OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sagàrtia

Sagàrtia va ser el nom de la regió de l'imperi Persa on actualment hi ha la ciutat de Yedz que incloïa el territori més tard conegut per Arbelitis, nom que va prendre de la ciutat principal, Arbela.
Asagarta o Sagàrtia era una satrapia menor dins la satrapia de Babilònia, i la seva capital era la ciutat d'Arbela. La seva frontera nord-oest era el Gran Zab (Licos, llatí Lycos); al sud limitava amb la Sittacene. La frontera nord-est i est està mal definida.
Heròdot en parla, i diu que els sagartis eren una tribu nòmada, i formaven part de la confederació de deu pobles que Cir II el Gran va reunir per lluitar contra el mede Astíages de Mèdia a la meitat del segle vi aC.
A la mort de Cambises II de Pèrsia els sagartis es van independitzar sota el lideratge de Tritantecmes (Ciçantaxma d'Asagarta o Sagàrtia) però pel general Takmaspada al servei de Darios I el Gran els va derrotar. Tritantecmes va morir crucificat a Arbela. Llavors sembla que Sagàrtia va passar a dependre de la satrapia de Mèdia, però al cap d'uns quants anys es va retornar a l'antiga situació, en tot cas abans de la meitat del segle v aC.
Sota Darios I va ser una satrapia que es menciona a una inscripció a Persèpolis. Heròdot l'assenyala com la satrapia XIV. Més tard Sagàrtia, Drangiana, Carmània, el país dels tamans i el país dels utis van ser unificades sota un sol sàtrapa i els sagartis apareixen al mateix contingent que drangians, utis i altres pobles durant la invasió de Grècia l'any 480 aC.
El nom de Sagàrtia no torna a ser esmentat i es va substituir pel grec Arbelitis.

## Referències

* 1 2 3 Jacobs, Bruno. «Achaemenid Satrapies». Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ Heròdot. Històries, I, 125
* 1 2 Lendering, Jona. «Sagartians». Livius.org. [Consulta: 5 febrer 2022].

## Bibliografia

* An Universal history, from the earliest account of time, Volum 4. Per George Sale,George Psalmanazar,Archibald Bower,George Shelvocke,John Campbell,John Swinton.

## Vegeu també

* Àdia.
# Parque España

El Parque España és una gran àrea verda situada entre la Colonia Roma i la Colonia Condesa de la Ciutat de Mèxic (Mèxic). Abans era l'accés al desaparegut Hipòdrom de la Condesa. En va inaugurar en 1921 com a part de les celebracions del centenari de la Independència de Mèxic. Compta amb un monument al president i general Lázaro Cárdenas del Río, donat per la comunitat espanyola.

## Enllaços externs

* Informació sobre el Parque España a la web oficial de la Secretaria de Turisme de la Ciutat de Mèxic
# Tweddillita

La tweddillita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'epidota. Rep el nom en honor de Samuel Milbourn Tweddill (3 d'abril de 1852 – 4 de juliol de 1917), el primer comissari del Museu Geològic de Pretòria des de 1897 fins a 1916. L'any 2006 es va reanomenar com manganipiemontita-(Sr) per la Subcomissió de l'epidota de la CNMMN, i el 2015 va tornar a convertir-se en tweddillita.

## Característiques

La tweddillita és un silicat de fórmula química {CaSr}{Mn$^{3+}$AlMn$^{3+}$}(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tweddillita pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, hancockita, khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural de Berna (Suïssa), amb el número de registre: nmbe 35475.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Wessels, situada a la localitat de Hotazel, al camp de manganès del Kalahari (Cap Septentrional, Sud-àfrica). També ha estat descrita a la mina Prabornaz, a la localitat de Saint-Marcel (Vall d'Aosta, Itàlia) i a la Prefectura d'Ehime (Japó). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tweddillite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2019].
# Bischwihr

Bischwihr (en alsacià Bíschwihr) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 1.001 habitants. Limita amb Wickerschwihr, Holtzwihr, Muntzenheim, Riedwihr i Andolsheim.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 320 | 357 | 396 | 565 | 611 | 816 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1977-1989 | Gérard Reech |
| 1989-2001 | André Ringler |
| 2001-2008 | Gabriel Spenlehauer |
| 2008- | Marie-Joseph Helmlinger |
# El Molí

«El Molí» té aquests significats:
* El Molí (Abella de la Conca), partida rural del Pallars Jussà
* El Molí (Amer), a la Selva
* El Molí (Almenar), al Segrià
* El Molí (Borrassà), a l'Alt Empordà
* El Molí (Maçanet de la Selva), a la Selva
* El Molí (Palau-solità i Plegamans), al Vallès Occidental
* El Molí (Pinós), al Solsonès
* El Molí (Planoles), al Ripollès
* El Molí (Torrelameu), a la Noguera
* El Molí del Puig, a Gisclareny (Berguedà)
# El Molí Nou (Castellterçol)

El Molí Nou és un molí del terme municipal de Castellterçol, a la comarca del Moianès.
És a la zona central-nord-oriental del terme, a la dreta de la riera de Fontscalents, a cosa d'1,5 quilòmetres del centre de Castellterçol.

