OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ascrea

Ascrea és un municipi de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 50 km al nord-est de Roma i a uns 25 km al sud-est de Rieti. L'1 de gener de 2019 tenia 240 habitants.

## Geografia

És un centre agrícola de la vall mitjana del riu Turano. El municipi limita amb Castel di Tora, Collegiove, Longone Sabino, Marcetelli, Paganico Sabino, Pozzaglia Sabina, Rocca Sinibalda i Varco Sabino.
El territori municipal compta amb un enclavament al nord en el qual es troben els barris de Stipes i Valleverde Stipes. A uns quilòmetres al sud-est de la població es troba un exclavament del municipi.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january». ISTAT. [Consulta: 23 gener 2020].
# Riu Casamance

El riu Casamance (en portuguès rio Casamança, en castellà río Casamanza, en francès fleuve Casamance) és un riu costaner d'Àfrica, que neix en el sud-oest del Senegal, prop dels pujols de Futa Djalon, i desemboca a l'oceà Atlàntic. Dona nom a Casamance, una de les regions administratives del país la qual travessa d'est a oest al llarg dels seus 320 km.
Aquest riu és una espècie de braç de mar i amb marees altes es troba fins i tot sota el nivell del mar el que permet a l'oceà avançar cap dins. Aquest fenomen comporta una aigua salada i plena de meandres laterals (els marigots dels francesos, localment anomenats bolongs).
El Casamance és navegable des de la desembocadura fins a Ziguinchor. El seu principal afluent és el Soungrougrou.
# José Tovar Vicente

José Tovar Vicente (València, 17 de setembre de 1941 - Castelló, 4 Juliol 2021) ha estat un polític valencià, diputat en la primera legislatura de les Corts Valencianes.
Fou elegit diputat dins les files d'Alianza Popular per la circumscripció de Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983. Ha estat vicepresident segon de la Comissió de Peticions i vocal de la Comissió de Reglament i de l'Estatut dels Diputats de les Corts Valencianes.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 12 maig 2015].
# Megalobrama skolkovii

Megalobrama skolkovii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Euràsia.

## Referències

* ↑ Dybowski B. I. 1872. Zur Kenntniss der Fischfauna des Amurgebietes. Verh. K.-K. Zool.-Bot. Ges. Wien v. 22. 209-222.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pseudolaubuca engraulis

Pseudolaubuca engraulis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
# Gamla bron

El Gamla bron (que en suec vol dir «el pont vell») és el pont més antic que es conserva a la ciutat d'Umeå (Suècia) sobre el riu Ume, i compta amb una longitud de 301 metres.

## Història

Abans que la ciutat d'Umeå tinguera cap pont, els seus habitants havien de travessar el riu Ume sobre camins de gel durant l'hivern, i amb transbordadors durant la resta de l'any.
Durant la segona ocupació russa d'Umeå en la guerra finlandesa, els russos van construir en 1809 un pont flotant fet amb troncs. No obstant, poc després va ser destruït per una riuada a la primavera.
La construcció d'un pont sobre el riu Ume va ser condiderava massa costosa durant molt de temps, però el governador Gustaf Munthe es va interessar en aquest projecte quan va ocupar el càrrec en 1856 i 1858. Va ordenar investigar quin era el lloc més apropiat per a construir un pont, fer propostes de dissenys i calcular el seu cost. Les investigacions van indicar que just fora de la ciutat, riu amunt, el llit del riu era millor per a suportar el pont. El cost estimat va ser de 65.450 corones sueques. Finalment el cost va ser de 86.000 corones.
El pont es va inaugurar en 1863 i durant molt de temps calia pagar un peatge per a poder creuar-lo. Tan sols una dècada després, el pont original de fusta es va haver de canviar i en 1894-95 es va substituir per un pont d'acer que és el que es conserva.

## El pont avui en dia

El pont tan sols està obert per a l'ús de vianants i bicicletes. Durant 2013, es van detectar desperfectes que van haver de ser reparats.

