OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomàs Torrabadella i Fortuny

Tomàs Torrabadella i Fortuny (Granollers, 1848 - Barcelona, 1912). Va ser un farmacèutic aficionat a la fotografia. Va portar a terme nombrosos viatges a l'estranger, dels quals va captar imatges en plaques estereoscòpiques. També va realitzar nombroses fotografies a la seva ciutat natal que són, de fet, les fotografies més antigues que es coneixen de Granollers, datades entre 1874 i 1912.
En aquestes imatges es pot veure el dia a dia de la ciutat a finals del segle xix i principis del XX ja que s'hi mostren el mercat, els balls, les festes religioses o les feines del camp. Torrabadella també va documentar com es construïa casa seva, coneguda actualment com a can Ramoneda, un dels principals edificis modernistes de la ciutat.
El 1980, els seus descendents van fer donació a l'Arxiu Municipal de Granollers d'algunes plaques de vidre amb les fotografies de Torrabadella, que es van agrupar en un fons documental.

## Referències

* ↑ Pérez Martin, Carme. Records de Granollers 5. Tomàs Torrabadella. Granollers: Ajuntament de Granollers, Abril 2002.
* ↑ «Fons Tomàs Torrabadella | Ajuntament de Granollers». [Consulta: 29 març 2022].
# Protosincel·le

Un protosincel·le (grec: πρωτοσύγκελλος, protosínguel·los) és l'adjunt principal del bisbe d'una eparquia per a l'exercici de l'autoritat administrativa en una església ortodoxa o catòlica oriental. És l'equivalent del vicari general en les esglésies occidentals.

## Diòcesis

El protosincel·le és generalment un sacerdot, arximandrita, corbisbe o bisbe auxiliar d'alt rang escollit per ajudar el bisbe a complir les seves responsabilitats administratives. En aquesta capacitat, el protosincel·le exerceix el poder executiu del bisbe sobre tota l'eparquia.
El nom deriva de «sincel·le» (σύγκελλος, sínguel·los), un terme utilitzat a l'església primitiva per referir-se als monjos o clergues que vivien a la mateixa cel·la que els seus respectius bisbes i tenien el deure d'observar la seva vida pura i dur-hi a terme exercicis espirituals quotidians.
En l'Església Oriental, esdevingueren els consellers i confessors dels patriarques i es guanyaren la seva confiança. Ocupaven el primer rang després dels seus amos i tenien veu i vot en els concilis de l'Església. Amb el pas del temps, els patriarques agafaren dos o més sincel·les, el primer del qual fou anomenat «protosincel·le» (o «primer sincel·le»).

## Missions

Un protosincel·le també pot ser l'ordinari d'una Dependència Patriarcal catòlica oriental, una jurisdicció missionera prediocesana, encara que hagi estat investida en un eparca.

## Referències

* ↑ «Protosincel·le». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ilulu

* No s'ha de confondre amb Elulu.
Ilulu o Elulu va ser un dels pretendents al tron d'Accad a la mort de Xar-Kali-Xarri, cap a la meitat del segle xxiii aC.
La llista de reis sumeris menciona quatre reis que entre tots van governar tres anys però no se sap quant de temps va governar cadascun o si ho va fer sol o amb altres al mateix temps. Els altres reis van ser: Irgigi, Imi, i Nanum. Finalment Dudu, segurament un membre de la dinastia dels sargònides, va acabar imposant-se.
Aquest Ilulu (o Elulu) s'ha identificat, encara que les proves no són definitives, amb un rei dels gutis que en aquell període començaven a fer incursions al territori i uns anys després acabarien conquerint Accad.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 76. ISBN 84-32301183.
* ↑ Macqueen, James G. Babylon. Nova York: Frederick A. Praeger, 1965, p. 27.
# Cyanoramphus cookii

Cyanoramphus cookii és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids endèmic dels boscos de l'illa Norfolk.

## Referències

* ↑ BirdLife International (2012). "Cyanoramphus cookii." 2012 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2012. [Consulta: {{{consulta}}}]
# The Bridge of San Luis Rey (pel·lícula de 2004)

The Bridge of San Luis Rey és una pel·lícula de 2004, del gènere històric, dirigida per Mary McGuckian, protagonitzada per F. Murray Abraham, Kathy Bates, Gabriel Byrne, Geraldine Chaplin, Robert De Niro, Émilie Dequenne i Pilar López de Ayala en els papers principals. Basada en la novel·la homònima de Thornton Wilder, que va rebre el premi Pulitzer en 1926. Guanyadora del premi Goya 2004 al Millor vestuari.

