un destí ecoturístic, dels qui busquen un lloc apartat i tranquil.