OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kaspar Capparoni

Kaspar Capparoni (Roma, 1 d'agost de 1964) és un actor italià, conegut per actuar a la sèrie de televisió Rex, un policia diferent.

## Biografia

Començà a l'edat de 18 anys en el teatre gràcies a Giuseppe Patrone Griffi. Després, el 1984, va formar part del repartiment de la pel·lícula Phenomena, dirigida per Dario Argento i va actuar en Colpi di luce (1985), dirigida per Enzo G. Castellari, Gialloparma (1999), dirigida per Alberto Bevilacqua, Encantat (2002), dirigida per Corrado Colombo, Il Ritorno del Monnezza (2005), dirigida per Carlo Vanzina, Two Families i Il sole nero, ambdues del 2007.
També va treballar en diverses sèries de ficció televisiva, entre elles la telenovel·la Ricominciare (2000), la minisèrie de televisió Petit món antic, les sèries Incantesimo 4, (2001) i Elisa di Rivombrosa (2003), La caça (2005), minisèrie dirigida per Massimo Spano, on és l'antagonista d'Alessio Boni i la sèrie Capri (2006).
El 2007 es va convertir en protagonista de la minisèrie Donna Detective, dirigida per Cinzia TH Torrini i l'any següent va participar en Rex, un policia diferent, dirigida per Marco Serafino, i en la sèrie Capri 2, dirigida per Andrea Barzini i Giorgio Molteni.

## Filmografia
### Cinema

* Phenomena (1984), dirigida per Dario Argento
* Colpi di luce (1985), dirigida per Enzo G. Castellari
* Gialloparma (1999), dirigida per Alberto Bevilacqua
* Encantado (2002), dirigida per Corrado Colombo
* Il ritorno del Monnezza (2005), dirigida per Carlo Vanzina
* Two families (2007), dirigida per Barbara Wallace i Thomas R. Wolfe
* Il sole nero (2007), dirigida per Krzysztof Zanussi

### Televisió

* Addio e ritorno (1995), dirigida per Rodoldo Roberti - TV Movie
* Tequila e Bonetti (2000), dirigida per Bruno Nappi e Christian I. Nyby II - episodi: Cuore rapito - Sèrie de TV
* La casa delle beffe (2000), dirigida per Pier Francesco Pingitore - Minisèrie de TV
* Ricominciare (2000-2001), diversos directors - Soap opera
* Piccolo mondo antico (2001), dirigida per Cinzia TH Torrini - Sèrie de TV
* Incantesimo 4 (2001), dirigida per Alessandro Cane e Leandro Castellani - Sèrie de TV
* Elisa di Rivombrosa (2003), dirigida per Cinzia TH Torrini - Sèrie de TV
* La caccia (2005), dirigida per Massimo Spano - MiniSèrie de TV
* Provaci ancora Prof (2005), dirigida per Rossella Izzo - Episode: La mia compagna di banco - Minisèrie de TV
* Capri (2006), dirigida per Francesco Marra and Enrico Oldoini - Sèrie de TV
* Donna Detective (2007), dirigida per Cinzia TH Torrini - MiniSèrie de TV
* Rex (2008), dirigida per Marco Serafini - MiniSèrie de TV
* Capri 2 (2008), dirigida per Andrea Barzini and Giorgio Molteni - Sèrie de TV
* Il giudice Mastrangelo 3 (2009), dirigida per Enrico Oldoini - Fiction tv

## Enllaços externs

* Web oficial (italià) - (anglès)
# Acroneuria apicalis

Acroneuria apicalis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids. El seu nom científic fa referència als extrems foscos de les ales. És, en general, de color groc (incloent-hi el cap amb ocels foscos i el pronot) amb el mesotòrax i el metatòrax amb sengles taques fosques laterals, les ales grogues clares (llevat dels extrems marrons foscos), les bases de les antenes clares i els cercs totalment de color marró fosc a negre. Les ales anteriors del mascle fan 27 mm de llargària i les de la femella 30. La vagina és membranosa i més o menys cilíndrica. L'ou té forma de pera. Es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Pictet, F.J., 1841. Histoire naturelle générale et particulière des insectes névroptères 1:144
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 Stark & Sivec, 2008. Illiesia 4(16):154.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stark, B.P. & I. Sivec, 2008. New Vietnamese species of genus Acroneuria (Plecoptera: Perlidae). Illiesia, 4(16):154‐160

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D. & Engel, M.S., 2005. Evolution of the Insects. Cambridge University Press: xv + 755 pp.
* Zwick, P., 1973. Insecta: Plecoptera. Phylogenetisches System und Katalog. Das Tierreich 94. Walter de Gruyter and Co., Berlín. 465 pp.
* Zwick, P. «Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera». Annual Review of Entomology, Vol. 45, 2000, p. 709-746 [Consulta: 8 juliol 2012].
# Vincenzo Brunacci

Vincenzo Brunacci (1768-1818) fou un matemàtic italià nascut a Florència.

