OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Textura

«Textura» té aquests significats:
* Textura, propietat que tenen les parts externes dels objectes, així com les sensacions que causen, que són captades pel sentit del tacte.
* Textura musical, qualitat general del so d'una composició musical
* Textura de la pintura, sensació de la tela basat en la pintura i el seu mètode d'aplicació
* Textura (gràfics), imatge bitmap aplicada sobre una superfície en gràfics per computadora
* Textura cristal·logràfica, distribució d'orientacions cristal·lines en un policristall
* Textura (petrologia), aparença física, com ara la mida dels grans, la forma, arranjament i configuració dels materials tant a nivell macroscòpic com microscòpic
* Textura del sòl, propietat del sòl que es fa servir per a descriure la proporció relativa de les diferents mides de partícules minerals de sòl
* Textura (gastronomia),manera com estan disposades les parts o partícules que componen una cosa, el conjunt de característiques visuals i tàctils de la superfície d'un material, un objecte, una figura
# Thomas Bourchier

Thomas Bourchier (Essex, 1404 - Knole House, 30 de març de 1486) fou un cardenal i arquebisbe catòlic anglès.

## Biografia

Era fill de William Bourchier, comte d'Eu, i d'Anna de Gloucester, filla de Thomas Woodstock, duc de Gloucester.
Va estudiar a la Universitat d'Oxford i va començar la seva carrera eclesiàstica obtenint ràpides promocions.
Després d'ocupar alguns càrrecs menors, esdevingué sacerdot el 1433 i, el 15 de maig de 1434, va ser nomenat bisbe de Worcester amb la dispensa papal per encara no haver arribat a l'edat canònica. El mateix any va ser rector de la Universitat d'Oxford i el 1443 va ser nomenat bisbe d'Ely. L'abril del 1454 va ser nomenat arquebisbe de Canterbury, esdevenint Lord Canceller d'Anglaterra el març següent.
El seu breu mandat com a canceller va coincidir amb l'inici de la guerra de les dues roses. El 1458 va ajudar a reconciliar els partits contendents, però quan va esclatar de nou la guerra el 1459, apareix com un Yorkista decidit. Va coronar el rei Eduard IV d'Anglaterra el juny de 1461, i quatre anys més tard va coronar la reina, Elisabet Woodville.
El 1457 Bourchier va participar en el judici de Reginald Pecock, bisbe de Chichester, acusat d'heretgia. Al consistori del 18 de setembre de 1467 va ser nomenat cardenal pel papa Pau II amb el títol de cardenal prevere de San Ciriaco alle Terme Diocleziane com a nomenament honorífic sol·licitat per a ell per Eduard IV, però va rebre el barret de cardenal amb certa demora (1473). El 1475 va ser un dels quatre àrbitres nomenats per organitzar els detalls del tractat de Picquigny entre Anglaterra i França.
Després de la mort d'Eduard IV el 1483, Bourchier va convèncer la reina perquè permetés al seu fill petit, Ricard, duc de York, compartir la residència del seu germà a la Torre de Londres. Tot i que havia jurat ser lleial a Eduard V abans de la mort del seu pare, va coronar Ricard III d'Anglaterra el juliol de 1483.
No obstant això, no estava de cap manera implicat en l'assassinat dels joves prínceps, i probablement va ser un dels participants en la conspiració contra Ricard III.
El tercer rei anglès coronat per Bourchier va ser Enric VII d'Anglaterra, que es va casar amb Elisabet de York el gener de 1486, posant fi a la Guerra de les Roses.
L'arquebisbe va morir el 30 de març de 1486 a la seva residència, Knole House, prop de Sevenoaks, i va ser enterrat a la catedral de Canterbury.

## Bibliografia

* EB Fryde, DE Greenway, S. Porter, I. Roy, Handbook of British Chronology, Cambridge:. Cambridge University Press, 1996, ISBN 0-521-56350-X.
* Salvador Miranda, BOURCHIER, Thomas, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.
# The Suitcase Brothers

The Suitcase Brothers (pronunciat 'sutqueis broders') són un duet de country-blues fundat el 1999 pels germans Puertas, amb Santos a la guitarra i veu i Víctor a l'harmònica i veu. Algunes de les seves majors influències són el duets llegendaris com Sonny Terry & Brownie McGhee, Paul Rishell & Annie Raines i John Cephas & Phil Wiggins.
L'any següent de l'inici del duo, l'any 2000, amb el compositor Eduardo Arbide, componen i graven part de la banda sonora de la música de la pel·lícula 'El Bola', del director Achero Mañas, guardonada amb 4 Goyas. 'Hermanos Puertas' és el nom d'una de les cançons.
Havien gravat 3 discos i fet molts concerts, quan el 2011 van ser elegits per participar al primer European Blues Challenge, realitzat a Berlín. El 2013 van viatjar a Memphis, TN (EUA) i van ser els guanyadors del segon premi al millor duo internacional de blues a l'IBC (International Blues Challenge), el concurs de blues en què participen més de 100 bandes de tot el món a la categoria de sol/duo. El 2014 van volar a Greensboro, Carolina del Nord (EUA) per participar en el concurs organitzat per la PBPS (Piedmont Blues Preservation Society) i després de guanyar el primer premi, van poder representar Carolina del Nord a l'IBC aquell mateix any.
El seu quart àlbum 'A Long Way From Home' va ser el millor àlbum de blues acústic de l'any 2014 segons la prestigiosa revista musical Wasser-Prawda i va ser nominat a millor àlbum de blues independent de l'any 2015 a Memphis, TN. Dues llegendes del blues de Chicago apareixen a l'enregistrament: Jerry Portnoy (Muddy Waters i Eric Capton) i Paul Oscher (Muddy Waters).
Reconeguts internacionalment, els germans Puertas s'han consolidat com a un dels millors duos de blues de l'escena. The Suitcase Brothers s'han guanyat el respecte i l'admiració dels que estimen aquest estil de música i captiven qualsevol que els escolti per primer cop. Santos i Victor Puertas perpetuen a través de la seva música l'origen del blues i ens fan enamorar profundament aquest gènere.
Actualment, estan promocionant el seu cinquè disc 'Love, Truth and Confidence', un tribut al duet de Piedmont Blues Sonny Terry i Brownie McGhee.

## Referències

* ↑ eMinor. «The Suitcase Brothers | Blues from Barcelona, ES» (en anglès). [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «THE SUITCASE BROTHERS - Catalan Sounds - Institut Ramon Llull». [Consulta: 13 agost 2023].
# To Be Someone

To Be Someone és una pel·lícula britànica de 2021 vagament relacionada amb la pel·lícula de 1979, Quadrophenia. La pel·lícula és dirigida per Ray Burdis i escrita per Pete Meadows. S'ha doblat i subtitulat al català.
Abans de la pandèmia de la COVID-19, es va anunciar que la pel·lícula s'estrenaria l'abril de 2020. La data d'estrena es va retardar fins al 9 de juliol de 2021 i es va projectar als cinemes.

## Referències

* ↑ «BBC Radio 5 live - Kermode and Mayo's Film Review, Eddie Izzard, Black Widow, Tove, Truffle Hunters, To Be Someone reviewed by Mark Kermode» (en anglès britànic). BBC. [Consulta: 10 agost 2021].
* ↑ «To Be Someone review – a Guy Ritchie ripoff two decades past its sell-by date» (en anglès). the Guardian, 06-07-2021. [Consulta: 10 agost 2021].
* ↑ «To Be Someone». Goita què fan, ara!. [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ Hancocks, Simon. «Quadrophenia style mod film to be released this year» (en anglès). Visordown, 02-03-2020. [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ Rose, Steve. «To Be Someone review» (en anglès). The Guardian, 06-07-2020. [Consulta: 17 octubre 2021].
# Tnuva

Tnuva (en hebreu: תנובה) (en català: fruita o producte) és una empresa cooperativa i una processadora d'aliments especialitzada en els productes làctics. Des de 2014, la cooperativa ha estat controlada per Bright Food, una companyia estatal xinesa.
Els 620 membres de la cooperativa procedeixen d'un determinat nombre de quibutsim (granges col·lectives) i moixavim (comunitats agrícoles). Tnuva és el major productor d'aliments d'Israel, les seves vendes ascendeixen al 70% per cent del mercat de productes làctics, carn, ous, i menjar envasat.
La cooperativa central Tnuva per a la comercialització de productes agrícoles a Israel, va ser creada el 1926, després d'una decisió dels líders del moviment del quibuts per crear cooperatives, distribuir i exportar diversos tipus de productes alimentàris. Tnuva va començar distribuint llet, però durant els anys 1930, la compañia va expandir el negoci i va començar a distribuir altres productes làctics.

## Referències

* ↑ www.timesofisrael.com/
* ↑ www.en.tnuva.co.il/
# Torre de la Cabeza

La Torre de la Cabeza és una talaia o torrassa circular que es troba al terme municipal de Pegalajar, a la comarca de Sierra Mágina, província de Jaén, a una altitud de 611 m.

## Descripció

La talaia és una torrassa de maçoneria d'aspecte una mica rabassuda. L'altura de la torre és d'uns 8 metres aproximadament. La seva base és cilíndrica, recolzant-se sobre un pronunciat talús, que té en la seva part més baixa un perímetre de 25,8 metres. El parapet o part superior ha desaparegut, quedant restes de matacans que apunten al fet que es recolzava en un dic continu. L'accés a l'interior de la torre està a uns 3 metres d'altura.
La part troncocònica de l'edifici és massissa; la cilíndrica condueix a l'interior una cambra circular coberta per volta de mitja taronja. En l'ample del mur (1,55 metres) existeixen 3 espitlleres. Existia una escala encastada en el mur que portava fins a la terrassa, i de la qual avui només romanen les petjades que els forats de bastida han deixat a la part externa. En el sòl de la cambra, descendint pel cos inferior massís de la torre, hi ha un pou de secció rectangular que conduïa a una mina d'escapament, avui reomplerta de terra.

## Història

Es creu que la Torre de la Cabeza va ser construïda pel Conestable Don Miguel Lucas de Iranzo entre els anys 1462 i 1470. Es tracta d'una torre de guaita o talaia que custodiava l'entrada que dominaven els nassarites cap al Regne de Jaén, des d'on el terreny s'estreny (La Puerta de Arenas), situada aigües amunt del Guadalbullón.
Aquesta torre pertany al conjunt de talaies construïdes pels castellans a la fi de l'Edat Mitjana, que travessaven la Península de Nord a Sud. Les més immediates eren la Torre de la Pedregosa (en la Serrezuela de Pegalajar) i la Torre de l'Estrella (entre la Serra de los Bodegones i el Turó Estrella), totes dues derruïdes en l'actualitat.

## Protecció

Forma part del Patrimoni Immoble d'Andalusia, sent Bé d'Interès Cultural (BIC). Sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol.

## Estat de conservació

Es troba en acceptable estat de conservació. Sense senyalitzacions ni panells informatius.

## Referències

* ↑ CastillosNet 2.0. «Castillos de España; Torre de la Cabeza». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 13 gener 2016].

## Bibliografia

* Eslava Galán, Juan; Cerezo Moreno, Francisco: Castells i talaies del Regne de Jaén, Sorpoargra, S.A. Riquelme i Vargas, S. a. 1989. ISBN 8486216184
* Quesada Quesada, Tomás:La regió muntanyenca de Mágina en la baixa edat mitjana: (una terra fronterera amb el regne nassarita de Granada), Universitat de Granada, 1989. ISBN 84-338-0875-3
# Torre de l'Àngel (València)

La Torre de l'Àngel és una torre que formava part de l'antiga muralla àrab de València. Rep el seu nom al situar-se al costat dels carrers de l'Àngel i de Beneito i Coll. Està datada del segle xi i es considera Bé d'Interés Cultural.
Es tracta d'un dels pocs vestigis de l'època islàmica de la ciutat, i s'envolta entre patis d'habitatges particulars. És de planta semicircular, de construcció massissa de maçoneria.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=217 Fitxa de la Direcció General de Patrimoni
* ↑ http://www.valencia.es/ayuntamiento/infociudad_accesible.nsf/vDocumentosWebListado/60A4D6AD31EB256EC12572C200242A57?OpenDocument&bdOrigen=&idapoyo=&nivel=3&lang=1

