OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zoe Berriatúa

Zoe Berriartúa (Madrid, 1 d'abril de 1978) és un actor i director de cinema espanyol. Fill d'una família de cineastes, historiadors i col·leccionistes, va començar a treballar com a actor a la sèrie de televisió Una hija más (1991), Los negocios de mamá (1997), Al salir de clase (1998), Raquel busca su sitio (2000) i Cuéntame cómo pasó (2002-2004). El 1996 va debutar en el cinema com a actor a África d'Alfonso Ungría, i va fer petits papers a pel·lícules com Volavérunt (1999), Cosas que hacen que la vida valga la pena (2004), Hot Milk (2005), El calentito (2005) i La punta del iceberg (2016), i a sèries com Génesis, en la mente del asesino (2006), El comisario (2007), Arrayán (2012) i La que se avecina (2014).
Simultàniament també ha treballat com a director de cinema. Va començar el 2000 amb el curtmetratge Moebio, al que seguiren El despropósito (2004), que va guanyar el Roel de Plata a la Setmana de Cinema de Medina del Campo; Monstruo (2007), Epílogo (2008) i Quédate conmigo (2010). El seu curt La cosa en la esquina fou nominat al millor curtmetratge al Festival Internacional de Cinema d'Edimburg, i El último plano (2013) fou nominat al millor curtmetratge al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. El 2015 va estrenar el seu primer llargmetratge, Los héroes del mal, nominada al Jordi de Plata al 37è Festival Internacional de Cinema de Moscou. El 2018 va rodar el seu segon llargmetratge, En las estrellas, produït per Álex de la Iglesia on manifiesta que intenta fer un homenatge al seu pare.

## Filmografia (com a director)

* Moebio (2000)
* El despropósito (2004),
* Monstruo (2007)
* Epílogo (2008)
* Quédate conmigo (2010)
* La cosa en la esquina (2012)
* El último plano (2013)
* Los héroes del mal (2015)
* En las estrellas (2018)

## Referències

* ↑ Entrevista a Zoe Berriartúa a la Revista Mutaciones
* ↑ MIFF. «37th Moscow Film Festival Competition Program». [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ Zoe Berriatúa: "Siempre fui un intruso en la interpretación", Cadena Ser, 6 de setembre de 2018
* ↑ Alex de la Iglesia y Zoe Berriatúa convierten la "cruel realidad" en una historia fantástica: En las estrellas, Europa Press, 30 d'agost de 2018
* ↑ Zoe Berriatúa: "'En las estrellas' es una película con una fantasía desbordante", rtve.es, 13 de juliol de 2017
# Adolfo Nef

Adolfo Nef Sanhueza (18 de gener de 1946) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1974.

## Referències

* ↑ Adolfo Nef a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ World Football profile
# Llista de primers ministres del Canadà