## Vida

Va ser professor de Matematica sublime (càlcul infinitesimal) a Pavia. Va transmetre les idees de Lagrange als seus deixebles, entre els quals cal destacar: Ottaviano Fabrizio Mossotti, Antonio Bordoni i Gabrio Piola.
Va estudiar medicina, astronomia i matemàtiques a la Universitat de Pisa. El 1788 va obtenir el seu doctorat i el mateix any va començar a donar classes de matemàtiques al Institut Naval de Leghorn. El 1796, quan Napoleó va ocupar Itàlia, va donar suport al nou règim i, a conseqüència de la reacció austríaca, va haver de marxar a França entre 1799 i 1800. En retornar, va obtenir la càtedra de la universitat de Pisa i el 1801 es va traslladar a la universitat de Pavia com a professor de càlcul infinitesimal i va arribar a ser degà de la universitat.
Brunacci considerava que l'aproximació de Lagrange al càlcul, desenvolupada en la "Théorie des fonctions analytiques", era la correcte i que el concepte de infinitesimal havia de ser esborrat de l'anàlisi i de la mecànica. Qualsevol altra manera d'ensenyar el càlcul va estar prohibida a Pavia. Brunacci va influir notablement en els seus deixebles.
Va cooperar amb l'administració pública, ja que el 1805 formava part del Comitè pel projecte del Canal de Pavia i l'any següent va ser inspector d'aigües i carreteres.
El 1809 va ser membre del comitè de pesos i mesures i des de 1811 va ser inspector general d'Ensenyament Públic.
Va morir a Pavia el 1818.

## Obra

Les seves principals obres són:
* Opuscolo analitico, (1792).
* Calcolo integrale delle equazioni lineari, (1798).
* Corso di matematica sublime, en quatre volums, Florència, (1804–1807).
* Elementi di algebra e di geometria, en dos volums, Florència, (1809).
* Trattato dell'ariete idraulico, (1810).
* Trattato di navigazione, 1817
* Pratiche per la dispesa de l'acqua, 1814

## Referències

* ↑ Breu biografia en italià de Vincenzo Brunacci a Edizione Nazionale Mathematica Italiana, en línia.

## Bibliografia

* Capecchi, Danilo; Ruta, Giuseppe. Strength of Materials and Theory of Elasticity in 19th Century Italy (en (anglès)). Springer, 2015. ISBN 978-3-319-05523-7.
* Capecchi, Danilo «Mathematical Physics in Italy in the XIX Century: The Theory of Elasticity» (en (anglès)). History of Mechanism and Machine Science, Vol. 16, 2013, pàg. 59-78. DOI: 10.1007/978-94-007-5380-8_3. ISSN: 1875-3442.
* Nagliati, Iolanda. Maria Teresa Borgato (tutor). L'internazionalizzazione degli studi matematici in Italia a metà Ottocento (en (italià)). Universitat de Ferrara (Tesi doctoral), 2013 [Consulta: 28 maig 2016]. Arxivat 2016-07-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* «Brunacci, Vincanzo». Treccani, La Cultura Italiana. [Consulta: 28 maig 2016].
# Can Pasqual (Barcelona)

Can Pasqual és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pairal molt reformada i modificada, de planta rectangular, amb planta baixa i un pis i teulat a dues vessants. Una de les façanes més llargues presenta un seguit d'arquets i vuit finestres enreixades. L'altra façana presenta l'entrada, centrada i protegida per un senzill pavelló. A les parets laterals també hi ha portals d'accés. En edificació independent de la pairal hi ha la masoveria, encara en activitat. Tant la casa com la finca fou okupada l'any 1996 i és autogestionada des d'aquell moment.