## Argument

Està ambientada en el Perú del segle xviii, en ple apogeu del Virregnat del Perú, pertanyent a l'Imperi Espanyol, i amb referències en la trama a l'últim període de la Inquisició espanyola, en un període en el qual les idees de la Il·lustració comencen a desbancar a la moral tradicional catòlica com a referent per a l'explicació dels fenòmens del món. En aquest sentit, les implicacions morals que es descriuen en la pel·lícula, i en el llibre en el qual està basada, són comparables amb l'impacte que una tragèdia, en aquest cas real i d'enormes proporcions, com va ser el terratrèmol de Lisboa, va tenir en els pensadors de la seva època.

## Repartiment

* F. Murray Abraham - Manuel d'Amat i de Junyent
* Kathy Bates - Marquesa
* Gabriel Byrne - Germa Juníper
* Geraldine Chaplin - Abadessa
* Robert De Niro - Diego Antonio de Parada
* Émilie Dequenne - Doña Clara
* Adriana Domínguez - Pepita
* Harvey Keitel - Tío Pío
* Pilar López de Ayala - Micaela Villegas (La Pericholi)
* John Lynch - Capità de Alvarado
* Mark Polish - Manuel
* Michael Polish - Esteban
* Jim Sheridan - Carles III d'Espanya

## Rodatge

Les escenes d'exteriors es van rodar a la Costa del Sol i al Caminito del Rey, a la província de Màlaga, mentre que, la major part dels interiors es van gravar als palaus d'Uclés i Talamanca.

## Premis
### Goya 2004

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor vestuari | Yvonne Blake | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Antequera regresa al siglo XVIII al rodar 'El puente de San Luis Rey', El País, 29 de maig de 2003
* ↑ El Puente de San Luis Rey a Fotogramas
* ↑ «Caminito del rey: así era y así es el sendero más peligroso del mundo (VÍDEOS)» (en castellà). , 28-03-2015 [Consulta: 13 gener 2018].
* ↑ web Facultat de Periodisme de Màlaga
* ↑ El puente de San Luis Rey al web dels Goya
# Punta de Passet

La Punta de Passet, o de Celestí Passet, és una muntanya que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça; i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom li ve de Célestin Passet, que juntament amb Henry Brulle i Jean Bazillac van coronar el veí Pic de Comaloforno el 25 de juliol 1882.
El pic, de 2.997,6 metres d'altitud, amb una prominència de 59 m, es troba en la cresta del Massís de Besiberri, en el tram que separa l'occidental Vall de Besiberri de l'oriental Ribera de Caldes. Està situat al sud del Pic de Comaloforno i al nord de la Punta de Lequeutre.
Va ser considerat durant cert temps un dels 3.000 dels Pirineus, fins que noves mesures confirmaren la seva alçada real, per sota dels 3.002 metres.

## Rutes

Des del desguàs de l'Estany Gémena de Baix cal anar en direcció NE per remuntar per la carena de la Serra Plana fins a la Punta de Lequeutre. L'aresta que uneix els dos cims és aèria i afilada. El pas clau és un tall partit per un diedre que té pocs llocs on agafar-se. Per la baixada d'aquest pas cal una corda i rapelar. Cal seguir pel costat de llevant una zona complicada en la qual haurem de superar uns blocs fins al cim. Calen unes 6 hores per superar els 1300 metres de desnivell que hi ha des de la presa de Cavallers.

## Referències

* ↑ COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 184. ISBN 84-7935-983-8.
* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Punta de Passet. [Consulta: 23/09/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Josep Coll i Roca

Josep Coll i Roca (Sallent, 1885 - Manresa, 1956) fou un polític català

## Biografia

De molt jove participà en les activitats del Centre de Dependents. Més tard adquirí i dirigí el diari El Pla de Bages.
Fou un gran impulsor de la Biblioteca Popular i de l'Institut d'Ensenyament Mitjà.
Va ser alcalde de Manresa en diverses ocasions entre 1916 i 1931. L'abril del 1931, va perdre les eleccions com a candidat dels Regionalistes manresans. Fou el darrer alcalde manresà de l'època monàrquica.