## Enllaços externs

* El Molí Nou en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Molí (Torroja del Priorat)

El Molí és una obra de Torroja del Priorat (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de tres edificis i restes d'un quart, tots ells de planta rectangular i diferent nombre de pisos, coberts per teulades a dues vessants i bastits de maçoneria, arrebossada en alguns casos. Hi ha un canal d'entrada i un de sortida. No s'han pogut observar restes de les instal·lacions industrials que contingueren, almenys pel que respecta a material important.

## Història

El molí pertanyia a les instal·lacions del Mas del Marimon i utilitzava una presa d'aigua del riu Siurana com a força motriu. El promotor de la fàbrica d'electricitat fou Josep Blasco, promotor de fàbriques d'electricitat a d'altres indrets del país. Es dugueren les màquines i la fàbrica comença a funcionar el segon diumenge de febrer del 1911. Els Marimon vengueren l'empresa elèctrica a Joan Pich i Pon de Barcelona, que feu un canal riu avall i dugué la llum a Falset i Porrera. A l'estiu, quan faltava l'aigua, la fàbrica funcionava amb carbó, dut a carretades. Foren concretament les dificultats de transport i la pressió de les grans companyies el que obligà a tancar la fàbrica de Torroja.

## Referències

* 1 2 «El Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Dirk Laucke

Dirk Laucke (Schkeuditz, Alemanya, 1982). És un dels dramaturgs més destacats de l'escena alemanya actual. Va créixer a Halle, a l'antiga RDA, i va estudiar Psicologia i Escriptura escènica a Leipzig i a Berlín, on viu actualment. És autor d'una desena d'obres teatrals que s'han representat en diversos escenaris d'Alemanya i Àustria, entre ells al prestigiós Festival de Salzburg i a les jornades teatrals Mülheimner Theatertagen. El 2006 va rebre el Premi de Foment Kleist per a joves dramaturgs per la seva obra Vell Ford Escort blau fosc, i el 2007 va ser convidat per la Sala Beckett de Barcelona a participar en el seu Obrador Internacional de Dramatúrgia.

## Referències

* ↑ «Dirk Laucke». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Dirk Marcellis

Dirk Marcellis (13 d'abril de 1988, Horst aan de Maas) és un exfutbolista neerlandès que jugava com a defensa central, però podia jugar en qualsevol posició defensiva.
# Dirk Medved

Dirk Medved (15 de setembre de 1968) és un exfutbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ Club Brugge archives (neerlandès)
* ↑ Dirk Medved a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Worldfootball profile
# Edgemont

Edgemont és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 867 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Edgemont tenia 867 habitants, 409 habitatges, i 260 famílies. La densitat de població era de 334,8 habitants per km².
Dels 409 habitatges en un 21% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 20,1% entre 25 i 44, un 31,8% de 45 a 60 i un 24,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.919 $ i la renda mediana per família de 36.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 16.667 $. La renda per capita de la població era de 17.273 $. Entorn del 10,3% de les famílies i el 18,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Edgemont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Edgemont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Edgerton (Ohio)

Edgerton és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.117 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Edgerton tenia 2.117 habitants, 812 habitatges, i 568 famílies. La densitat de població era de 439,5 habitants per km².
Dels 812 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,2% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 45.865 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.456 $ mentre que les dones 23.646 $. La renda per capita de la població era de 17.690 $. Aproximadament el 6,3% de les famílies i el 8,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Edgerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Edgerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Edgeley

Edgeley és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 637 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Edgeley tenia 637 habitants, 293 habitatges, i 162 famílies. La densitat de població era de 336,9 hab./km².
Dels 293 habitatges en un 24,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 4,4% dones solteres, i en un 44,4% no eren unitats familiars. En el 43% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 21,4% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 30,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.000 $ i la renda mediana per família de 37.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.735 $ mentre que les dones 17.115 $. La renda per capita de la població era de 21.570 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Edgeley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Edgeley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# El Morgull

El Morgull és una masia de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, orientada a ponent. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. A la part esquerra s'hi adossa a un cos obert a tres vessants. El portal és d'arc rebaixat, amb un balcó de baranes de ferro forjat al damunt. La part de llevant forma un petit cos sobrealçat i presenta un balcó amb una obertura d'arc de mig punt i baranes de ferro. A la part de migdia hi ha un petit clos tancat amb reixes que protegeixen l'hort.
És completament arrebossada llevat els elements de ressalt que són de pedra picada, l'estat de conservació és bo.

