OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Verd Democràtic de Ruanda

El Partit Verd Democràtic de Ruanda (francès Parti vert démocratique du Rwanda, PVDR) és un partit polític de Ruanda. Va ser fundat el 14 d'agost de 2009 per antics membres del governamental Front Patriòtic Ruandès, que es van convertir en dissidents. El seu primer president va ser (i roman) Frank Habineza; el seu primer vicepresident va ser André Kagwa Rwisereka. És membre de la Federació de Verds Africans (FEVA). Des del seu reconeixement el 2013, ha estat l'únic partit polític de l'oposició autoritzat a Rwanda.

## Història

Com que el partit no havia estat reconegut oficialment per les autoritats, no va poder participar en les eleccions presidencials ruandeses de 2010. A més, no va poder obtenir l'autorització necessària per a les seves reunions, i a l'octubre de 2009 una de les seves reunions va ser dispersada per la policia. Alguns dels seus membres han estat amenaçats i "incitats" a abandonar les seves activitats polítiques; alguns ho van fer. Al juliol de 2010, es va trobar decapitat el vicepresident adjunt del partit, André Kagwa Rwisereka L'assassinat inscrit en una sèrie d'assassinats flagrants o intents d'assassinat d'opositors al govern del president Paul Kagame, en el context de la campanya electoral per a les eleccions presidencials.
El 2013, el Partit Verd és finalment autoritzat formalment i reconegut per les autoritats, però massa tard per participar en les eleccions parlamentàries ruandeses de 2013. En març de 2017 el partit va investir Frank Habineza com a candidat a les eleccions presidencials del mes d'agost Al juliol, la seva candidatura fou aprovada per la Comissió Electoral Aquesta és la primera vegada en la història del país que un partit de l'oposició pot participar en unes eleccions presidencials.
El partit defineix el seu objectiu principal de constituir una veritable força d'oposició al Front Patriòtic Ruandès. Es defineix com a pro-democràtic i ecologista.

## Referències

* 1 2 (anglès) Site officiel du parti
* 1 2 3 (anglès) "Rwanda: Allow Independent Autopsy of Opposition Politician", Human Rights Watch, 21 juillet 2010
* 1 2 « Rwanda : Pour la première fois, un parti d'opposition admis à la présidentielle », La Libre Afrique, 8 juillet 2017
* ↑ (anglès) "Rwanda: Opposition Wants Probe Into Politician's Death", Radio France Internationale, 15 juillet 2010
* ↑ (anglès) "Rwandan opposition leader found dead", The Guardian, 14 juillet 2010
* ↑ "Rwanda : l'opposant André Kagwa Rwisereka assassiné", Voice of America, 14 juillet 2010
* ↑ (anglès) "Rwanda's Green Party registered at last – but what does it really mean?", Human Rights Watch, 12 août 2013
* ↑ (anglès) "Rwandan opposition chooses candidate for presidential polls", Radio France internationale, 20 mars 2017
* ↑ « Rwanda : Paul Kagame affrontera deux candidats lors de la présidentielle », Jeune Afrique, 7 juillet 2017

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial
* Web de la Federació de Verds Africans
# Luisa Fernanda Martínez de Haro

Luisa Fernanda Martínez de Haro (Albacete, 1956) és una Catedràtica universitària, coneguda per ser la primera dona a l'estat espanyol en haver obtingut una càtedra de cirurgia. És adscrita al Departament de Cirurgia, Pediatria, Obstetrícia i Ginecologia, de l'Hospital Clínic Universitari Virgen de la Arrixaca, adscrit al Servei Murcià de Salut de la Comunitat Autònoma de la Regió de Múrcia.
Filla d'un empleat de Banca i d'una mestra, es va llicenciar el 1979 en la Universitat de Múrcia, i va obtenir la càtedra el maig de 2017. La seva àrea d'investigació és l'esòfag i l'estómac, i ha fet diverses publicacions sobre l'esòfag de Barrett.