## Enllaços externs

* Informació sobre la torre a la plana de l'Ajuntament de València
# Torre de la Cala d'Oliva

La Torre de la Cala d'Oliva és una torre de guaita situada a la localitat homònima, a l'illa d'Asinara, que pertany al municipi de Port de Torres (Sardenya, Itàlia).
De forma cilíndrica, va ser construïda l'any 1611 per projecte del capità ordinari de les Obres del Regne de Sardenya, Andrea Pérez. La seva posició li permetia controlar una platja freqüentada pels berbers per al manteniment de les seves embarcacions. La torre es comunicava visualment amb la torre de Port de Torres. El 1637 un contingent francès va atacar la torre, danyant-la greument. Immediatament després, però, es va reparar, introduint també algunes innovacions per fer-la més adequada a la seva funció. Durant tot el segle xviii i la primera meitat del segle xix es van fer restauracions: el darrer manteniment documentat data de l'any 1840.
Cap a la primera meitat del segle xviii la torre de la Cala d'Oliva va estar al centre d'un fet molt greu: l'alcaid amb alguns dels seus còmplices van robar a bord d'un vaixell francès i després d'haver matat gairebé tota la tripulació (un tal Mayolo es va salvar de la massacre escapant-ne nedant) es va apoderar del vaixell i després va fugir a Còrsega. El fet mateix fa pensar, potser, en l'existència d'una mena de complicitat entre les torres i els contrabandistes. Aquesta complicitat va fer que, l'octubre de 1755, el virrei proposés un servei d'almenys 4 xabecs de guardacostes que garantís no només la defensa de les costes sinó que també controlés l'activitat de les torres.

## Referències

* ↑ «Les torres costeres» (en italià). Stintino.net.
* 1 2 «Cala d'Oliva» (en italià). Sogn Asinara. Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 7 juliol 2022].
# Titus (usurpador)

Titus o Tit (en llatí Titus) va ser un usurpador del tron imperial romà.
Ocupava el número 32 de la llista dels Trenta Tirans que Trebel·li Pol·lió menciona a l'obra Historia Augusta. Es diu que va mantenir les seves pretensions al tron durant unes quantes setmanes en el regnat de Maximí el Traci (235-238) i que finalment va ser assassinat pels mateixos soldats que l'havien obligat a acceptar la seva proclamació com a emperador. Juli Capitolí diu que el seu nom era Tycus. Herodià el menciona com a Quartinus, que també va existir, però podien ser persones diferents.
Titus era tribú militar dels contingents magrebins i va ser deposat per Maximí el Traci i traslladat a una destinació civil. Després que la revolta de Magne contra Maximí, va ser proclamat emperador pels soldats i va acceptar, ja que si no ho feia temia per la seva vida. Va governar uns sis mesos però finalment Maximí el va derrotar i el va matar.
Estava casat amb Calpúrnia Cesònia, que havia estat sacerdotessa, i de la que es conserva una estàtua.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1161.
# Tony Dawson

Tony Dawson (Kinston, Carolina del Nord, 25 d'agost de 1967) és un jugador de bàsquet nord-americà ja retirat. Amb 2.01 d'alçada, jugava en la posició d'aler.
Dawson va jugar en diversos equips europeus i nord-americans. A la lliga espanyola va jugar al Tenerife Nº1 (1989-90) i al 7up Joventut (93-94). Durant la seva estada a Badalona va formar part de la plantilla del Joventut que va guanyar la Lliga Europea, tot i que la seva qualitat de forà no el va deixar participar en la competició europea.

## Referències

* ↑ Daimiel, Antoni «Daimiel escribe sobre la Penya que ganó la Copa de Europa: Joventut 1994, aquel año maravilloso» (en castellà). KIA en zona, 12-06-2016 [Consulta: 2 maig 2018]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-05-03. [Consulta: 2 maig 2018].