## Història

Antic mas que el trobem registrat al fogatge de la parròquia i fora murs de la ciutat de Vic, l'any 1553. El mas és registrat amb el nom de LO MORAGULL.
No s'ha trobat cap dada constructiva que permeti datar l'època de reforma o ampliació del mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Morgull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# El botones Sacarino

El botones Sacarino és un personatge de ficció de còmic creat per Francisco Ibáñez, inspirat en els personatges francesos Sergi Grapes i Espirú, ambdós d'André Franquin. Va aparèixer per primer cop a El DDT nº 628 publicat el 27 de maig de 1963.

## Introducció

En Sacarino és el grum d'un diari dit El aullido vespertino per bé que posteriorment esdevindria el DDT. Té encomanades múltiples tasques: netejar i desar els despatxos, omplir de tinta els tinters, fer tot tipus d'encàrrecs, etc. Però en Sacarino sempre tenta de fugir de la feina per a poder dormir o jugar a algun joc. Per culpa dels seus jocs, en Sacarino sol provocar situacions divertides a les oficines, fets que molesten o perjudiquen el director o el president.
El director sempre mira d'enxampar en Sacarino in fraganti, però la sola cosa que aconsegueix és que el president pensi que ell és el culpable de tots els damnatges causats per l'emprat.

## Personatges

* Sacarino és el grum de l'edifici. És el protagonista de les historietes, un xic ingenu i un poc maldestre. No li agrada treballar i sempre que pot dorm una becaina o es distreu jugant a alguna cosa. Les seues actuacions solen provocar embolics, confusions i guirigalls. No acostuma a adonar-se dels embolics que causa, i quan ho fa, prefereix amagar-se en lloc d'afrontar-lo.
* El director d'edicions, o, com li diu en Sacarino, el dire. És un home que sempre està empipat, vesteix tot de negre i es preocupa molt d'agradar al president i als seus altres superiors. En canvi, és rígid amb els treballadors. Sol rebre tots els co,lps per culpa de Sacarino.
* El president, o, com li diu en Sacarino, el presi. És el gerent de l'empresa editora del periòdic, solament per sota dels accionistes. Sol ser la víctima dels embolics, confusions i guirigalls d'en Sacarino, però les aparences sempre assenyalen el director, que quasi sempre creu culpable.

## El botones Sacarino i Sergi Grapes

El personatge de El botones Sacarino està inspirat amb el també grum Gaston Lagaffe (Sergi Grapes) del dibuixant belga André Franquin. Alguns dels acudits i dibuixos d'Ibañez es poden trobar originalment en històries de Franquin. A la xarxa s'han publicat uns quants exemples d'acudits o dibuixos d'Ibañez que són molt similars a altres de Franquin,.

## Còmics editats

Sacarino ha aparegut en diverses col·leccions, a més de tenir la seua pròpia revista, i sortir en d'altres com Tío Vivo, Super Mortadelo o Pulgarcito. Ocasionalment, també apareixien revistes puntuals amb el títol de "Sacarino Extra" o "Súper Sacarino". És habitual veure'l en algunes historietes de Mortadel·lo i Filemó, i a vegades se'ns presenta també com amic d'en "Tete Cohete".

## Vegeu també

* Mortadel·lo i Filemó

## Referències

* ↑ «Ibañez ¡Un genio!» (en castellà), 15-01-2012. [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ «El botones Sacarino, del "aullido vespertino"» (en castellà). El DDT, 628, 27-05-1963, pàg. 12.
* ↑ Grum a Optimot
* ↑ Francisco Ibañez a pompé, copié, plagié, imité, recopié, pillé, Franquin
* ↑ Ibañez
* ↑ Fransisco Ibáñez & André Franquin

## Enllaços externs

* LOS SERIALES DE EL BOTONES SACARINO a Corra, jefe, corra (castellà)
# El llibre negre (pel·lícula de 1949)

El llibre negre (títols en anglès Reign of Terror i The Black Book) és una pel·lícua dramàtica estatunidenca d'Anthony Mann estrenat el 1949 situat en el temps de la Revolució francesa. Ha estat doblada al català.
Aquesta pel·lícula històrica utilitza la intriga, el tipus dels personatges i les tècniques estilístiques d'una pel·lícula negra, així com l'atmosfera del thriller i nombrosos elements de les pel·lícules de persecució.

## Argument

Revolució Francesa. Època del Terror (1793-1795). Robespierre prepara una llista negra amb els noms dels seus enemics per condemnar-los a la guillotina. Un grup de polítics moderats, encapçalats per Paul de Barras, encarrega a un home el robatori del document i promou una revolta contra el tirà.