## Referències

* ↑ «Luisa Fernanda Martínez de Haro, primera catedrática en cirugía de la universidad española | Protagonista | Mujeres con ciencia» (en castellà). Mujeres con ciencia.
* ↑ «La primera catedrática de Cirugía de España es profesora de la UMU — Paraninfo - Canal Universidad de Murcia» (en castellà). Paraninfo - Canal Universidad de Murcia, 11-05-2017. Arxivat de l'original el 2017-06-27 [Consulta: 22 octubre 2018].
# Perxe i escaletes de Ca Blai

El Perxe i escaletes de Ca Blai és una obra de Rasquera (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli antic de la població de Rasquera, al centre del mateix i comunicant el carrer de Dalt amb el carrer Major.
Es tracta d'un petit pas cobert adossat a la façana principal de la casa del carrer de Dalt, 6, conjunt actualment rehabilitat. Està format per una volta rebaixada arrebossada i pintada, que conserva tres arcs bastits amb maons. El del carrer de Dalt presenta els maons disposats a sardinell, mentre que l'arc de sortida queda pràcticament ocult darrere la terrassa del primer pis de la casa, que té la porta d'accés principal sota la volta. Comunicant aquest passatge amb el carrer Major hi ha unes llargues escales de pedra que salven el desnivell existent. Estan bastides en pedra desbastada lligada amb morter.

## Història

Espai de comunicació, nexe i passera entre la vila closa i el castell. El seu origen és medieval.

## Referències

* 1 2 3 «Perxe i escaletes de Ca Blai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].

## Enllaços externs

* «Perxe i escaletes de Ca Blai». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Zsuzsa Kovács

Zsuzsa Kovács (Hódmezővásárhely, 13 de novembre de 1945) és una nedadora hongaresa, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en la cursa dels 4×100 metres lliures del Campionat d'Europa de natació de 1962. El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on disputà dues proves del programa de natació. Fou desqualificada en la final dels 4x100 metres estils, mentre en els 200 metres braça quedà eliminada en sèries.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ «Olympedia – Zsuzsa Kovács». [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 5 gener 2022].
# Antígon de Judea

Antígon de Judea (en llatí Antigonus, en grec Ἀντίγονος) fou rei de Judea, fill d'Aristòbul II i el darrer dels reis macabeus.
A la mort del seu pare pels pompeians, Antígon fou expulsat del país per Antípater i els seus fills i no va poder rebre ajut dels partidaris de Juli Cèsar. Va fugir a Pàrtia i quan els parts van envair Judea el van col·locar al tron (40 aC). Herodes el Gran, fill d'Antípater, va fugir a Roma on el senat li va reconèixer el títol reial mercès a la influència de Marc Antoni. Herodes va tornar a Judea assistit per un exèrcit romà dirigit per Gai Sosi que va combatre els parts. Antígon fou derrotat i Herodes va entrar a Jerusalem després d'un llarg setge. Antígon es va rendir a Sosi que el va entregar a Marc Antoni. Aquest el va fer executar com a delinqüent comú el mateix any 37 aC.

## Referències

* ↑ "Antigonus Matthathias", Jewish Encyclopedia
* ↑ Antigonus king of Judaea a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 189
# Amphiprion akindynos

Amphiprion akindynos és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes. Es troba al Pacífic occidental: est d'Austràlia (Gran Barrera de Corall i nord de Nova Gal·les del Sud), Nova Caledònia, les Illes Loyauté i Tonga.
Viu en zones de clima subtropical (10°S - 32°S), a 1-25 m de fondària i associat a les anemones Entacmaea quadricolor, Heteractis aurora, Heteractis crispa, Heteractis magnifica, Stichodactyla haddoni i Stichodactyla mertensii. Els mascles poden assolir 9 cm de llargària total.
Pot ésser criat en captivitat.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fautin, D.G. i G.R. Allen 1992. Field guide to anemonefishes and their host sea anemones. Western Australian Museum, Francis Street, Perth.
* ↑ Allen, G.R. 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* ↑ Arvedlund, M., M.I. McCormick i T. Ainsworth 2000. Effects of photoperiod on growth of larvae and juveniles of the anemonefish Amphiprion melanopus. Naga ICLARM Q. 23(2):18-23.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* BioLib (anglès)
# Trajanòpolis de Tràcia

Trajanòpolis de Tràcia (en llatí Trajanopolis, en grec antic Τραϊανόπολις) era una ciutat fundada per l'emperador Trajà o potser en honor seu, a la costa sud de Tràcia, quasi al mateix temps que Plotinòpolis, fundada en honor de la seva dona Pompeia Plotina.
La situació exacta és dubtosa. És possible que fos a la dreta de l'Hebros, vora el coll de la serralada de Ròdope, per on flueix el riu, a uns 40 km de la seva desembocadura, on avui hi ha la ciutat d'Orikhova, però això no concilia amb algunes dades que donen els geògrafs romans segons els quals, podria estar a l'oest del riu, a la via Egnàcia. Alguns autors diuen que es trobava a 9.000 passes de la ciutat de Tempira i a 29.000 de Cípsela, molt lluny de la situació d'Orikhova.
Trajanòpolis va ser declarada capital de la província romana de Ròdope i va mantenir la seva importància fins al segle iv. Ammià Marcel·lí, quan descriu Tràcia, no l'esmenta i dona com a principals ciutats de la província Maximianòpolis, Maronea i Enos.
De Trajanòpolis en parlen Claudi Ptolemeu, Hièrocles, Procopi, Constantí Porfirogènit i altres.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Trajanopolis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8 maig 2021].
# Lietuvos Energija