## Enllaços externs

* Tony Dawson jugador a l'ACB
# Tossal Roig (Torrebesses)

El Tossal Roig és una muntanya de 338 metres que es troba al municipi de Torrebesses, a la comarca catalana del Segrià.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 252123001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tossal d'Alta-riba (Talarn)

El Tossal d'Alta-riba és una petita muntanya de 463,6 metres del terme de Talarn, a la comarca del Pallars Jussà. És a l'extrem meridional del terme, just a llevant del poble de Puigcercós.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tossal Roig (Montgai)

El Tossal Roig és una muntanya de 348 metres que es troba al municipi de Montgai, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tomás Díaz Magro

Tomás Díaz Magro (Madrid, 1941) és un dissenyador espanyol. Inicia la seva activitat el 1959 col·laborant amb SEDI (Sociedad Española de Diseño Industrial). A partir del 1960 es dedica a la investigació sobre el sistema de corbat de la fusta i els sistemes de fabricació de mobiliari, aconseguint el 1961 la Medalla d'or de l'exposició d'inventors de Brussel·les pel Sistema Diaz-Magro de curvado de madera de pino.
El 1964 funda ODM, Oficina para el desarrollo de los materiales. El 1968 està al front del departament de disseny industrial de la firma Talleres de Arte Granda. Un any més tard comença a dissenyar una sèrie de mobles per a diferents productores fins a crear la seva pròpia empresa el 1974, Sistemas TDM SA. El 1988 crea Drupa i GIA el 1989.

## Premis i reconeixements

Al llarg de la seva trajectòria professional ha rebut diferents premis nacionals i internacionals i ha treballat per a empreses com Fase, Otaola o Duran Muebles. Entre els seus dissenys cal destacar el sofà Gótico (1960), el tamboret Empotramiento (1964) o el penjador Arc (1987).

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Tomás Estrada Palma

Tomás Estrada Palma (Bayamo, 9 de juliol de 1835 - Santiago de Cuba, 4 de novembre de 1908) va ser un professor, militar i polític cubà.
Durant la Guerra de Cuba va ser President de la República en Armes entre el 29 de març de 1876 i el 19 d'octubre de 1877. Després de la derrota d'Espanya, Estats Units atorgà certa independència a l'illa, però reorganitzà políticament el nou territori annexat i hi imposà un govern militar.
Més tard, es convoca a una Assemblea Constituent i el 20 de maig de 1902 s'estableix la primera constitució, i Estrada esdevé el primer President de la República de Cuba. El 1906 es presentà a les eleccions on sortí reelegit, les protestes l'obliguen a renunciar i els Estats Units intervingueren de nou l'illa.
Va morir a Santiago de Cuba, el 8 de novembre de 1908. La seva dona va ser l'hondurenya María Genoveva de Jesús Guardiola Arbizú, filla del President d'Hondures el general José Santos Guardiola.

## Referències

* ↑ «Tomás Estrada Palma». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Motí en la fragata Numància

El motí en la fragata Numancia es va produir la nit de l'1 al 2 d'agost de 1911 quan un fogoner, Antonio Sánchez Moya, un artiller i uns altres dotze membres de la tripulació de la fragata Numancia s'amotinaren quan realitzaven tasques com a cuirassat guardacostes en aigües de Tànger.
Els amotinats pretenien declarar la República i van amenaçar de bombardejar Màlaga. L'actuació de l'oficial de guàrdia de la Numància, el 9 d'agost, va ser decisiva per sufocar el motí.
Amb posterioritat, en judici sumaríssim, el capitost, Antonio Sánchez Moya, va ser condemnat a mort per afusellament, que es va efectuar el 9 d'agost de 1911 a bord del mateix buc fora del port de Cadis. Uns altres sis mariners amotinats van ser condemnats a cadena perpètua.

## Referències

* ↑ Salvadó Mras.
* ↑ Paredes, 1998, p. 446.
* ↑ González Calleja, 1998, p. 459.
* ↑ «Efemérides, la Numancia amenaza con bombardear Málaga». Málaga: Sur digital, anuario 2000.
* ↑ ABC: «Lo del Numancia», 20 d'agost de 1911.
* ↑ ABC: «Fusilamiento de un reo», 10 d'agost de 1911.
* ↑ ABC: Memorias gráficas del suplemento Blanco y Negro, 16 de juliol de 1966.