## Història

Segons els historiadors, aquesta casa és de les més antigues, tot i que no hi ha molta documentació. Les actes testamentàries indiquen els següents estadants: 1541, Elisabet Pasqual, casada amb Joan Pasqual; 1562, Joan Pasqual, casat en segones núpcies amb Eulàlia. L'any 1562 fou batlle de Vallvidrera un tal Jaume Pasqual. Així segueix el llinatge fins al 1733. Es menciona un oratori l'any 1827.
El 1903 era propietari Josep Maria Mas, tinent alcalde de l'ajuntament de Barcelona. L'any 1914 figura com a propietària la família Caralt. Altres propietaris foren el marquès d'Esquilache i Antoni Guitart i Guitart.
A finals de la dècada del 2010 és propietat municipal, habilitada per l'àrea de Joventut. El 28 de desembre de 1996 la casa fou okupada per l'autoanomenat Col·lectiu Col Activa, que li va rebatejar el nom de Centre Social Okupat Kan Pasqual. Des d'aquell moment s'ha dut a terme un projecte d'autogestió col·lectiva inspirat amb els moviments d'autonomia camperola. El col·lectiu ha abordat l'autogestió energètica solar i l'agroecologia com un dels principis motors del projecte.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Pasqual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 maig 2020].
# Santos Ruiz Bermúdez

Santos Ruiz Bermúdez (Madrid, 28 de juny de 1936 - Madrid, 27 de abril de 2022) va ser un ciclista espanyol que combinà la carretera amb el ciclocròs.

## Palmarès

* 1962
** 3r al Campionat d'Espanya de ciclocròs
** 3r a la Clàssica als Ports de Guadarrama
** 9è al Campionat del món de ciclocròs
* 1963
** 2n al Campionat d'Espanya de ciclocròs
* 1967
** 2n al Campionat d'Espanya de ciclocròs

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Joseph Mertens

Joseph Mertens (Anvers, 7 de febrer de 1834 - Brussel·les, 30 de juny de 1901) fou un violinista, compositor i director d'orquestra belga.
Va estudiar violí amb Meerts al Conservatori reial de Brussel·les. El 1850 va entrar com a primer violí en l'orquestra del teatre Reial d'Anvers i allí va romandre fins al 1862. Va revelar el seu talent en diversos concerts celebrats a Bèlgica, a Holanda i a França, i va ser nomenat professor de l'escola de música d'Anvers. Llavors es va dedicar a la composició i va produir diversos oratoris, cors, cantates, romances, cants religiosos, música per a orquestra i després nou òperes. Les principals d'aquestes són Liederik l'intendent (1875) i De zwarte Kapitein (1877).
Va dirigir Wagner al Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Biografia a italianopera.org
* ↑ Biografia a Crónica de la música
# Highland Village

Highland Village és una ciutat del Comtat de Denton a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 12.173 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Highland Village tenia 12.173 habitants, 3.874 habitatges, i 3.552 famílies. La densitat de població era de 851,5 habitants per km².
Dels 3.874 habitatges en un 53,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 85,3% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 8,3% no eren unitats familiars. En el 6,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,9% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 28,2% de 45 a 60 i un 4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 102.141 $ i la renda mediana per família de 105.109 $. Els homes tenien una renda mediana de 79.626 $ mentre que les dones 41.102 $. La renda per capita de la població era de 40.613 $. Aproximadament el 0,1% de les famílies i el 0,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Highland Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Highland Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].

## Enllaços externs

* Highland Village - Lloc web oficial
* http://www.crosstimbersgazette.com/
* http://www.lisd.net
# Villa del Río

Villa del Río és una localitat de la província de Còrdova, Andalusia, Espanya.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 7.149 | 7.181 | 7.171 | 7.213 | 7.265 | 7.296 | 7.358 | 7.432 | 7.433 | 7.443 |

## Personatges il·lustres

* Matías Prats Cañete (Periodista)
* Pedro Bueno (Pintor)
* Joaquín Garrido (Cantaor flamenco)
* Manu Castellano (Participant d'Operación Triunfo)

## Monuments

* Aceñas Árabes
* Parroquia Inmaculada Concepción
* Ermita de San Roque y Jesús Nazareno
* Ermita de la virgen de la Estrella
* Puente Romano
* Casa de las Cadenas
* Casa Museo de Pedro Bueno
* Museo Histórico Municipal
* Casa Palacio del Marqués de Blanco Hermoso
* Ayuntamiento
* Casas Señoriales
* Casa del Vicario

## Enllaços externs

* Villa del Río - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Ajuntament de Villa del Río
# Villa di Castello

La Villa di Castello és una de les vil·les dels Mèdici a Florència, Toscana. La vil·la va donar el seu nom al Plànol de Castello, un dels primers mapes de Manhattan dibuixat l'any 1660, el qual va ser trobat a la vil·la el 1900 i imprès el 1916.
# Villabasta de Valdavia