Lietuvos Energija és la principal companyia d'electricitat a Lituània. Posseeix (mitjançant la participació del 95,54% en el Lietuvos Elektrinė) la major planta d'energia a Lituània Central Elektrėnai i directament dues grans plantes hidroelèctriques [al país (Kruonis planta d'emmagatzemament per bombeig i la Central hidroelèctrica de Kaunas). Té també interessos a la Planta de Demostració geotèrmica Klaipėda. La seu de la companyia està situada a la població d'Elektrėnai.

## Història

La seva predecessora, l'Empresa d'Energia de Lituània, era una empresa de propietat completament estatal a la qual pertanyien i operaven totes les empreses elèctriques i de calefacció a Lituània, a part de la Central nuclear d'Ignalina. La privatització va tenir lloc el 1997, quan el 86,5% de les accions va ser per al govern, el 8,5% als seus treballadors, i el 5% per a la companyia sueca Vattenfall.
El 2008, les accions en poder de l'Estat de Lietuvos Energija van ser traslladades a l'acabat de crear holding d'energia TEO LT. Després de la dissolució de TEO LT el 2010, les accions de la companyia van ser traspassades a Visagino Atomine Elektrine, una empresa de projectes de propietat estatal de la Central nuclear de Visaginas. La companyia també va adquirir de Visagino Atomine Elektrine, l'operador de la central tèrmica més gran de Lituània, Lietuvos Elektrinė i va traslladar la seva seu a Elektrėnai.
A l'octubre de 2010, el sistema de transmissió de l'operador Litgrid i l'operador Baltpool del mercat de l'electricitat es va escindir de l'empresa estatal Litgrid Turtas AB. La companyia cotitza a la Borsa de valors NASDAQ OMX Vilnius de Vílnius.

## Referències

* 1 2 «Lietuvos Energijos gamyba acquires Lietuvos Elektrine shares». The Baltic Course, 13-10-2010 [Consulta: 29 octubre 2010].
* ↑ «Lietuvos Energijos gamyba to acquire Geoterma shares». Baltic Business News, 27-12-2007 [Consulta: 29 octubre 2010]. Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-09-05. [Consulta: 21 setembre 2013].
* 1 2 «Head Office of Lietuvos Energija Relocated to Elektrėnai». Lietuvos Energija, 31-08-2010 [Consulta: 29 octubre 2010]. Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.
* ↑ Venkataraman Krishnaswamy, Gary Stuggins. Private Sector Participation in the Power Sector in Europe and Central Asia. World Bank, 2003. ISBN 978-0-8213-5529-9.
* ↑ Adomaitis, Nerijus «Lithuania agrees merged energy firm for nuclear plant». Reuters, 20-12-2007 [Consulta: 29 octubre 2010]. Arxivat 2008-03-05 a Wayback Machine.
* ↑ Vaida, Petras «Visagino Atomine Elektrine gets Lietuvos Energija shares». The Baltic Course, 14-07-2010 [Consulta: 29 octubre 2010].
* ↑ «Resolutions Adopted During Extraordinary General Shareholders Meetings of October 28, 2010 of Joint-stock Company LIETUVOS ENERGIJA and LITGRID Turtas AB, which after Spin-off will Start its Activity». Lietuvos Energija, 28-10-2010 [Consulta: 29 octubre 2010]. Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Lietuvos Energija - Lloc web oficial
* Lietuvos Energija (Reuters)
* Lietuvos Energija (Bloomberg)
# PV del Telescopi

PV del Telescopi (PV Telescopii) és una estrella supergegant extrema d'heli blava de classe B a la constel·lació del Telescopi. També és el prototip d'estrelles variables anomenades variables PV Telescopii.