## Referències

* Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
# Ilubi

Ilubi fou un regne nadiu que existia al segle xix, format per un grup ioruba al sud-oest de Nigèria. El territori del regne estava situat prop d'Offa i al nord del regne d'Igbessa.

## Referències

* ↑ Herstlet, 2006, p. 105.

## Bibliografia

* Herstlet, E. The Map of Africa by Treaty (en anglès). Volum I. 3a edició. Routledge, 2006. ISBN 9781136018541.
# Pau Borrell Sugranyes

Pau Borrell Sugranyes (Reus, 3 de desembre de 1876 - Barcelona, 23 de desembre de 1931) va ser un escriptor i polític català, germà d'Antoni Borrell Sugranyes, comerciant i periodista.
De família humil, va fer el batxillerat a l'Institut de Reus i va relacionar-se amb el Grup modernista de Reus. Va publicar a Lo Lliri alguns poemes i una obra de teatre en forma de fulletó. Afiliat al Foment Nacionalista Republicà, va ser un dels signants d'un "Manifiesto" en contra de la guerra colonial espanyola a Cuba. Membre de la societat recreativa El Alba va estrenar al seu teatre la comèdia en un acte i en prosa Al fi casori, el 1898 i el monòleg en prosa Un de tants, el mateix any. Totes dues obres van ser publicades a Reus per la Impremta de Fills de Sanjuan. Era col·laborador del diari Foment i de La Autonomía, un periòdic republicà federal, on va defensar postures antibel·licistes i republicanes. L'historiador cultural reusenc Joaquim Santasusagna diu que el seu teatre va ser l'esplai de joventut d'un autor que no va persistir en la literatura.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 138.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 210.
# Font de l'Àngel

La Font de l'Àngel és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Font barroca comparable a monuments del tipus de l'Obelisc barroc barceloní. De dimensions modestes, consta de dos tubs. Té un cos central més o menys quadrat sobre el que trobem un altre cos més allargat -com una mena de columna-. És molt semblant a la font del Conill. Va ser reformada el 1892.

## Història

Entre la segona meitat del segle xvii i el XVIII es realitzaren diverses fonts: la font del Conill, restaurada el 1900, i la font de l'Àngel, restaurada el 1892. Totes dues són de dimensions molt petites.

## Referències

* 1 2 «Font de l'Àngel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Cal Baró (Lleida)

Cal Baró és una obra noucentista de Lleida protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres en xanfrà, de planta baixa i quatre pisos, amb una façana molt foradada, on les obertures comten amb llinda motllurada i lleugerament en esqueixada. S'afegeix un joc de tribunes remarcant la cantonada i l'accés principal.
El parament és de totxo arrebossat i les cornises són fetes amb pedra artificial. Les fusteries són originals i de disseny modernista.

## Referències

* 1 2 «Cal Baró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Thomas Barclay (estudiós)

* No s'ha de confondre amb Thomas Barclay (diplomàtic).
Thomas Barclay (al voltant de 1570–1632) va ser un jurista escocès, professor de les universitats de Tolosa i Poitiers.
Barclay era oriünd d'Aberdeen, però de jove va estudiar lletres i filosofia a Bordeus. Ací es va guanyar el suport de Robert Balfour, un estudiós d'Aristòtil. Ell va ser cridat a presidir l'escola "Squillaneana" a Tolosa, on segons Thomas Dempster, va servir en la seva primera campanya literària, sota Balfour.
Va ser al voltant de 1596 que Dempster va deixar París, amb la intenció de fer-se un camí a Tolosa. Ací Barclay es va concentrar en dret; i acceptà l'oferta d'una plaça de professor regi a Poitiers. La seva reputació va deixar petjada a Tolosa, mentre encara vivia Dempster va elaborar la seva Historia Ecclesiastica pel 1620. Dempster afirma que les seves conferències sobre dret civil van ser molt concorregudes. No va deixar obres escrites.