Villabasta de Valdavia és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Limita al Nord amb Valles i Arenillas de San Pelayo. A l'Est amb Villaeles de Valdavia. Al Sud amb Villamelendro de Valdavia i a l'Oest amb Valenoso.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 49 | 44 | 40 | 38 |

## Personatges il·lustres

* Pare Lucas Espinosa Pérez (Villabasta, 18 d'octubre de 1895 - † Neguri, 1975) Pade Agustí i filòleg especialitzat en les llengües Kokama, Kokamilla i Omagua de l'Amazònia peruana.
# Vilac

Vilac és una entitat municipal descentralitzada de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran). El conjunt és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La vila de Vilac, cap d'un antic municipi, està situat a 1047 m d'altitud, als vessants del pla de Mont, dominant l'aiguabarreig del riu Salient amb la Garona, a uns 3 km de Vielha. A ponent del nucli, enlairat a la dreta de la Garona, hi ha la notable església parroquial de sant Feliu, d'origen romànic. El poble conserva alguns edificis civils de tipus renaixentista.
Està situada al centre de la comarca, al marge dret del riu Salient vora la seva desembocadura al Garona, a 1.047 metres d'altitud. L'any 2019 tenia 217 habitants censats (dels quals 79 corresponien al nucli de Santa Gèmma). La majoria dels habitants del poble fan servir l'Aranès o el Castellà. Va ser un terme municipal independent, incorporant els pobles de Santa Gèmma i Sant Germès fins al 1970, i actualment constitueix una entitat municipal descentralitzada.
Evolució demogràfica :
| 1990 | 1991 | 1994 | 1995 | 1996 | 2001 | 2003 | 2005 |
| 78 | 89 | 89 | 98 | 119 | 147 | 168 | 200 |
Destaca l'església de Sant Feliu de Vilac, d'estil romànic, originària dels segles XII i XII, amb portal romànic amb un timpà d'interès especial i un retaule gòtic.L'horari de missa és el 1er i 3r dissabte de cada mes a les 17:00

## Referències

* ↑ «Vilac». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entitat Municipal Descentralitzada de Vilac». municat.gencat.cat. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ «Vilac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ «252430 Vielha e Mijaran». Idescat. [Consulta: 26 agost 2020].
# Epifani el Monjo

Epifani el Monjo (grec antic: Ἐπιφάνιος; llatí: Epiphanius), també anomenat Epifani Hagiopolita o de Jerusalem, fou un escriptor religiós grec d'època desconeguda encara que es conjectura que podria ser del segle xii, ja que menciona a Joan de Tessalònica el Vell i a Andreu de Creta, que van viure als segles vi i vii i els situa entre els Pares de l'Església. Nicèfor Cal·list Xantòpul el considera també Pare de l'Església.
Va escriure una Vida de la Verge Maria de la qual Lleó Al·laci en dona un extracte. Parla de la seva genealogia, del casament de Joaquim i Anna, i de la seva Assumpció, basant-se sobretot en textos apòcrifs. Johann Albert Fabricius també en fa un resum a la seva obra Codex Apocryphus N. T.
També va escriure una història de la vida i actes d'Andreu Apòstol. Es considera que podria ser l'autor d'una descripció sobre Jerusalem i Síria, que va signada per Ephiphanius Hagiopolita ("que viu a la Ciutat Santa").

## Referències

* ↑ 8.Epiphanius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 39
# Halichoeres miniatus

Halichoeres miniatus és una espècie de peix d'aigua salada de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.
Els adults poden assolir fins a 12 cm de longitud total. Es troba a l'oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ Choat, J. H. «IUCN Red List of Threatened Species: Halichoeres miniatus», 25-03-2009. DOI: 10.2305/iucn.uk.2010-4.rlts.t187634a8586334.en. [Consulta: 15 agost 2021].
* 1 2 Capuli, Estelita Emily; Valdestamon, Roxanne Rei. «Halichoeres miniatus (Valenciennes, 1839) Circle-cheek wrasse» (en anglès). Fishbase.
# Erik Axelsson Tott

