OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pas de l'Esfinx

El Pas de l'Esfinx es troba a Montserrat (Catalunya), el qual és una de les portes d'entrada a la regió més remota d'aquest massís muntanyós: els Ecos.

## Descripció

La regió dels Ecos és el cor de Montserrat i presenta els racons més feréstecs de la muntanya. De fet, el camí que ens portarà fins al coll, conegut com el recorregut del pas de l'Esfinx, és un dels més difícils que trobarem a Montserrat. Els que siguin escaladors o estiguin habituats al món de la muntanya, amb els seus passos aeris i trams exposats, no tindran cap problema. Fins fa uns quants anys, els passos més difícils estaven equipats amb cordes i cadenes. Però ara no hi ha res. Cal progressar amb precaució i, si no ho veiem clar, el millor és girar cua. Tot i això, l'esforç paga la pena perquè l'ascensió al pas de l'Esfinx recompensa amb vistes molt boniques sobre els Frares Encantats, les Roques dels Aurons i les del Salt de la Nina. D'altra banda, gràcies al seu isolament i dificultat d'accés, aquesta regió és una de les millors per observar les cabres de muntanya. Amb una mica de sort, fins i tot, veurem algun senglar travessant una clariana entre les alzines.

## Accés

Cal deixar el vehicle a la creu Regató (700 m) i pujar al Coll del Miracle (979 m). Arribats al coll, trenquem a l'esquerra pel camí de les Comes (PR-C 78). Després de 50 m, arribem a una cruïlla amb un corriol que surt a l'esquerra per un pendent pedregós. És fàcil passar de llarg, però, si ens hi fixem bé, veurem una fletxa blava pintada sobre la roca amb la indicació "Ecos". Seguim el caminet, que de seguida ens fa passar per un parell de ressalts verticals que podem superar amb una grimpada molt fàcil. Després, haurem de franquejar un marge rocallós molt inclinat. Aquest pas ja és més difícil, però és poc aeri. Avancem amb l'ajuda dels còdols, que ens permeten recolzar bé els peus. Seguim per un torrent de pendent fort. Anem amb els ulls ben oberts: som en un paratge freqüentat per les cabres de muntanya. El camí fa un tomb a l'esquerra per a encarar la part més difícil de l'itinerari. Haurem de pujar per una carena rocallosa molt inclinada. El pendent és fort i el final acaba sent força aeri (cal anar amb molt de compte perquè la roca és dolenta i se'n pot despendre algun còdol). Passat aquest tram, arribem al pas de l'Esfinx (1.159 m) sense més problemes, passant per la base de les roques i la miranda dels Aurons. Trobarem un replà ample, a l'esquena de l'agulla de l'Esfinx, per on podem passejar mentre observem els racons més recòndits de Montserrat.

## Referències

* 1 2 3 Balcells i Badia, David, 2014. Montserrat: 50 indrets amb encant. Valls: Cossetània Edicions. Col·lecció Khroma, 12. ISBN 9788490342084. Pàgs. 112-113.

## Enllaços externs

* Wikiloc (català)
* Pas de l'Esfinx pel Salt de la Nina i Hort del Malany - Posa't les botes!! (català)
* El Salt de la Nina i el pas de l'Esfinx - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya Arxivat 2015-11-26 a Wayback Machine. (català)
# Retroversió uterina

Un úter retrovertit (una retroversió uterina) és un úter que està orientat posteriorment, cap a la part posterior del cos. Això contrasta amb l'úter típic, que està orientat cap endavant (lleugerament "antevertit") cap a la bufeta, amb la part anterior lleugerament còncava. Depenent de l'origen, un de cada tres o cinc úters està retrovertit o orientat cap enrere cap a la columna vertebral.
# Judith Bernstein