## Referències

* 1 2 Göransson, Håkan. «Umeås historia 1810—1896». Municipi d'Umeå, 09-02-2010. Arxivat de l'original el 2019-01-07. [Consulta: 15 abril 2014].
* ↑ Olsson Lars Gunnar, Haugen Susanne, Edlund Lars-Erik, Tedebrand Lars-Göran. Umeå 1314-2014: 100 berättelser om 700 år. Skellefteå: Artos & Norma, 2013, p. 103 (Skrifter / utgivna av Johan Nordlander-sällskapet, 0348-6664; 30). libris=14803107. ISBN 9789175806686.
* 1 2 Steckzén, Birger. Umeå stads historia 1588-1888. Facs.-utg. /personreg. har utarbetats av Saga Edstedt och ortreg. av Gun och Kurt Boberg; med en efterskrift av Erik Thelaus. Umeå: Två förläggare, 1981[1922], p. 339 & 439-441 (Norrländska skrifter, 0349-3202; 6). libris=7753338. ISBN 91-85920-05-3.
* ↑ «Bro i Umeå måste förstärkas» (en suec). Västerbottens-Kuriren, 21-11-2013. Arxivat de l'original el 2014-03-22. [Consulta: 15 abril 2014].
# Cal Campà

Cal Campà és una masia del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC i al padró municipal. Per contra, no és citada al llibre Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95.
# Ascot-Pullin Motorcycles

Ascot-Pullin Motorcycles fou un fabricant de motocicletes britànic que tingué activitat entre 1928 i 1930. L'empresa fou fundada per Cyril Pullin com a Ascot Motor & Manufacturing Co Ltd. a Letchworth, Hertfordshire. Conegut inventor i guanyador del TT de l'illa de Man de 1914, Pullin havia estat desenvolupant idees per a dissenys de motocicletes des del 1920 amb Stanley Groom i n'havia patentada una amb motor de dos temps i bastidor i forquilles de xapa premsada.
Després de deixar Douglas (Cyril Pullin era cunyat de Stephen Leslie Bailey, destacat enginyer d'aquesta marca, i havia pilotat amb èxit les Douglas en competició), Pullin va tornar a treballar amb Groom per a refinar les seves idees i desenvolupar i patentar la motocicleta Ascot-Pullin. D'aquest model se'n van construir menys de 500 unitats i les vendes van ser pobres, cosa que va provocar la liquidació de l'empresa el 1930.
Pullin va ser un innovador i el motor monocilíndric OHV de l'Ascot-Pullin 500 anava muntat horitzontalment i estava tancat pel mateix bastidor d'acer premsat. A més d'haver aplicat per primer cop els frens hidràulics en una motocicleta, Pullin va dissenyar un suport central telescòpic i un parabrisa regulable amb eixugaparabrises i retrovisor, així com una cadena completament tancada i rodes intercanviables.
El nom Ascot-Pullin va ser recuperat el 1951 per Hercules Cycle and Motor Company, una divisió de Tube Investments, la qual va fer servir el nou invent de Pullin, el "Powerwheel", un motor rotatiu monocilíndric de 40 cc i 0,7 CV. Malgrat que els prototips es van desfer després que l'empresa decidís no continuar-ne la producció, en va sobreviure un exemplar seccionat juntament amb la majoria dels dibuixos i se'n va desenvolupar una versió industrialitzada per al Ministeri de Subministraments (Ministry of Supply).

## Referències

* ↑ «Ascot Motor and Manufacturing Co» (en anglès). GracesGuide.co.uk. Grace's Guide Ltd.. Arxivat de l'original el 28 març 2019. [Consulta: 28 març 2019].
* ↑ Kephart, Doug. «Researching the Douglas Patents» (en anglès). [Consulta: 3 desembre 2008].
* ↑ «Douglas 1923» (en anglès). Arxivat de l'original el 3 març 2016. [Consulta: 30 novembre 2008].
* ↑ «Douglas Patents» (en anglès). [Consulta: 30 novembre 2008].
* ↑ «Ascot-Pullin» (en anglès). Arxivat de l'original el 11/12/2008. [Consulta: 30 novembre 2008].
* 1 2 «Ascot Pullin» (en anglès). GracesGuide.co.uk. Grace's Guide Ltd.. Arxivat de l'original el 28/3/2019. [Consulta: 28 març 2019].
* ↑ Brown, Roland. The History of British Bikes (en anglès). Bath: Parragon Plus, 1/9/1999. ISBN 978-0-752-53153-3. OCLC 42578944.
* ↑ «Federation of British Historic Vehicle Clubs» (en anglès). Newsletter, 2006. Arxivat de l'original el 6/7/2008. [Consulta: 1r desembre 2008].

## Enllaços externs

* Ascot Motor and Manufacturing Co al Web Grace's Guide (anglès)
* Ascot Pullin al Web Grace's Guide (anglès)
# Can Titot

Can Titot és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situada al costat esquerre del carrer Girona. La façana, de dues crugies, està arrebossada i pintada a excepció d'alguns emmarcaments d'obertures de pedra de nova i vella talla.
La planta baixa consta d'una porta d'accés i d'una porta de garatge. La porta d'entrada està emmarcada de grans blocs de pedra sorrenca motllurada i treballada. Té una llinda monolítica amb la data de 1791(any 1791) i el nom, en minúscula, de Bartomeu Bansus (?). La porta del garatge té els brancals de placats de pedra artificial i una llinda de fusta amb decoració d'estrelles i motius circulars i triangulars. A la llinda hi ha gravada la data de 1996 i les inicials SM (Severo Mera).
El primer pis conté dues finestres de pedra sorrenca motllurada. Alguns blocs són de talla antiga, però d'altres, com les llindes i els ampits, són de nova talla, construïts a l'estil original. A la llinda d'una de les finestres hi ha la data gravada de 1994 (R. AÑO 1994, és a dir, restaurat l'any 1994) i el nom de SEVERO MERA.
Al segon pis hi ha una finestra emmarcada de pedra i una finestra balconera amb brancals de pedra calcària, ampit de pedra nova i llinda de fusta. La barana és de ferro de forja amb panxa emergent a la part inferior.
El ràfec de la cornisa està format per un entramat de fusta i rajola. Les bigues de fusta, creuades per tres fileres de fusta horitzontals, estan decorades als extrems i les rajoles són pintades de verd i groc en ratlles diagonals.

## Història

Casa originària del segle xviii (1791), amb reformes i ampliacions durant dels segles posteriors, XIX i XX.
A finals del segle XX aquesta casa va ser reformada: es va renovar el segon pis, es va una porta de garatge a la planta baixa, on hi havia una finestra emmarcada de pedra que possiblement és la mateixa o part de la que actualment hi ha al segon pis. La casa ha conservat l'arrebossat original, com la majoria de les cases del carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Titot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Le Canarien

Le Canarien és la crònica i diari de campanya de l'expedició normanda de 1402 a l'illa de Lanzarote, escrita pel franciscà Pierre Bontier i Jean Le Verrier, capellans domèstics dels capitans Jean de Bethencourt i Gadifer de la Salle. El document és la primera documentació escrita sobre la conquesta de Canàries i l'única informació disponible sobre la manera de vida dels nadius de Lanzarote i Fuerteventura a l'arribada dels primers conquistadors.
Es coneixen dues versions del relat: el còdex Egerton 2709 existent en el Museu Britànic de Londres, i el còdex Montruffet de la biblioteca de Rouen, França. El primer d'ells va ser escrit per Verrier i Bontier i modificat després per Gadifer de la Salle, i defensa a aquest últim com responsable de la conquesta. El còdex Motruffet va ser reescrit per un nebot de Jean de Bethencourt i presenta una versió distinta dels fets, atribuint a Bethencourt l'autoria de l'expedició. L'edició moderna de l'obra es deu a Elías Serra i Alejandro Cioranescu (La Laguna, Institut d'Estudis Canaris, Fontes rerum Canariarum, VIII, IX i XI, 1959-1965).

## Enllaços externs

* Le Canarien
* Le Canarien - Crónicas francesas de la conquista de Canarias Arxivat 2019-06-07 a Wayback Machine.
# Franco Paolantonio

Franco Paolantonio (L'Havana, 1884 - 15 de desembre de 1934) fou un director d'orquestra i compositor argentí.
Fill de família de músics, va néixer a L'Habana mentre el seu pare era de tournée a Cuba. Va viure a Buenos Aires i després es va traslladar a Nàpols per estudiar al Conservatori. Després va retornar a l'Argentina i va esdevenir un dels més grans directors d'orquestra del país. Va morir el 15 de desembre de 1934 quan va rebre un tret per culpa d'una disputa en un assaig entre dos músics.
La temporada 1925-1926 i 1926-1927 va dirigir diverses òperes al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Mancini, Geremia. «I Paolantonio, la straordinaria storia di una famiglia di musicisti molisani» (en italià). molisenews24. [Consulta: 5 febrer 2018].
# Motmot becample

Electron platyrhynchum és una espècie d'ocell de la família dels momòtids (Momotidae) que rep en diverses llengües el nom de "motmot becample" (Anglès: Broad-billed Motmot. Espanyol: Momoto picoancho). Habita la selva humida de l'est d'Hondures cap al sud fins a Panamà, oest i sud-est Colòmbia i oest i est de l'Equador, est del Perú, nord i est de Bolívia i Brasil amazònic.
# Gamle Oslo

Gamle Oslo és un districte de la ciutat d'Oslo, Noruega. L'any 2012 tenia 44.958 habitants. El nom significa "Antic Oslo".
El districte compta amb diversos punts de referència i els grans parcs, incloent el Museu d'Edvard Munch, un Jardí Botànic i un parc medieval. Durant el temps que la ciutat d'Oslo va ser anomenada Christiania, aquesta zona es deia Oslo. Els barris d'Oslo que pertanyen a aquest districte són:
* Grønland
* Enerhaugen
* Tøyen
* Vålerenga
* Kampen
* Gamlebyen
* Ensjø
* Etterstad
* Valle-Hovin
* Helsfyr
* Ekebergskråningen
El districte també inclou les illes i illots del fiord d'Oslo: Kavringen, Nakholmen, Lindoya, Hovedøya, Bleikøya, Gressholmen, Rambergøya, Langøyene i Heggholmen.
# Cal Canet

«Cal Canet» té aquests significats:
* Cal Canet (l'Estany), masia del terme de l'Estany, al Moianès.
* Cal Canet (Moià), casa a Moià, al Moianès.
* Cal Canet (Palou), masia de Torrefeta i Florejacs, a la Segarra.
# Can Tirel

Can Tirel és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de tres pisos, de planta quadrada i coberta amb teulada a quatre vessants. La seva tipologia correspon a l'esquema I-3 de Danès i Torràs reproduït a la publicació de F. Marcé. L'estil és popular. Té una terrassa lateral que podria ser d'època posterior al gros de la construcció.
Surt esmentada a la "Gran Geografia Comarcal de Catalunya" com anterior al segle xviii.

## Les cartes del Consultorio de Elena Francis

A Can Tirel, propietat de la família Fradera-Bes de Cornellà de Llobregat, quan tècnics de l'ajuntament d'aquesta ciutat visitaven l'edifici per rehabilitar-ho i convertir-ho en equipament municipal es van trobar la documentació del Consultorio de Elena Francis. Aquesta masia, desocupada per la família Fradera des de feia dècades, va ser adquirida pels promotors de la urbanització de la zona, que la van cedir a l'Ajuntament de Cornellà de Llobregat. Les cartes estaven en pèssim estat de conservació, i després d'un tractament de desinfecció i desinsectació, van ser ingressades a l'Arxiu Comarcal del Baix Llobregat (Sant Feliu de Llobregat) al març de 2007. Se n'ha conservat una part (unes 70.000, grosso modo), compreses entre els anys 1951 i 1972. A més d'aquestes, s'han conservat també alguns guions del programa.

## Referències

* 1 2 «Can Tirel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
* ↑ «Can Tirel (Cornellà de Llobregat - Baix Llobregat)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2015].
* 1 2 L'Arxiu Comarcal permet descobrir les cartes del Consultorio d'Elena Francis a fetasanfeliu
# Lethrinops lunaris

Lethrinops lunaris és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C., 1991. Lethrinops. p. 233-240. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París (França). Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Morano sul Po

Morano sul Po és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Balzola, Camino, Casale Monferrato, Coniolo, Costanzana, Pontestura i Trino. Pertanyen al municipi les frazioni de Due Sture i Pobietto.
# Charline Mignot

Charline Mignot (Ginebra, 20 d'abril de 1995), coneguda com a Vendredi sur mer, és una cantant i fotògrafa suïssa.
Creix a Suïssa romanda i estudia art a Lió. Comença la seva carrera com a fotògrafa treballant sobretot amb Hermès. Més tard decideix fer-se cantant. Lewis OfMan li compon la música. Al novembre 2017 publicà el seu primer EP Marée basse (que es pot traduir com a Baixamar). L'any 2018, és al Paléo festival de Nyon. L'any 2019, surt el seu àlbum Primers émois i és, el 30 de maig, a l'Imaginarium festivale de Compiègne.