## Referències

* 1 2 Brockliss, L. W. B.. «Barclay, Thomas». A: Oxford Dictionary of National Biography. online. Oxford University Press. DOI 10.1093/ref:odnb/1350. requereix subscripció o ser soci de la biblioteca pública del Regne Unit
* 1 2 Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Barclay, Thomas (fl.1620)». A: Leslie Stephen. Dictionary of National Biography. 3. Londres: Smith, Elder & Co, 1885.
# Ptychadena aequiplicata

Ptychadena aequiplicata és una espècie de granota que viu a Benín, Camerun, República Centreafricana, República del Congo, República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, el Gabon, Ghana, Guinea, Libèria, Nigèria i, possiblement també, a Angola i Togo.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rödel, M.-O., Amiet, J.-L., Burger, M. & Largen, M. 2004. Ptychadena aequiplicata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Friendship

«Friendship» té aquests significats:
* Friendship (Maine)
* Friendship (Nova York)
* Friendship (Tennessee)
* Friendship (Wisconsin)
* Friendship Village, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland.
Viccionari
# Iluma-ilum

Iluma-ilum (1732 aC - 1724 aC) o també Ili-ma-ilu va ser el primer rei de la I Dinastia del País de la Mar que va regnar a la zona sud de Mesopotàmia des de l'any 1720 aC fins a un any desconegut, segons la Llista dels reis de Babilònia. Iluma-ilum és un nom accadi que significa "el meu déu és (realment) Déu", sense que es digui a quin déu es refereix.
Era rei d'Isin i es va rebel·lar contra l'Imperi paleobabilònic aconseguint la independència de la part sud de Mesopotàmia coneguda com el País de la Mar, a la que va privar de la sortida al mar a través del golf Pèrsic. Es coneix per cròniques posteriors al seu regnat, i per alguns documents contemporanis. Se sap que Iluma-ilum va lluitar contra el rei Samsuiluna al menys dues vegades i en va sortir victoriós, retallant territori al rei de Babilònia. Va prendre el títol de rei i es va declarar independent. Abieshu, el successor de Samsuiluna, també el va atacar, però sense èxit.
Iluma-ilum va conquerir Nippur i altres llocs propers, encara que no ho devia conservar gaire temps. Va refer i ampliar les muralles de Sippar.

## Referències

* ↑ Boivin, Odette. The first dynasty of the Sealand in Mesopotamia. Boston: Walter de Gruyter Inc., 2018, p. 37-38, 86-87, 91-94. ISBN 9781501516399.
# Pantry Panic

Pantry Panic és el tercer curtmetratge d'animació de la sèrie de Woody Woodpecker. Va ser produït per Walter Lantz Productions, i va ser distribuït per Universal Pictures. Es va estrenar als cinemes dels Estats Units el 24 de novembre de 1941. Actualment aquest curtmetratge es troba en Domini públic.
Aquest és l'últim curt de Woody Woodpecker doblat per Mel Blanc, ja que aquest va firmar un contracte d'exclusivitat amb la Warner Brothers.

## Argument

Woody Woodpecker no emigra cap al sud en arribar l'hivern, al contrari del que fan la resta de pardals. Açò el deixarà en una posició vulnerable davant un gat famolenc. Però Woody també està famolenc, i intentarà menjar-se el gat.

## Referències

* ↑ (anglès)Cooke, Jon, Komorowski, Thad, Shakarian, Pietro, and Tatay, Jack. "List of Shorts in the Public Domain Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.". The Walter Lantz Cartune Encyclopedia. Consultat en Novembre de 2009.
* ↑ (anglès)Dave Koch. "Pantry Panic Production Information". Big Cartoon DataBase. Acessado em 2 de dezembro de 2008.
* ↑ (anglès)Cooke, Jon, Komorowski, Thad, Shakarian, Pietro, and Tatay, Jack. "1941 Arxivat 2012-05-23 a Wayback Machine.". The Walter Lantz Cartune Encyclopedia. Consultat en Novembre de 2009.

## Enllaços externs

* Pantry Panic a Internet Movie Database (anglès)
* Descàrrega de Pantry Panic en anglès a Internet Archive. (anglès)
* Pantry Panic Arxivat 2008-07-18 a Wayback Machine. a Cinemaniacal.com (anglès)
# Font de la Canaleta (Beniure)

La Font de la Canaleta és una font del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà, dins del territori de Beniure.
Està situada a 900 m d'altitud, en els contraforts occidental de la Serra d'Alzina, a l'esquerra del barranc de Beniure, al nord del poble de Beniure. És a prop del límit del terme municipal.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bolótovo

Bolótovo (en rus: Болотово) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 32 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Josep Rofes Aleus