Judith Bernstein (Nova York i Newark, 14 d'octubre de 1942) és una artista novaiorquesa més coneguda pels seus dibuixos i pintures fàl·liques. Bernstein utilitza el seu art com a vehicle per al seu activisme feminista i contra la guerra, provocant vincles psicològics entre ambdues. La seva obra més coneguda presenta el seu motiu icònic d'un cargol antropomorfitzat, que s'ha convertit en la base d'una sèrie d'al·legories i jocs de paraules visuals. Durant l'inici del Moviment d'Art Feminista, Bernstein va ser membre fundadora de la cooperativa de dones A.I.R. Galeria a Nova York.
Bernstein va passar molts anys ensenyant a l'Escola d'Art+Disseny del SUNY Purchase College, on és professora emèrita. Les seves classes es van centrar en el dibuix "escandalós i a gran escala", així com en el dibuix de la figura. Després de retirar-se de SUNY Purchase, va experimentar un redescobriment al final de la seva carrera, tal com es va destacar al seu perfil de la revista New York Magazine de 2015 titulat "Judith Bernstein, una estrella de l'art per fi als 72". Ha abordat el tema del seu redescobriment a l'any 2015. una entrevista amb The New York Times, que afirmava "Ho dic un renaixement".
Al llarg de la seva vida, Bernstein també ha estat implicada en Guerilla Girls, Art Workers' Coalition i Fight Censorship Group. La seva obra es troba a la col·lecció del Museum of Modern Art, Whitney Museum of American Art, Brooklyn Museum, Jewish Museum, Carnegie Museum, Neuberger Museum, Migros Museum Zürich, Kunsthaus Zürich, Deste Foundation for Contemporary Art, Andy Hall Foundation, Alex Katz Fundació i Col·lecció Verbund.

## Referències

* 1 2 Broude, Norma; etal. Claiming Space: Some American Feminist Originators. Washington, DC.: The Katzen American University Museum College of Art and Science, 2007.
* ↑ «Judith Bernstein - 49 Artworks, Bio & Shows on Artsy».
* ↑ What to Stream Now. «Judith Bernstein is An Art Star at Last at 72». Vulture, 05-05-2015. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ «Works in Progress». The New York Times, 15-05-2015.
* ↑ «Judith Bernstein: HARD». New Museum. [Consulta: 18 desembre 2013].
# Lanloup

Lanloup (en bretó Sant-Loup) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 214 habitants. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 331 | 284 | 236 | 209 | 195 | 214 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Hubert Blanchard | |
| 2008- | Louise-Anne Even | |
# Galliskiïta

La galliskiïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor a Miguel Ángel Galliski (n. 1948), mineralogista argentí i especialista en pegmatites.

## Característiques

La galliskiïta és un fosfat de fórmula química Ca₄Al₂(PO₄)₂F₈·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 62500.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'Argentina, concretament a la pegmatita Gigante, situada al districte de Candelaria, dins el departament de Cruz del Eje (província de Córdoba), on es troba com a cristalls que formen druses de morinita sobre triplita. Sembla evident que la galliskiïta és un mineral hidrotermal en fase final. Aquest lloc és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Galliskiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 octubre 2021].
# Daone

Daone és un antic municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 588 habitants. Limitava amb els municipis de Bersone, Breguzzo, Breno (BS), Castel Condino, Ceto (BS), Cevo (BS), Cimego, Condino, Lardaro, Massimeno, Pelugo, Praso, Roncone, Saviore dell'Adamello (BS), Spiazzo, Strembo i Villa Rendena.
L'1 de gener 2015 es va fusionar amb els municipis de Bersone i Praso creant així el nou municipi de Valdaone, del qual actualment és una frazione.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Ugo Pellizzari | Llista cívica |
# Sam Esmail

Sam Esmail (en àrab:سام إسماعيل) (Hoboken, Nova Jersey, 17 de setembre de 1977) és un guionista, director de televisió i productor estatunidenc conegut principalment per ser el creador de la sèrie de televisió Mr. Robot.

## Biografia

Fill de pares egipcis, decidiren mudar-se a Carolina del Sud quan Sam tenia cinc anys. Des de ben petit rebé insults racistes, també quan tornà a Nova Jersey durant l'educació secundària. D'adolescent va començar a programar. Les revoltes de la primavera àrab van inspirar-li a l'hora de crear la seva obra més famosa: la sèrie de televisió Mr. Robot.

## Referències

* ↑ Eells, Josh. «'Mr. Robot': Inside TV's Hacktivist Breakout Hit» (en anglès). Rolling Stone, 23-04-2019. [Consulta: 23 desembre 2019].
# Partit Socialdemòcrata de Moldàvia

El Partit Socialdemòcrata de Moldàvia (en romanès:Partidul Social-Democrat din Moldova) és un partit polític de la república de Moldàvia, liderat per Dumitru Braghiş. El partit va ser fundat el 13 de maig de 1990. És membre observador de la Internacional Socialista.
A les eleccions legislatives moldaves de 2005 va obtenir el 2,9% del vot popular, però cap escó. Al desembre de 2007, el partit es fusionà amb el Partit Democràtic Social (Partidul Democratiei Sociale, PDS) de l'antic Primer Ministre Dumitru Braghiş. Alguns militants de la Unió Centrista de Moldàvia també es van unir al nou partit. Braghis fou nomenat president del nou partit, i Eduard Muşuc, president del PDS, fou nomenat secretari general.
El juny de 2008 Eduard Muşuc va formar una coalició anti-demòcrata amb el Partit dels Comunistes de la República de Moldàvia i el Partit Popular Democristià a la presidència del Consell de la Ciutat de Chişinău. L'any anterior el president del partit Braghis va ser molt criticat pels mateixos comunistes que l'havien impulsat a l'alcaldia. Alguns membres del partit ho va veure com una traïció i va abandonar el partit per anar al Partit Liberal Democràtic de Moldàvia (PLDM). A les eleccions legislatives moldaves de juliol de 2009 només va treure l'1,89% dels vots i restà extraparlamentari.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-09-17 a Wayback Machine.
# Kapelle-op-den-Bos

Kapelle-op-den-Bos és un municipi belga de la província de Brabant Flamenc a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de Kapelle-op-den-Bos, Nieuwenrode i Ramsdonk.
# Daoirí Farrell

Daoirí Farrell és un cantant de folk irlandès i intèrpret del bouzouki irlandès.

## Carrera

Farrell va néixer el 21 de novembre de 1982 a Dublín. Es va convertir en membre del Góilín Singers Club. Va passar deu anys treballant com a electricista abans de decidir dedicar-se al seu interès per la música a temps complet.
Va tornar a l'educació per obtenir un diploma Ceoltóir en interpretació musical irlandesa al Ballyfermot College of Further Education. Durant el seu temps a la universitat, va llançar el seu primer àlbum The First Turn el 2009. Farrell va continuar en l'educació amb estudis de música aplicada a l'Institut de Tecnologia de Dundalk, seguit d'un màster en interpretació musical a la World Academy of Music de la Universitat de Limerick.
Després de completar el seu màster, va tornar a fer gires i gravar. Va guanyar el premi All Ireland Champion Singer al Fleadh Cheoil 2013. Des del 2013, Farrell també ha fet gires formant part del grup FourWinds. El 2015, el grup va guanyar el premi Danny Kyle a Celtic Connections i va llançar el seu àlbum debut.
El gener de 2016 va anar en solitari al festival Celtic Connections. El seu àlbum en solitari 'True Born Irishman' es va publicar l'octubre de 2016. El 2017 va guanyar dos premis folk de la BBC Radio 2.

## Discografia
### En solitari

* 2009 – The First Turn
* 2016 - True Born Irishman
* 2019 - A Lifetime of Happiness

### FourWinds

* 2015 - FourWinds

## Referències

* ↑ «https://twitter.com/daoiri». [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ Daoiri Farrell is no ordinary Irish folk singer Arxivat 2019-04-15 a Wayback Machine., May 10, 2016, Irish World
* ↑ Review of FourWinds debut CD, Issue 110, The Living Tradition.
* ↑ «Daoirí Farrell». [Consulta: 12 gener 2019].

## Enllaços externs

* Daoirí Farrell - Lloc web oficial
# Saugerties South

Saugerties South és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.285 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saugerties South tenia 2.285 habitants, 865 habitatges, i 642 famílies. La densitat de població era de 900,2 habitants per km².
Dels 865 habitatges en un 35,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,5% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 25,7% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.468 $ i la renda mediana per família de 60.212 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.639 $ mentre que les dones 27.155 $. La renda per capita de la població era de 22.197 $. Entorn del 5,4% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saugerties South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saugerties South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Paris-Cinéma

Paris-Cinéma és una pel·lícula muda francesa dirigida per Pierre Chenal i Jean Mitry 1929. És el primer documental que mostra el funcionament dels aparells cinematogràfics i les tècniques cinematogràfiques del cinema dels anys 20. Chenal va crear aquest documental per mostrar com es feia una pel·lícula i, al mateix temps, aprendre-ho ell mateix.

## Argument

Piere Chenal coneix a André Rigal, que realitza una sèrie de dibuixos al seu taller. Aquests esbossos es molen a un molí de cafè del qual surt una caricatura en pel·lícula. Alain Saint-Ogan està treballant en Zig et Puce amb el seu amfitrió a Champigny i desenvolupant els primers passos del personatge del pingüí Alfred. A Fontenay-sous-Bois, Ladislas Starewitch presenta les seves futures estrelles.