El primer ministre és el cap de govern del Canadà. El càrrec no està descrit en cap dels documents que constitueix la porció escrita de la Constitució del Canadà. L'autoritat d'executiu està formalment investida en el sobirà canadenc i és exercida en el seu nom pel governador general del país. El càrrec de Primer Ministre és part de la tradició constitucional del país. El model d'aquesta convenció és el mateix que ja existia en el Regne Unit al temps de la Confederació, el 1867.
Aquesta llista només compren els primers ministres des de 1867.
| Nom | Inici del govern | Fi del govern | Partit |
| Sir John Macdonald | 1 de juliol de 1867 | 5 de novembre de 1873 | Conservador |
| Alexander Mackenzie | 7 de novembre de 1873 | 8 d'octubre de 1878 | Liberal |
| Sir John Macdonald | 17 d'octubre de 1878 | 6 de juny de 1891 | Conservador |
| Sir John Abbott | 16 de juny de 1891 | 24 de novembre de 1892 | Conservador |
| Sir John Thompson | 5 de desembre de 1892 | 12 de desembre de 1894 | Conservador |
| Mackenzie Bowell | 21 de desembre de 1894 | 27 d'abril de 1896 | Conservador |
| Charles Tupper | 1 de maig de 1896 | 8 de juliol de 1896 | Conservador |
| Wilfrid Laurier | 11 de juliol de 1896 | 7 d'octubre de 1911 | Liberal |
| Robert Laird Borden | 10 d'octubre de 1911 | 10 de juliol de 1920 | Conservador |
| Arthur Meighen | 10 de juliol de 1920 | 29 de desembre de 1921 | Conservador |
| William Lyon Mackenzie King | 29 de desembre de 1921 | 29 de juny de 1926 | Liberal |
| Arthur Meighen | 29 de juny de 1926 | 25 de setembre de 1926 | Conservador |
| William Lyon Mackenzie King | 25 de setembre de 1926 | 6 d'agost de 1930 | Liberal |
| Richard Bedford Bennett | 7 d'agost de 1930 | 23 d'octubre de 1935 | Conservador |
| William Lyon Mackenzie King | 23 d'octubre de 1935 | 15 de novembre de 1948 | Liberal |
| Louis Saint-Laurent | 15 de novembre de 1948 | 21 de juny de 1957 | Liberal |
| John George Diefenbaker | 21 de juny de 1957 | 22 d'abril de 1963 | Conservador |
| Lester Bowles Pearson | 22 d'abril de 1963 | 20 d'abril de 1968 | Liberal |
| Pierre Elliott Trudeau | 20 d'abril de 1968 | 3 de juny de 1979 | Liberal |
| Joe Clark | 4 de juny de 1979 | 2 de març de 1980 | Conservador |
| Pierre Elliott Trudeau | 3 de març de 1980 | 30 de juny de 1984 | Liberal |
| John Napier Turner | 30 de juny de 1984 | 17 de setembre de 1984 | Liberal |
| Brian Mulroney | 17 de setembre de 1984 | 25 de juny de 1993 | Progressista conservador |
| Kim Campbell | 25 de juny de 1993 | 4 de novembre de 1993 | Progressista conservador |
| Jean Chrétien | 4 de novembre de 1993 | 12 de desembre de 2003 | Liberal |
| Paul Martin | 12 de desembre de 2003 | 6 de febrer de 2006 | Liberal |
| Stephen Harper | 6 de febrer de 2006 | 4 de novembre de 2015 | Conservador |
| Justin Trudeau | 4 de novembre de 2015 | actualitat | Liberal |
# Placet

El placet és la manifestació que fa un Estat adreçada a un altre Estat sobirà, manifestant que no té res a oposar a la persona que aquest es proposa nomenar com a Cap de Missió davant d'aquell. La sol·licitud de "Placet" es fa per mitjà de Nota Verbal a la qual s'acompanya una biografia de la persona preconitzada.
A la pràctica actual el Placet és rarament denegat, entre altres raons perquè l'Estat acreditant posa gran interès a seleccionar per al lloc en qüestió una persona a la qual l'Estat receptor no tingui res per oposar. Però encara es registren denegacions.
La Convenció de Viena sobre Relacions Diplomàtiques preveu al seu article 4 que l'Estat que denega un Placet no està obligat a explicar els motius de la seva negativa. Alguns països exigeixen que l'acreditació dels Agregats militars sigui precedida d'una sol·licitud d'aprovació similar en la seva finalitat i instrumentació al Placet.
A la pràctica diplomàtica el Placet rep també altres denominacions com les de Beneplàcit, Agrément, etc. La figura del Placet és exclusiva de la Diplomàcia bilateral permanent no produint-se en les altres formes d'activitat diplomàtica.

## Referències

* ↑ Términos diplomáticos. Plácet Arxivat 2018-12-21 a Wayback Machine. (castellà)
# Placeta de Suterranya

La Placeta de Suterranya és una plaça pública de Tremp (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Placeta situada enmig del nucli urbà de Suterranya, concretament a l'eixamplament del carrer Major, on hi ha una concentració de cases que han conservat certs elements arquitectònics de valor patrimonial, seguint una estructura típica del segle xvi.
Val a dir que moltes cases han estat reformades alterant la seva fesomia originària, algunes més desvirtuades que d'altres. De la mateixa manera han desaparegut edificacions que formaven part del conjunt.
La placeta té una forma poligonal i es caracteritza per l'alineació irregular dels edificis i les seves façanes. Destaquen les construccions amb dues o tres altures, amb el paredat de pedra vista i els portals d'accés, majoritàriament adovellats.

## Història

La Casa Serra data del 1594, la Casa Serradell del 1593 i la Casa Monso del 1718.

## Referències

* 1 2 3 4 «Placeta de Suterranya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Placerville (Califòrnia)

Placerville és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 9.610 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Placerville tenia 9.610 habitants, 4.001 habitatges, i 2.484 famílies. La densitat de població era de 639,7 habitants/km².
Dels 4.001 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,7% hi vivien parelles casades, en un 15,9% dones solteres, i en un 37,9% no eren unitats familiars. En el 31,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,8 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 36.454 $ i la renda mitjana per família de 46.875 $. Els homes tenien una renda mitjana de 36.711 $ mentre que les dones 28.095 $. La renda per capita de la població era de 19.151 $. Entorn del 9,3% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Placerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Placerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Pintado

* Per a altres significats, vegeu «Carlos Pintado».
Pintado és una entitat de població de l'Uruguai a l'oest del departament de Florida. Té una població aproximada de 460 habitants, segons les dades del cens del 2004. És a 141 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* 1 2 Mapa, localització, clima i altres dades (anglès)
# Plàtans de la Devesa

Els Plàtans de la Devesa (Platanus x hispanica) són un conjunt de 2.500 plàtans que es troba al Parc de la Devesa (Girona, el Gironès).

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: de 2,80 a 4,97 m.
* Perímetre de la base del tronc: de 3,5 a 7,07 m.
* Alçada: 62,82 m (el més alt, també és l'arbre més alt de tot Catalunya).
* Amplada de la capçada: 21 m de mitjana.
* Altitud sobre el nivell del mar: 62 m.

## Entorn

Es troben al Parc de la Devesa acompanyats per una gran diversitat d'espècies ornamentals en forma de col·lecció botànica. També hi abunden diferents plantes silvestres sota els arbres, com ara trèvol, plantatge, lleterassa, tomaquera del diable, avellanetes, blet, càrex pèndul, heura, plançons de robínia, mèlia i lledoner.

## Aspecte general

Durant força anys han presentat atacs violents de tigre del plàtan (Corythucha ciliata) i d'altres plagues, els quals han estat tractats. Sembla que d'uns anys ençà la cosa ha tombat per bé i, avui dia, la majoria dels individus tenen un bon estat de salut. La presència d'aquest insecte hemípter encara és constatable, però sembla que està controlada. Hi ha plàtans que presenten alguna ferida a la soca o a certa alçària, però són comptats individus i més aviat excepcions. També s'observa alguna marca de podes, en forma de ferida mal tancada, sobretot als plàtans presents als laterals del parc, cosa que és menys freqüent als de la plaça de les Botxes, on trobem els individus més sans i bells del parc.

## Accés

Cal dirigir-se al Parc de la Devesa. GPS 31T 0483503 4648388.

## Referències

* ↑ Els 2.500 plàtans de la Devesa no tenen prou aigua ni oxigen perquè el sòl està massa compactat - Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (català)
* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 132-133.

## Enllaços externs

* Pla de Gestió de l'Arbrat del Parc de la Devesa de Girona - Ajuntament de Girona Arxivat 2015-09-12 a Wayback Machine.
* Embalant fulles de plàtan a la Devesa de Girona
* Parc de la Devesa de Girona | Jardins i Patrimoni
* Els primers plàtans de la Devesa són napoleònics? - Diari de Girona
# Pop Screen

Pop Screen és un vídeo que compila tots els videoclips promocionals realitzats per la banda R.E.M. en l'època dels àlbums Document i Green. Es va publicar l'1 de juliol de 1990 en format VHS, en format DVD el 22 d'agost de 2000, i posteriorment, en format Blu-ray, tots tres sota el segell Warner Bros..
El vídeo té una durada de 35 minuts, a banda dels videoclips pertanyents als àlbums Document i Green, també hi van incloure el videoclip de «Talk About The Passion», de l'àlbum Murmur, i la versió no censurada de «Pop Song 89», que mostrava tres dones ballant fent topless, i que fou censurada pel canal MTV. L'objectiu d'aquesta publicació fou promocionar la compilació Eponymous, que van publicar entre Document i Green.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills i Michael Stipe.
* «The One I Love»
* «It's the End of the World as We Know It (And I Feel Fine)»
* «Finest Worksong»
* «Talk About the Passion»
* «Orange Crush»
* «Stand»
* «Turn You Inside-Out»
* «Pop Song 89»
* «Get Up»
* Credits

## Referències

* ↑ «R.E.M. - Pop Screen» (en anglès). [Consulta: 16 novembre 2022].
# Petit Danubi

El Petit Danubi (en eslovac: Malý Dunaj, en hongarès: Kis-Duna, en alemany: Kleine Donau) és una branca del riu Danubi a Eslovàquia.
Provè des del riu principal (Danubi), a la vora de la ciutat de Bratislava a una altitud de 126 metres sobre el nivell de la mar, i flueix més o menys paral·lel al Danubi fins a desembocar en el Váh a Kolárovo. La seva longitud és d'uns 128 quilòmetres.
La part del Váh entre Kolárovo i la seva confluència amb el Danubi a Komárno també s'anomena «Váh Danubi» (eslovac: Vážsky Dunaj, hongarès: Vag-Duna). L'illa entre el Danubi, el Petit Danubi i els rius Váh Danubi és la de Žitný Ostrov. A l'entorn immediat del Petit Danubi viuen espècies interessants d'animals així com creixen molts tipus de plantes i fongs. Entre els mamífers es troben la llúdria i la rata mesquera; d'ocells es troben especialment el cigne mut, el bernat pescaire, la cigonya blanca, el martinet menut, el blauet; els peixos present en el flux del riu són el silur, el misgurnus fossilis, gymnocephalus baloni, el squalius cephalus, la carpa koi japonesa o leuciscus leuciscus.

## Galeria

* Vista a l'aeroport de Bratislava-Mil`s Rastislav Štefánik
* Molí d'aigua a Jelka
* Un pont sobre el Petit Danubi a Hurbanova Ves
* El Petit Danubi a Zálesi
# Petit Baghmati

El Petit Baghmati és un riu de Bihar (Índia), al nord-oest de l'estat, principalment al districte de Muzaffarpur (de vegades Muzaffarpur), afluent del riu Baghmati al que s'uneix a Haiaghat, a uns 13 km al sud de Darbhanga.
Rep diversos rius menors com el Kamla, el Dhaus i el Jhim.

## Referències

* ↑ O’malley L. S.s.. Bengal District Gazetteers Darbhanga, 1907.
* ↑ Hunter, William Wilson. The Imperial gazetteer of India. London : Trübner, 1885-87.
# Pieter Boddaert

Pieter Boddaert (Middelburg, 1730 o 1733 – Utrecht, 6 de maig de 1795) va ser un metge i naturalista neerlandès.
Boddaert era fill d'un poeta i jurista de Middelburg que tenia el mateix nom (1694–1760). Pieter fill va obtenir el 1764 el seu doctorat en medicina a la Universitat d'Utrecht, on va esdevenir professor d'història natural. Es conserven 14 cartes de la seva correspondència amb Carl von Linné d'entre 1768 i 1775. Era amic d'Albert Schlosser, del qual en va descriure el seu gabinet de "curiositats" (objectes d'història natural). El 1783 va publicar 50 exemplars d'una clau d'identificació del Planches enluminees d'Edmé-Louis Daubenton's, assignant noms científics a les plaques. Donat que molts d'aquests van els primers noms científics proposats, encara segueixen en ús.
El 1785 va publicar l'obra Elenchus Animalium, la qual incloïa el primer nom binomial d'una sèrie de mamíferes, en els que destaquen el Quaga i el Tarpan.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-02-08. [Consulta: 13 setembre 2011].
* ↑ Cartes

## Enllaços externs

* BHL Elenchus Animalium online volum 1 (anglès)
# Pol Cruchten

Pol Cruchten (Pétange, 30 de juliol de 1963 - La Rochelle, 3 de juliol de 2019) va ser un guionista, productor i director de cinema luxemburguès.

## Biografia

Va seguir cursos de l'Escola de Graduats d'Estudis Cinematogràfics a París en la secció d'implementació. El 1992 va dirigir la seva primera pel·lícula Hochzäitsnuecht amb els actors Myriam Muller i Thierry Van Werveke. Aquesta pel·lícula rodada en luxemburguès, va ser guardonada el 1993 amb el Max Ophüls Preis. Philippe Leotard interpreta un dels papers de la pel·lícula Black Dju realitzada per Cruchten el 1994. Durant l'any 2001, va fer als Estats Units la pel·lícula Boys on the Run amb Ron Perlman com el principal actor. El 2005 es va fer la pel·lícula Perl oder Pica, basada en un llibre de l'autor de Luxemburg Jhemp Hoscheit.

## Filmografia

* 1988: Somewhere in Europe
* 1989: Il était une fois Luxembourg
* 1992: Hochzäitsnuecht
* 1994: Sniper
* 1996: Black Dju
* 2001: Boys on the Run
* 2006: Perl oder Pica
* 2012: Never Die Young
* 2013: Les brigands

## Vegeu també

* Cinema de Luxemburg

## Enllaços externs

* Article sobre Pol Cruchten a runmovies.be Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Plessix-Balisson

Plessix-Balisson (en bretó Ar Genkiz-Yuzhael) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 91 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| | 152 | 136 | 108 | 94 | 83 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gérard Ledaguénel | |
| 2008- | Philippe Guesdon | |
# Plomall (ocells)

El plomall o cresta és una agrupació de plomes que presenten algunes espècies d'ocells en la part superior del cap. Les plomes d'aquestes crestes poden ser erèctils o estar alçades de forma fixa, depenent de les espècies. Per exemple les cacatues i les puputs tenen plomalls de plomes erèctils mentre que el plomall de la grua coronada està sempre de punta. Es creu que alguns dinosaures també disposarien de plomalls de plomes al cap.
Els ocells amb plomalls de plomes solen usar-los per comunicar-se amb els seus congèneres i com un element de la seva parada nupcial. A més solen desplegar la seva cresta quan estan espantats o es mostren agressius, així poden semblar més grans o produir sorpresa quan l'ericen ràpidament i així aconseguir intimidar al seu adversari amb més facilitat, ja sigui un depredador, un membre de la seva pròpia espècie o qualsevol altre animal que li molesti.
Els plomalls es componen per semiplomes, un tipus de ploma intermedi entre el plomissol i la ploma de contorn, són plomes amb raquis desenvolupat però amb barbes laxes i soltes. Aquestes plomes són més suaus i flexibles que les plomes típiques. No obstant això, les crestes de moltes cacatues estan compostes per plomes típiques.
* Cacatúa blanca amb el plomall totalment desplegat.
* Grua coronada.
* Goura victoria.
* Pingüí macaroni.
* Cacatua sulfuris amb la cresta eriçada.

## Vegeu també

* Pili (ornitologia)
* Plomatge

## Referències

* ↑ plomall a Optimot

## Bibliografia

* Dierschke, V. (2008). Aus d'Europa . Barcelona, Espanya: Edicions Omega. ISBN 978-84-282-1476-6.
* Bonney, Rick; Rohrbaugh, Jr, Ronald (2004). Handbook of Bird Biology (2a ed.). Princeton, NJ: Princeton University Press. ISBN 0-938027-62-X.
* Cloe Fraigneau. Reconèixer fàcilment les plomes . Edicions Omega S.A ISBN 8428214166
Viccionari
# Piano de Frederic Mompou

El Piano de Frederic Mompou és una de les peces destacades de la col·lecció del Museu de la Música de Barcelona. Es tracta d'un piano Chassaigne Frères, fabricat a Barcelona a començaments del segle xx, cedit al Museu per la seva vídua, la pianista i pedagoga Carme Bravo, el 18 de desembre del 2002.

## L'artista

Frederic Mompou (Barcelona, 1893 – Barcelona, 1987) fou un compositor dedicat de manera especial a la música per a piano i de qui sovint s'ha destacat la influència que va rebre de les sonoritats pures de la ressonància de les campanes fetes a l'empresa familiar, la foneria Dencausse.