## Repartiment

* Robert Cummings: Charles d'Aubigny
* Richard Basehart: Maximilien de Robespierre
* Arlene Dahl: Madelon
* Richard Hart: Paul de Barras
* Arnold Moss: Fouché
* Norman Lloyd: Tallien
* Charles McGraw: sergent
* Beulah Bondi: àvia Blanchard
* Jess Barker: Saint-Just
* Russ Tamblyn: fill gran de Pierre Blanchard
* John Doucette: Pierre Blanchard
* Dan Seymour: hostaler
* Shepperd Strudwick: Napoleó Bonaparte
* Victor Kilian:

## Referències

* ↑ The Black Book poster at IMP Awards
* ↑ esadir.cat. El llibre negre. esadir.cat.
* ↑ Darby, William. Anthony Mann: the film career. McFarland, 2009, p. 294.
* ↑ «The Black Book». The New York Times.
# El día que murió el silencio

El día que murió el silencio és una pel·lícula boliviana dirigida pel cineasta bolivià Paolo Agazzi. Protagonitzada per Darío Grandinetti, filmada l'any 1998 en Boga, un municipi situat en el Departament de Cochabamba.
És la primera pel·lícula boliviana gravada amb so Dolby Digital, el seu cost de producció va ser bastant elevat comparat amb els pressupostos d'altres pel·lícules bolivianes.

## Argument

La pel·lícula tracta d'un empresari, Abelardo (Darío Grandinetti) que arriba a un petit poble anomenat Villaserena i instal·la la primera radioemissora al poble, Radio Nobleza, provocant diferents reaccions entre els habitants del Villaserena. El títol El dia que va morir el silenci, es deu al fet que en la pel·lícula, la gent del poble coneix per primera vegada el so d'una radiodifusió, mentre el protagonista (Abelardo) es dedica a difondre tot tipus de música, entrevistar les persones, brindar ajuda social, fins que en un moment donat, algunes persones del poble que no estan d'acord amb les idees del radialista comencen a fer-li la vida impossible arribant a tractar d'expulsar-lo del poble i destruir la ràdio, encara que també el protagonista compta amb el suport i la defensa d'altres persones del mateix poble.

## Repartiment

* Darío Grandinetti
* Gustavo Angarita
* Elías Serrano
* Norma Merlo
* Jorge Ortiz
* David Mondaca
* Luis Bredow
* Teresa Sierra
* María Laura García
* Blanca Morrison

## Nominacions i premis

* Catalina d'Or, Millor Actor, Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias, Colòmbia, 1999.
* Premi Fipresci, Primer Esment Festroia, Portugal, 1999.
* Premi Stradivarius, Millor Música Original, Festival Internacional de Cinema de Trieste, 1999.
* Premi del Público, Festival Internacional de Cinema de Trieste, 1999.
* Premi Maia, Millor Pel·lícula de la Dècada La Paz, Bolívia, 2000.

## Notes i referències

* ↑ Consejo Nacional del Cine de Bolivia
* ↑ "El día que murió el silencio...despertará al cine boliviano?" por Francisco Bollini Roca, consultado el 26 de octubre de 2011
* ↑ www.bloggermania.com

## Enllaços externs

* Tráiler de la pel·lícula a YouTube
* El día que murió el silencio a YouTube
# El Fresno (Àvila)

El Fresno és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 433 | 441 | 493 | 494 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Eleccions al Dáil Éireann de 1992

Les eleccions al Dáil Éireann de 1992 es van celebrar el 25 de novembre de 1992 per a renovar els 166 diputats del Dáil Éireann. Va guanyar el Fianna Fáil, però el Fine Gael presentà una moció de censura el 1994 i formà un govern de coalició amb laboristes i Democratic Left.

## Resultats

| Partit | Líder | Vot popular | % | Escons |
| Fianna Fáil | Albert Reynolds | 674.600 | 39,1% | 68 |
| Fine Gael | John Bruton | 422.100 | 24,5% | 45 |
| Laborista | Dick Spring | 333.000 | 19,3% | 33 |
| Progressive Democrats | Mary Harney | 80.700 | 4,7% | 10 |
| Democratic Left | Proinsias de Rossa | 47.900 | 2,78% | 2 |
| Verds | Roger Garland | 24.100 | 1,4% | 1 |
| Partit dels Treballadors d'Irlanda | Tomás Mac Giolla | 11.500 | 0,6% | |
| Independents | | 47.900 | 2,8% | 4 |

## Referències

* (anglès) Pàgina del Dáil Éireann Arxivat 2009-12-18 a Wayback Machine.
* (anglès) Resultat de les eleccions de 1992