Erik Axelsson Tott (Dinamarca, c. 1419 $^{(Gregorià)}$ - Víborg, febrer 1481) fou un noble i polític suecodanès, regent de Suècia en dues ocasions, el 1457 i entre 1466-1467, a més, també va formar part del consell reial suec.
Erik Axelsson Tott va néixer al regne de Dinamarca, quan formava part de la Unió de Kalmar. El seu pare era el noble danès Axel Pedersen, senyor de Herlev i era membre de la família Tott. La seva mare era sueca, originària de la província de Södermanland i era cosina del rei Carles VIII.
Va arribar a Suècia de molt jove i va formar part del consell del regne des de 1449 i fou un dels homes predilectes del seu oncle el rei Carles, de qui va rebre la possessió de la província de Åbo el 1450, que després li va ser canviada per la de Nyköping.
Tot i la generositat del rei, Erik aviat es va canviar de bàndol i va formar part del partit unionista pro-danès. Així, després que el rei Carles fou derrocat el 1457 ell fou declarat regent de Suècia, juntament amb l'arquebisbe d'Uppsala, Jöns Bengtsson. La regència va durar només uns mesos, ja que Erik i Jöns van cedir el govern a Cristià I de Dinamarca.
De Cristià va rebre la província de Yiborg el 1457 i Tavastehus el 1462, ambdues a Finlàndia. Tot i que Cristià fou derrocat el 1464, Erik va continuar com a membre del partir unionista i va contribuir a una nova abdicació del rei Carles Knutsson el 1465, només després d'un any d'haver accedit novament al tron.
Es va enemistar amb l'arquebisbe Jöns Bengtsson, que anava adquirint gran protagonisme en la vida política sueca i va buscar augmentar la influència amb la unió matrimonial d'ell i el seu germà Ivar amb famílies poderoses de Suècia. Així, el 1466 es casava amb una filla de Gustav Algotsson, de la família dels Sture. Després del casament, va aconseguir el suport de diversos nobles i va aconseguir de nou ser el regent del regne entre 1466 i 1467.
En aquesta regència va tenir molts problemes. Va intentar no involucrar-se en conflictes, però davant d'aquesta indecisió va perdre el suport del camperols. Per una altra banda, quan el seu germà es va enemistar amb el rei Cristià de Dinamarca, ell va decidir aliar-se amb Carles Knutsson, i davant de la crisi política, va apostar pel retorn d'aquest rei.
Quan Carles va entrar a Estocolm el novembre de 1467, Erik va renunciar a la regència i va marxar a Finlàndia on tenia terres. Allà es va mantenir ocupat amb els conflictes de frontera amb Rússia i es va encarregar de construir el castell d'Olavinlinna. Va morir al Castell de Vyborg el 1481, sense fills, cosa que va propiciar que l'herència passés als seus germans.
# Erik Baška

Erik Baška (12 de gener de 1994) és un ciclista eslovac, professional des del 2013 i actualment a l'equip Bora-Hansgrohe. S'ha proclamat campió nacional i d'Europa en categoria sub-23.

## Palmarès

* 2014
** 1r al Visegrad 4 Bicycle Race-GP Polski Via Odra
** 1r al Central European Tour: Košice-Miskolc
** 1r al Central European Tour: Isaszeg-Budapest
* 2015
** Campió d'Europa sub-23 en Ruta
** Campió d'Eslovàquia sub-23 en ruta
** Campió d'Eslovàquia sub-23 en contrarellotge
** 1r a la Puchar Ministra Obrony Narodowej
** Vencedor d'una etapa a la Carpathia Couriers Path
** Vencedor d'una etapa al Tour de Berlin
* 2016
** 1r al Handzame Classic

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Erik Balenciaga Azcue

Erik Balenciaga Azcue, més conegut com a Erik Balenciaga, (Zarautz, 10 de maig de 1993) és un jugador d'handbol basc que juga com a central al Fenix Toulouse HB. Destaca pel fet de ser el jugador més baix de la lliga (1'68 m).
A despit de la seva poca alçada, va destacar amb l'Helvetia Anaitasuna ia la Societat Esportiva Teucro, on va marcar 111 gols en 29 partits la temporada 2015-16 sent el jugador més desequilibrant del conjunt pontevedrenc.
La temporada 2016-17 va arribar a debutar a la Copa EHF en què el seu equip va fer un bon paper.

## Clubs

| Club | País | Any |
| BM Zarautz | Espanya | 2011 - 2015 |
| SD Teucro | Espanya | 2015 - 2016 |
| Helvetia Anaitasuna | Espanya | 2016 - 2018 |
| BM Ciutat de Logronyo | Espanya | 2018-2021 _ |
| Fenix Toulouse HB | França | 2021 - Act. |

## Referències

* ↑ «Erik Balenciaga». Eurohandball.
* ↑ «Balenciaga, el más bajito de la Liga Asobal». Marca, 21-11-2015.
* ↑ «Erik Balenciaga». zerozero.pt. [Consulta: 18 gener 2020].
* ↑ «Balenciaga ficha por el Helvetia Anaitasuna». Marca, 18-07-2016.