## Discografia

* Marée Basse (2017)
* Premiers émois (2019)

## Referències

* 1 2 Flückiger, Laurent «Paris fait prendre le large à Vendredi sur mer» (en francès). Le Matin, 06-02-2018. Arxivat de l'original el 2019-03-22. ISSN: 1018-3736 [Consulta: 11 gener 2020].
* ↑ «Nos espoirs 2019 : Vendredi Sur Mer, jeune fille moderne». lesinrocks.com, 22-01-2019. [Consulta: 11 abril 2019].
* ↑ «Rencontre avec Charline du beau projet Vendredi sur Mer» (en francès). Les Inrocks, 10-10-2017.
* ↑ «Vendredi sur Mer: «Une invitation à prendre le large»», 12-08-2019. [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ «Vendredi Sur Mer nous parle de ses "Premiers Emois" dans un intrigant premier album» (en francès). Les Inrocks, 17-03-2019. [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ «Charline Mignot alias Vendredi-sur-Mer : biographie, actualités et émissions France Culture» (en francès). France Culture, 01-03-2019. [Consulta: 19 octubre 2019].
# Gamlehaugen

Gamlehaugen és una mansió de Bergen, Noruega, i la residència de la família reial a la ciutat. La seva història es remunta a l'edat mitjana, i la llista d'anteriors propietaris inclou moltes de les persones més riques de Bergen. Avui en dia és propietat de l'estat. L'últim propietari privat va ser Christian Michelsen, un magnat que més tard es convertiria en el primer primer ministre de Noruega després de la dissolució de la unió entre Suècia i Noruega. Michelsen va encarregar la construcció de l'edifici principal actual a Gamlehaugen, on viuria la major part de la resta de la seva vida. Quan Michelsen va morir el 1925, els seus amics més propers van començar una campanya nacional de recaptació de fons que va portar els diners suficients per permetre que l'estat noruec comprés la propietat. Gamlehaugen ha estat la residència de la família reial noruega a Bergen des de 1927.

## Referències

* ↑ Gunnar Hagen Hartvedt «Gamlehaugen». Bergen Byleksikon, 1994, pàg. 199–200.
* ↑ «Gamlehaugen.no Historie» (en norwegian). Gamlehaugen.no, 2006. Arxivat de l'original el 2008-10-17. [Consulta: 25 juny 2008].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2010-08-19 a Wayback Machine..
# Cantons del Doubs

Fins al 2014, els Cantons del Doubs (Franc Comtat) eren 35 i s'agrupaven en tres districtes:
Des que la redistribució cantonal va entrar en vigor el 2015, hi ha 19 cantons:
* Audincourt
* Baume-les-Dames
* Bavans
* Besançon-1
* Besançon-2
* Besançon-3
* Besançon-4
* Besançon-5
* Besançon-6
* Bethoncourt
* Frasne
* Maîche
* Montbéliard
* Morteau
* Ornans
* Pontarlier
* Saint-Vit
* Valdahon
* Valentigney

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-240 du 25 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Doubs (francès)
# Arguqiu

Arguqiu fou una regió del sud-est del Llac Van conquerida pel rei d'Urartu, Sarduri II (753 aC-735 aC), quan n'era rei Zagalu.
Reis:

## Bibliografia

* Adontz, N. Histoire d'Arménie. Les origines du Xe siècle au VIe (Av. J. C.). (en francès). Unió General Benevolent d'Armènia.
# Riu Iug

El riu Iug (en rus Юг, que significa «sud») és un afluent del Dvinà Septentrional. Té una longitud de 574 km i una conca de 35.600 km² (semblant en extensió a països com Taiwan o Moldàvia). Passa per l'óblast de Vólogda, a Rússia.

## Geografia

Neix prop de Nikolsk, a la província de Vólgoda, i flueix en direcció general sud-nord. Els rius Iug i Súkhona uneixen les seves aigües prop de Veliki Ústiug per formar el Dvinà Septentrional. És de règim nival de plana. Es glaça d'octubre a abril.

## Afluents

Els seus afluents principals són:
* Riu Luza (dreta), el més important, amb una longitud de 574 km, un cabal de 117 m³/s i una conca de 18.300 km²
* Riu Xàrjenga (esquerra), amb una longitud de 183 km, un cabal de 14 m³/s i una conca de 1.500 km²
* Riu Kítxmenga (esquerra), amb una longitud de 208 km, un cabal de 18,8 m³/s i una conca de 2.330 km²
* Riu Puixma (dreta)