## Bibliografia

* Paredes, Javier. . Volumen 2. Barcelona: Ariel SA, 1998. ISBN 978-84-344-6756-9.
* Salvadó Mras, Albert. Una vida en juego. Barcelona: Roca Editorial SL. ISBN 978-84-9918-156-1.
* González Calleja, Eduardo. La razón de la fuerza: Orden público, subversión y violencia política en la Restauración (1875-1917). Madrid: CSIC, 1998. ISBN 84-00-07778-4.
# Cantó de Saint-Dizier-Oest

El cantó de Saint-Dizier-Oest és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Saint-Dizier. Té 8 municipis i part del de Saint-Dizier.

## Municipis

* Éclaron-Braucourt-Sainte-Livière
* Hallignicourt
* Humbécourt
* Laneuville-au-Pont
* Moëslains
* Perthes
* Saint-Dizier (part)
* Valcourt
* Villiers-en-Lieu

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1992 | Charles Advenier | Divers droite, després RPR |
| 1992-1998 | Jean-François Thiéblemont | UDF |
| 1998- | Philippe Bossois | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Beaufort (Luxemburg)

Beaufort (luxemburguès Beefort, alemany Befort) és una comuna i vila a l'est de Luxemburg. Forma part del Cantó d'Echternach, que forma part del Districte de Grevenmacher. Limita amb les comunes de Berdorf, Waldbillig, Reisdorf, Ermsdorf i Medernach.
El 2005, la vila de Beaufort, que està al centre de la comuna, tenia 1.366 habitants. Les altres viles de la comuna són Dillingen i Grundhof.
El castell de Beaufort fou construït en el segle xii i més tard fou restaurat pel governador de Luxemburg, Comte Mansfeld, en el segle xvi.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 960 | 61,90% |
| Forasters | 591 | 38,10% |
| - portuguesos | 301 | 19,41% |
| - francesos | 32 | 2,06% |
| - italians | 12 | 0,77% |
| - belgues | 18 | 1,16% |
| - alemanys | 53 | 3,42% |
| - iugoslaus | 80 | 5,16% |
| - altres | 95 | 6,13% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 1.551 |
| 01/01/2002 | 1.615 |
| 01/01/2003 | 1.642 |
| 01/01/2004 | 1.664 |
| 01/01/2005 | 1.774 |

## Galeria d'imatges

* Ajuntament de Beaufort
* Castell de Beaufort
* Castell de Beaufort

## Referències

* Beaufort (a luxcentral.com)
* Beaufort.lu (pàgina oficial)
# Cyclocausta

Cyclocausta és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Cyclocausta trilineata, que es troba a Brasil, on s'ha registrat a l'Amazones.
La seva envergadura és d'uns 18 mm. Les ales són de color blanc amb una ratlla costanera marró fosc. El marge posterior hi ha dues línies paral·leles marrons. Les parts posteriors són blanques.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search» (en anglès). Global Information System on Pyraloidea.
* ↑ Trans. Ent. Soc. Lond. 1889 (2): 274
# El Serrat de l'Ametlla

El Serrat de l'Ametlla, sovint denominat localment el Serrat, és una urbanització part de la trama urbana de l'Ametlla del Vallès, al Vallès Oriental. Pren el nom del Serrat, en el vessant occidental del qual es troba, i fou una de tantes urbanitzacions nascudes els anys seixanta i setanta a tot el Vallès d'iniciatives privades, en un inici sense planificació urbanística ni control municipal. Ara bé, amb el temps s'ha anat assentant, convertint-se d'urbanització de segona residència a habitatges principals de moltes famílies, fins al punt que en l'actualitat està del tot integrada en la trama urbana de l'Ametlla del Vallès, on és considerada oficialment, des del 1993, com un barri de la població. Acull la quarta part de la població del terme municipal, i la seva extensió en quilòmetres de carrers és considerable.
A nivell oficial municipal, ha quedat unida al Serrat de l'Ocata, amb el nom de la qual ha quedat integrada a nivell local. La població total és de 1.794 habitants, que representen, aproximadament, una quarta part de la població del terme.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Juntament amb el Serrat de l'Ocata.

## Vegeu també

* Camí del Sot de Bellobir