## Propietats

PV del Telescopi mostra canvis de velocitat radial que van pensar que eren deguts a pulsacions radials provocades per un estrany mode d'inestabilitat.
Es presenta com una estrella de magnitud 9,3. Tot i una massa que hom creu que és inferior a la solar, realment és al voltant d'unes 25.000 vegades més lluminosa. L'espectre mostra una forta deficiència d'hidrogen i les línies d'heli i carboni fortament realçades.

## Variable PV Telescopii

Les variables PV Telescopii són supergegants d'heli que varien un poc de forma irregular al voltant de 0,1 magnituds en una escala de temps d'hores a dies. PV Telescopii és un exemple amb variacions al cap d'uns dies, habitualment entre 8 i 10 dies. Pot ser un estel post-AGB de pols tèrmic tardà o el resultat d'una fusió de nanes blanques.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two dimentional spectral types for the HD stars, Vol. 1. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1975.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «A fine analysis of the extreme helium-rich star HD 168476» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1981, pàg. 291–295.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 01-11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Pandey, Gajendra; Lambert, David L. The Astrophysical Journal, 727, 2, 2011, pàg. 122. arXiv: 1011.5035. Bibcode: 2011ApJ...727..122P. DOI: 10.1088/0004-637X/727/2/122.
* ↑ Gourgouliatos, K. N.; Jeffery, C. S. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 371, 3, 2006, pàg. 1381. arXiv: astro-ph/0607379. Bibcode: 2006MNRAS.371.1381G. DOI: 10.1111/j.1365-2966.2006.10780.x.
# Perxe del Carrer de Baix

El Perxe del Carrer de Baix és una obra d'Ascó (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Emplaçat entre el Carrer de Baix i la Plaça de Cal Cavaller.
Petit perxe construït a la planta baixa d'un edifici entre mitgeres de cinc nivells d'alçat fet de tàpia. De forma contrària a l'habitual, l'embigat del sostre és situat de forma paral·lela al sentit del pas, reforçat amb una biga major perpendicular en cada extrem.

## Història

Aquest perxe, situat prop del de Cal Cavaller i de la Baijunga, servia de pas per facilitar la comunicació interna de la Vila de Dins, on residia la comunitat morisca. Es troba construït a la planta baixa d'un edifici entre mitgeres de cinc nivells d'alçat. Està sostingut per un embigat paral·lel al carrer, que descansa sobre dues bigues perpendiculars situades als extrems.

## Referències

* 1 2 3 «Perxe del Carrer de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Àcid propanoic

* No s'ha de confondre amb àcid propenoic (àcid acrílic).
L'àcid propanoic o àcid propiònic és un àcid carboxílic natural amb la fórmula química CH₃CH₂COOH. És un líquid incolor amb olor acre. L'anió CH₃CH₂COO$^-$, així com els èsters i sals de l'àcid propiònic s'anomenen propanoats o propionats.

## Propietats

L'àcid propiònic té unes quantes propietats físiques que es troben entre les dels àcids carboxílics més petits, àcids fòrmic i acètic, i els àcids grassos més llargs. És miscible en aigua, però es pot separar afegint sal a la mescla. Igual que els àcids fòrmic i acètic consisteix en parells de molècules unides per ponts d'hidrogen tant en forma líquida com en gas.

## Obtenció

Industrialment s'obté àcid propiònic per hidrocarboxilació d'etilè utilitzant tetracarbonil de níquel com a catalitzador:
    H₂C=CH₂ + H₂O + CO → CH₃CH₂CO₂H
També pot ser obtingut per oxidació aeròbia de propionaldehid. En presència d'ions de cobalt o manganes, aquesta reacció es dona ràpidament a temperatures de 40-50 °C.
    CH₃CH₂CHO + ½ O₂ → CH₃CH₂COOH.

## Usos

L'àcid propanoic inhibeix el creixement de la floridura i d'alguns bacteris, per la qual cosa és utilitzat com a conservant.
Els èsters d'àcid propanoic fan olor de fruita, per la qual cosa s'utilitzen com a saboritzants artificials.

## Referències

* ↑ W. Bertleff, M. Roeper, X. Sava, “Carbonylation” in Ullmann's Encyclopedia of Chemical Technology Wiley-VCH: Weinheim, 2003. DOI: 10.1002/14356007.a05 217.
# Antoni Oller i Sarrà

Antoni Oller i Sarrà (Castellterçol, Moianès, 1867 - Barcelona, Barcelonès, 1949) fou un polític i hisendat català. Fou batlle de Castellterçol i jutge de pau del mateix poble. Membre d'Unió Catalanista, fou designat com a delegat a l'Assamblea de les Bases de Manresa l'any 1892.