## Referències

* ↑ «film-documentaire.fr - Portail du film documentaire». [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ «Paris cinéma (Pierre Chenal, Jean Mitry, 1929) à voir en ligne sur HENRI, la plateforme de nos collections films» (en francès). [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ «Paris-cinéma (Pierre Chenal & Jean Mitry, 1928) – Colloque Domitor 2020 Conference». [Consulta: 15 novembre 2021].
# Juli Àquila

Juli Àquila (en llatí Julius Aquila) va ser un cavaller romà del segle i aC.
Al front d'algunes cohorts va anar al Regne del Bòsfor per protegir el rei Cotis que havia rebut la sobirania dels romans després d'haver estat expulsat per Mitridates II del Bòsfor. El mateix any va obtenir la insígnia de pretor.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/267?rgn=full+text;view=image;q1=A+quila%2C+Ju+liusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 252. ]
# La Bana

La Bana és una petita caseria del terme municipal de Tírvia, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada al nord-oest de Tírvia, a prop de l'extrem nord del terme municipal. És a la dreta de la Noguera de Cardós, al capdavall del contrafort de llevant del Roc dels Malls.
S'hi accedeix per una carretera local que hi puja des del punt quilomètric 4 de la carretera L-504, just a la cruïlla de sota Tírvia, d'on arrenca cap al nord-est la carretera L-510. La carretera que puja a la Bana arrenca des d'aquesta cruïlla cap al nord-oest.

## Etimologia

Joan Coromines postula per a la Bana un origen basat en l'adjectiu llatí vanus (buit, còncau), fent referència al lloc on està enclavat aquest poblet.

## Geografia

El poblet de la Bana, situat a la dreta de la Noguera de Cardós ja fora dels límits de la Vall de Cardós, és un poble petit i dispers, que presenta dos nuclis bàsics: el de més a prop del riu, lleugerament enlairat damunt seu, és format per un parell d'edificacions, mentre que el més allunyat i enlairat compta amb unes tres o quatre edificacions més.

## Referències

* ↑ Coromines 1994.

## Bibliografia

* Coromines, Joan. «La Bana». A: Onomasticon cataloniae. II A - Be. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona La Caixa, 1994. ISBN 84-7256-889-X.

## Enllaços externs

* La Bana en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Galeria Nacional de Finlàndia

Galeria Nacional de Finlàndia (finès:Suomen Kansallisgalleria, suec:Finlands Nationalgalleri) és un museu de belles arts a nivell nacional, que treballa per enfortir el patrimoni cultural i la promoció de l'educació artística. Està format per un complex de tres Museus d'Art a Hèlsinki, que inclou el Museu d'Art Ateneum, el Museu d'Art Contemporani Kiasma i el Museu d'Art Sinebrychoff.
La Galeria Nacional és una fundació pública independent, amb la missió de tenir cura del manteniment de la col·lecció d'exposicions així com participar en activitats d'investigació i en el desenvolupament del sector dels museus. La col·lecció de la Galeria Nacional es compon d'obres d'art, materials i objectes d'arxiu.

## Col·leccions

El museu d'art Sinebrychoff té pintures dels pintors estrangers Giovanni Boccati, Giovanni Benedetto Castiglione, Govaert Flinck, Rembrandt, Jan Cook, Jan Van Goyen, Carl Wilhelm de Hamilton, Lucas Cranach el Vell, Jurgen Forns, Frans Wouters, Hieronymous Francken II, Joshua Reynolds, Antoine Watteau, François Boucher, Carl Von Breda, Alexander Roslin i Jacob Björck. Compta amb una col·lecció considerable de miniatures sueques.
L'Ateneum és un museu d'art predominantment finlandès amb pintures de destacats pintors finlandesos com Albert Edelfelt, Eero Jarnevelt, Helene Scherfbeck, Pekka Hallönen, Hugo Simberg, Akseli Gallen-Kallela i Fanny Churberg.
La Galeria Nacional de Finlàndia posseeix 80 dels 82 gravats a l'aiguafort que componen la sèrie 'Els desastres de la guerra', realitzada per Francisco de Goya entre 1810 i 1814 durant la guerra de la independència espanyola contra les tropes franceses. Les làmines van ser donades en 1901 per un col·leccionista privat i van ser elaborades després de la mort de Goya a partir dels originals.