## Història

Aquest és l'instrument en el qual el compositor va escriure les seves primeres cançons i peces per a piano i que va tenir sempre a casa seva, si més no des del 22 d'octubre del 1915, data del contracte i factura d'arrendament conservats. El toc subtil d'aquest teclat i la seva particular sonoritat s'adiuen perfectament amb l'ideal tímbric i d'execució de la música de piano de Mompou, i esdevé un document i testimoni sonor transcendental a l'hora d'aprofundir en les característiques de la seva creació musical.
L'altra raó per a la conservació d'aquest instrument en el Museu de la Música és la de ser un bon exemplar representatiu de la gamma alta de pianos de la casa Chassaigne, de tanta transcendència per a Barcelona i per a Catalunya.
A les acaballes del segle xix, Barcelona era la ciutat amb més fàbriques de pianos de tota la península Ibèrica i, tot i que hi podíem arribar a comptar una trentena de constructors o representants (Alberdi, Altimira, Joan Ayné, Bernareggi, Boisselot, Guarro, Izabal, Joan Baptista Pujol, Ortiz & Cussó...), la casa Chassaigne va ser-ne, de molt, la més important, acaparant cap al 1914 el 50% de tota la producció de l'estat. Fundada pel francès Jean Chassaigne l'any 1864, el 1879 hi va associar els seus fills Camilo i Fernando, que el 1887 el succeïren amb el nom de Chassaigne Frères. La seva seu era al carrer de Fortuny, números 3-5, i després va estar l'entresol del número 34 del Passeig de Gràcia, tot i que la seva gran fàbrica es trobava al carrer de València. Bona part de la seva producció era per a l'exportació, principalment a Sud-amèrica, però també a Itàlia, Turquia i les Filipines.
Chassaigne va ser dels pocs constructors de pianos que varen sobreviure al trasbals de la Guerra Civil Espanyola (1936-39), tot i que va reduir la seva producció a uns cent instruments l'any, entre pianos verticals i de cua. Va plegar definitivament l'any 1967, amb la liberalització de la importació d'instruments, i després d'haver fet 36.500 instruments durant gairebé un segle.

## Referències

* ↑ El Museu de la Música se suma avui al Dia Internacional dels Museus amb jornada de portes obertes
* ↑ El piano de Mompou
* ↑ «Aniversaris 2012 i el Museu de la Música». Arxivat de l'original el 2012-06-19. [Consulta: 14 juny 2012].

## Bibliografia

* Museu de la Música. Guia de la col·lecció
# Plaça del Mont Herzl

La Plaça del Mont Herzl és la plaça cerimonial central del Mont Herzl de Jerusalem. La plaça es fa servir per a la cerimònia d'obertura del Dia de la Independència d'Israel cada any. A la banda nord de la plaça hi ha el sepulcre de Theodor Herzl, el fundador de la moderna política sionista. La plaça es troba en el punt més alt de la Muntanya Herzl en el centre del cementiri nacional. El 18 d'abril de 2012, durant els assajos per a la cerimònia del Dia de la Independència, un pal de llum elèctrica va caure, i va matar un soldat i en va ferir set més. El soldat va ser enterrat al cementiri militar proper.

## Galeria

* La tomba de Herzl en el costat nord
* un cobert de veure a la plaça al costat sud

## Enllaços externs

* the Mount Herzl tragedy in the israelnationalnews website
# Polla akul

La polla akul (Zapornia akool) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita pantans i vegetació de rivera de l'Índia, Bangladesh, oest de Myanmar, nord del Vietnam i sud-est de la Xina.

## Taxonomia

Inclòs al gènere Amaurornis a classificacions com ara la de Clements 2015. En Clements 2016 apareix format part del gènere Zapornia, arran els treballs de Juan C. Garcia-Ramírez et al (2014)

## Referències

* ↑ Juan C. Garcia-Ramírez, Gillian C.Gibb i Steve A.Trewick (2014). Deep global evolutionary radiation in birds: Diversification and trait evolution in the cosmopolitan bird family Rallidae. Molecular Phylogenetics and Evolution. Volum 81, Pag. 96-108