## Biografia

Antoni Oller nasqué al Mas Oller de Castellterçol, fill de Pau Oller i de Mas, natural del mateix poble, i d'Antònia Sarrà i Rosàs natural de Sant Quirze Safaja. Era cosí germà d'Enric Prat de la Riba i Sarrà. Tots dos participaren en les Bases de Manresa, Antoni Oller ho féu en qualitat de delegat per la comarca del Moianès. Fou l'home de confiança d'Enric Prat de la Riba durant molts anys. Va ser un dels membres fundadors de la Cambra Agrícola del Vallès l'any 1901, anteriorment havia estat membre de l'Associació de Propietaris del partit judicial de Granollers. Fou batlle de la vila de Castellterçol des del 1900 al 1906. Durant el seu mandat es van portar a terme obres importants per proveir d'aigua potable el poble, com ara la construcció de la torre dipòsit de la Riba i diverses fonts públiques. La inauguració es va fer per la festa major de l'any 1902 i, segons explica Jaume Carrera i Pujal, constituí un esdeveniment memorable i va permetre que Castellterçol es convertís en vila d'estiueig. L'any 1907 va ser designat com a jutge de pau del mateix poble, càrrec que exercí durant molts anys. Fou soci corresponsal de l'Institut Agricola de Sant Isidre. A l'Arxiu d'Enric Prat de la Riba es conserven cartes d'Antoni Oller i Sarrà.

## Bibliografia

* Carrera i Pujal, J. (1948). La vila de Castellterçol. Barcelona. Editorial Bosch. p. 163-164.
* Ollé i Romeu, Josep. M. Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Barcelona. Rafael Dalmau (editor). 1995. p. 176.

## Enllaços externs

* Semblança biogràfica d'Antoni Oller i Sarrà Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* http://www.alcaldesialcaldessesdelvallesoriental.net/ficha.php?id_alcalde=55
# Anton Aurre Elorrieta

Anton Aurre Elorrieta (Ajangiz, Biscaia, 24 de setembre de 1927 - Algorta, 23 de setembre de 2013) va ser un capità de la marina mercant i polític basc.
Casat i pare de quatre fills, va néixer en el caseriu Agerre de la localitat d'Ajangiz. Va ser capità de la marina mercant i va navegar durant 25 anys, arribant a ocupar el lloc de director de personal a la Flota Naviera Vizcaína durant vint anys.
Militant clandestí del PNB i defensor del folklore basc, va passar a incorporar-se a les Juntes Generals després de la mort de Franco. El 1979, va sortir elegit apoderat de les Juntes Generals de Biscaia com a representant del PNB, càrrec que va ocupar durant 16 anys, entre 1979 i 1995, dels quals dotze va ser president d'aquesta institució (1983-1995). El 1995, a causa de la seva trajectòria política, la seva condició d'actiu euskaltzale i el seu paper com a difusor de la cultura basca, Aurre va accedir a la presidència de la Fundació Sabino Arana, vinculada al Partit Nacionalista Basc, càrrec que va ocupar fins que el 1999 va patir un infart cerebral que el va obligar a desplaçar-se en cadira de rodes. Des d'aquell moment va passar a exercir com a president d'honor de la Fundació, un càrrec que anteriorment havia ocupat el lehendakari Jesús María de Leizaola. A més del basc, el seu idioma matern, Aurre dominava també el castellà, l'anglès i el francès. Com a "euskaltzale" actiu, va conrear tots els dialectes de l'euskera, encara que habitualment s'expressava en basc biscaí.

## Referències

* 1 2 3 «Fallece el veterano miembro del PNV y expresidente de Juntas Antón Aurre». El País, 23-09-2013 [Consulta: 4 novembre 2018].
* 1 2 3 «Fallece Anton Aurre Elorrieta, presidente de honor de la Fundación Sabino Arana». Diario Vasco, 23-09-2013 [Consulta: 4 novembre 2018].
# Tàngara dorsinegra

La tàngara dorsinegra (Stilpnia peruviana) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls, normalment a prop de l'aigua, a les terres baixes al sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tàngara dorsinegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# PXE

PXE té els següents significats:
* Pentium Extreme Edition, variant del microprocessador Pentium D d'Intel
* Preboot Execution Environment, entorn d'arrencada per a ordinadors en xarxa
* Pseudoxantoma elàstic, malaltia genètica rara que afecta el teixit conjuntiu