## Referències

* ↑ Laki Kansallisgalleriasta, s. 36(pdf)Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi Kansallisgalleriasta ja kulttuuriesineiden maastaviennin rajoittamisesta annetun lain 3 ja 10 §:n muuttamisesta. 13.6.2013. (finès)
* ↑ Taidekokoelmat Arxivat 2014-05-11 a Wayback Machine. Suomen Kansallisgalleria.(finès)
* ↑ Kansallisgallerian hallitus ja valtuuskunta nimetty Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine. (Tiedote) 20.12.2013.&#x20 (finès)
* ↑ Aino Frilander: Näkökulma: Kansallisgallerian näkymättömyysviitta. (finès)
* ↑ Valtion taidemuseosta Kansallisgalleria Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (tiedote) Opetus- ja kulttuuriministeriö. 13.6.2013. (finès)
* ↑ Hanna-Leena Paloposki: Arkistokokoelmat Kansallisgalleriassa Arxivat 2016-03-25 a Wayback Machine. Lasuuri. (finès)
* ↑ «Reapareixen els 30 gravats de Goya perduts a la Galeria Nacional de Finlàndia» (en castellà). La Vanguardia, 02-03-2007 [Consulta: 4 desembre 2015].
# Rasulpur

Rasulpur és un riu de Bengala Occidental que juntament amb el Haldi és l'únic afluent del riu Hugli a l'antic districte de Midnapur. Neix a l'oest del districte d'East Midnapore amb el nom de Bagda, i corre en direcció a l'est fins a trobar el Hugli més enllà del far de Cowcolly a poca distància de la desembocadura del gran riu a la badia de Bengala.
# Saugon

Saugon és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 278 | 306 | 274 | 283 | 295 | 329 | 386 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jannick Frappe | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Resolució 1185 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1185 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 20 de juliol de 1998 després de reafirmar totes les resolucions anteriors del Sàhara Occidental, el Consell va ampliar el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) fins al 21 de setembre de 1998 per tal de procedir a la tasca d'identificació dels votants.
MINURSO, el Secretari General Kofi Annan i el seu enviat especial i Representant Especial estaven treballant al Sàhara Occidental per ajudar a implementar el Pla de Regularització Que incloïa un referèndum d'autodeterminació per a la població del territori. La responsabilitat del procés d'identificació dels votants es va fer amb la Comissió d'Identificació.
Tant al Marroc com al Front Polisario se'ls va encarregar cooperar amb les Nacions Unides durant el procés d'identificació dels votants. La resolució va assenyalar el desplegament continuat d'unitats d'enginyeria per a les activitats de desminatge i el personal administratiu necessari per donar suport al desplegament de personal militar. El Consell consideraria implementacions addicionals només quan es fes necessari. Va exigir la ràpida conclusió del Status of Forces Agreement en relació amb les unitats militars i de desminatge i per a la supressió de les restriccions de l'avió de la MINURSO.
Finalment es va demanar al secretari general que informés cada 30 dies des de l'extensió de la MINURSO relatiu als esdeveniments del territori i el mandat de la MINURSO.

## Vegeu també

* Guerra del Sàhara
* República Àrab Sahrauí Democràtica
* Zona Lliure
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 – 1998)

## Referències

* ↑ «Security Council renews mandate of Western Sahara mission». United Nations, 20-07-1998.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Juan Ramón Epitié-Dyowe Roig

Juan Ramón Epitié-Dyowe Roig (castellà: Juan Epitié) (Manresa, 12 d'octubre de 1976) és un futbolista català d'origen equatoguineà, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Des dels seus inicis en clubs catalans com el Manresa o el Palamós CF, el davanter hi va militar en nombroses equips de Segona, Segona B i Tercera Divisió. Va formar amb el Deportivo Alavés i el Racing de Santander a la màxima categoria, però no hi va arribar a debutar.
Cedit pel Racing, va marxar a Israel per militar al Bnei Yehuda Tel Aviv F.C. i al FC Ashdod, sense tindre massa oportunitats. La temporada 04/05 retorna a l'Alavés, que roman a Segona Divisió, i contribueix amb tres gols a l'ascens de categoria. Però eixe estiu fitxa pel CE Castelló.
El gener del 2007 fitxa de nou pel club basc, però a les poques setmanes és cedit al California Victory. A partir de l'estiu d'eixe any, la seua carrera prossegueix per categories més modestes del futbol espanyol i català.

## Internacional

Epitié ha estat internacional amb Guinea Equatorial en 6 ocasions, tot marcant un gol.

## Referències

* ↑ «Juan Epitié». Eurosport. [Consulta: 6 juliol 2017].
* 1 2 «El delantero Juan Epitié se desvincula del club» (en castellà). , 09-09-2002.
* 1 2 3 4 5 Fitxa del jugador
* ↑ Juan Ramón Epitié-Dyowe Roig a National-Football-Teams.com (anglès)