Josep Rofes Aleus (Sevilla, 1830 - Reus, 1878) va ser metge i escriptor, fill del metge Joan Rofes, de Garcia, i de Josepa Aleus de Reus.
De molt petit va viure a Reus, i quan es va llicenciar a la Universitat de Barcelona va tornar a establir-se a la ciutat, d'on era la seva mare i on tenia casa. D'ideologia catòlica i conservadora, va fundar el 1869 una publicació satírica, El Enano de la Venta, que atacava i ridiculitzava les publicacions republicanes reusenques, sobretot La Redención del Pueblo i El Mosquito. Va publicar també articles i poemes a altres revistes i diaris locals: al Diario de Reus, a l'Eco del Centro de Lectura i a Las Circunstancias Va ser president de la societat El Olimpo el 1871. El periodista i historiador reusenc Francesc Gras i Elies diu d'ell: "Era este señor muy amante de las Musas, aunque éstas se empañaban en negarle sus favores. Recuerdo que una de sus poesías publicada en Las Circunstancias empieza: "Al guiñar de las estrellas" y otras lindezas de ese jaez".

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 568.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 35.
# Ilu (tambor)

Un ilú o ilu és el nom ioruba d'un tipus de tambor popular de fusta brasiler que es troba característicament a les províncies del nord de Pernambuco i Ceará.
Té una forma cilíndrica amb membranes de pell a la part superior i inferior, normalment es toca amb les mans. S'utilitza principalment en rituals religiosos, generalment amb tres mides, i en forma corba o plana. Això fa que aquests tambors sonin lleugerament diferents els uns dels altres i a més a més permeten als intèrprets tocar-los dempeus. Estan construïts sobre una base en forma de creu.
El mateix terme s'utilitzava anteriorment per als tambors amb forma de barril de doble cap, un tambor similar del sud del Brasil que es coneix com a tambu.

## Referències

* ↑ «Ilu». A: Sadie, Stanley (ed.). The New Grove dictionary of musical instruments (en anglès). vol. 2. Londres: Macmillan Press, 1984, p. 284. ISBN 0-943818-05-2.
* ↑ Béhague, Gerard. Brazil (en anglès). Oxford University Press, 2018-02-01. DOI 10.1093/gmo/9781561592630.article.03894.
# Martha Washington

Martha Dandridge Custis Washington (comtat de New Kent, Virginia, 2 de juny de 1731 - Mount Vernon, Virginia, 22 de maig de 1802) fou l'esposa del primer President dels Estats Units, George Washington. Malgrat que el títol no existia en la seva època, és considerada la primera Primera dama dels Estats Units.
Filla gran de John i Frances Dandridge, va néixer en una plantació prop de Williamsburg, a la regió de Tidewater, a l'est de Virgínia. La seva educació fou la pròpia d'una noia de bona família del segle xviii, gairebé insignificant excepte en les habilitats domèstiques i socials.
Enviudà als 25 anys del seu primer marit, Daniel Parke Custis, amb qui havia tingut quatre fills, dos dels quals arribaren a l'edat adulta. Custis era l'hisendat més ric de la colònia, es dedicava a la plantació i exportació de tabac i la seva finca duia el nom de The White House. Martha Dandridge Custis, hereva d'aquesta gran plantació, aportà grans riqueses al matrimoni amb Washington, incloent-hi terres i esclaus, i ajudà el seu marit a ascendir en l'escala social, convertir-lo en una figura respectada tant en l'àmbit militar com després en el polític. No tingueren fills, però criaren conjuntament els fills del seu primer matrimoni.
Martha Washington esdevingué un símbol moral, una mena d'emblema de la nova dona estatunidenca i, doncs, un element important en la construcció del país. La seva figura i influència té encara ressò en les successives residents de la Casa Blanca.

## Referències

* ↑ «Martha Washington» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 1r abril 2021].
* ↑ «Martha Dandridge Custis Washington» (en anglès). The White House. [Consulta: 1r abril 2021].
* 1 2 Llorente, Analía «Martha Washington, la viuda que se casó con el primer presidente de EE.UU. y lo ayudó a escalar social y económicamente» (en castellà). BBC News Mundo, 05-07-2020.
# Font de la Baga (Sant Quirze Safaja)

La Font de la Baga és una font del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situada a 690 metres d'altitud, a migdia de la masia del Bosc, a l'extrem de llevant de la Baga del Bosc i al nord dels Camps del Bosc.

## Enllaços externs

* La Font de la Baga en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya