OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Prefectura de Skhirate-Témara

La prefectura de Skhirate-Témara (àrab: عمالة الصخيرات - تمارة, ʿamālat aṣ-Ṣẖīrāt - Tamāra; amazic estàndard marroquí: ⵜⴰⵙⴳⴰ ⵏ ⵙⵅⵉⵕⴰⵜ ⵝⵎⴰⵕⴰ, tasga n Sxiṛat ⵝmaṛa) és una de les prefectures del Marroc, fins 2015 part de la regió de Rabat-Salé-Zemmour-Zaer i actualment de la de Rabat-Salé-Kenitra. Té una superfície de 485 km² i 393.262 habitants censats en 2004. La capital és Témara.

## Divisió administrativa

La prefectura de Skhirate-Témara consta de 5 municipis i 5 comunes:
| Nom | Codi geogràfic | Tipus | Llars | Població (2004) | Estrangers | Nacionals |
| Ain El Aouda | 501.01.01. | Municipi | 5701 | 25105 | 3 | 25102 |
| Ain Attig | 501.05.01. | Municipi | 3165 | 17688 | 11 | 17677 |
| Harhoura | 501.01.03. | Municipi | 2297 | 9245 | 454 | 8791 |
| Skhirat | 501.01.05. | Municipi | 8574 | 43025 | 74 | 42951 |
| Témara | 501.01.07. | Municipi | 48066 | 225497 | 314 | 225183 |
| El Menzeh | 501.03.01. | Comuna rural | 1190 | 5999 | 14 | 5985 |
| Oumazza | 501.03.03. | Comuna rural | 2249 | 10530 | 5 | 10525 |
| Sidi Yahya Zaer | 501.03.11. | Comuna rural | 5624 | 28773 | 1 | 28772 |
| Mers El Kheir | 501.05.03. | Comuna rural | 2725 | 14488 | 16 | 14472 |
| Sabbah | 501.05.05. | Comuna rural | 2229 | 12912 | 5 | 12907 |

## Referències

* ↑ «Cens general de població 2004» ( PDF) (en (francès)). Arxivat de l'original el 2010-06-01. [Consulta: 10 juliol 2016].
# Paco Plaza

Paco Plaza (València, 1973) és un director de cinema valencià que resideix a Barcelona. És Llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat de València i està diplomat en Direcció Cinematogràfica per l'Escola de Cinematografia i de l'Audiovisual de la Comunitat de Madrid (ECAM).

## Biografia

És llicenciat en Ciències de la Informació (branca de Ciències de la Imatge, pel centre CEU San Pablo adscrit a la Universitat Politècnica de València) i està diplomat en Direcció Cinematogràfica per l'Escola de Cinematografia i de l'Audiovisual de la Comunitat de Madrid (ECAM). Habla español, inglés y francés.
Tot i que és més conegut com a director, també és guionista, productor, editor i fins i tot va ser dissenyador de vestuari en una ocasió per Tropismos (1995), el seu primer curtmetratge i amb el que va debutar com a director.
Plaza és conegut en el cinema espanyol per la creació de la trilogia (2007). En elles s'emula un fals documental que intenten realitzar una periodista i el seu càmera, sobre la vida nocturna en una estació de bombers. Minuts més tard, es rep una trucada d'urgència per acudir a un edifici, on hi anirà la parella que grava el documental amb la intenció de gravar un treball interessant.
Un any després de l'estrena de la primera pel·lícula, el director estatunidenc John Erick Dowdle va crear una adaptació del film de Paco Plaza, que va sortir a la llum sota el nom de Quarantine (Quarantena). La trilogia ha sumat un total de 26 premis i 17 nominacions en diversos festivals de cinema.

## Filmografia

* El segon nom (2002)
* OT: la película (2002)
* Romasanta (2004)
* Cuento de Navidad (2005) telefilm de la sèrie Películas para no dormir
* REC (2007), amb Jaume Balagueró
* REC 2 (2009), amb Jaume Balagueró
* Bunbury 3D (2010)
* REC 3: Gènesi (2011)
* Requisitos para ser una persona normal, com a productor executiu (2014)
* Verónica (2017)
* Quien a hierro mata (2019)

## Referències

* ↑ (castellà) Fitxa personal a Filmax Arxivat 2009-02-01 a Wayback Machine.
* ↑ Paco Plaza Fitxa personal de Paco Plaza a Filmax

## Enllaços externs

* Bloc de Paco Plaza (castellà)
# Micropterix aglaella

Micropterix aglaella és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. Va ser descrita per Duponchel l'any 1838.

## Referències

* ↑ Micropterix aglaella Museu d'Història Natural (The Global Lepidoptera Index).
# Heel Stone

La Heel Stone és un gran bloc de pedra sarsen que es troba dins de l'avinguda, fora de l'entrada de les terres de Stonehenge. En secció és subrectangular, amb un gruix mínim de 2,4 m, que puja fins a una part superior cònica d'uns 4,7 m d'alçada. L'excavació ha demostrat que hi ha enterrats uns altres 1,2 m.
Es troba a 77,4 m del centre del cercle de Stonehenge. Es tomba cap al sud-oest a gairebé 27 graus de la vertical. La pedra té una circumferència total de 7,6 m i pesa unes 35 tones. Està envoltada per la rasa d'Heelstone o Heelstone Ditch.
Certs mites i llegendes del diable colpejant un "taló de frare" amb una pedra van donar lloc al seu nom excèntric, 'pedra de taló' (traducció al català de Heel Stone).
Només en les últimes tres dècades els científics han utilitzat de manera constant el nom Heel Stone.

## Referències

* Richard J. C. Atkinson, Stonehenge (Penguin Books, 1956).
* Cleal, Walker, & Montague, Stonehenge in its Landscape (London, English Heritage 1995).
* Cunliffe, B, & Renfrew, C, Science and Stonehenge (The British Academy 92, Oxford University Press 1997).
* William Hawley, Report on the Excavations at Stonehenge during the season of 1923 (The Antiquaries Journal 5, Oxford University Press, 1925).

## Bibliografia addicional

* Newall, R S, Stonehenge, Wiltshire (Ancient monuments and historic buildings) (Her Majesty's Stationery Office, London, 1959).
* Pitts, M, Hengeworld (Arrow, London, 2001).
* Pitts, M W, On the Road to Stonehenge: Report on Investigations beside the A344 in 1968, 1979 and 1980 (Proceedings of the Prehistoric Society 48, 1982).
* J. F. S. Stone, Wessex Before the Celts (Frederick A Praeger Publishers, 1958).
# Haarlem

Haarlem és una ciutat al nord-oest dels Països Baixos, capital de la província d'Holanda Septentrional. Situada a les ribes del riu Spaarne, rep també el sobrenom de Ciutat de l'Spaarne (Spaarnestad). El terme municipal és de 32,12 km² (dels quals 2,80 km² corresponen a aigua), on viuen 148.885 habitants (2009). Limita al nord amb Velsen i Haarlemmerliede en Spaarnwoude, a l'oest amb Bloemendaal i al sud amb Heemstede i Haarlemmermeer.
Des de 1853 és seu d'un bisbat catòlic.

## Geografia

La ciutat està situada al riu Spaarne, a uns 20 km a l'oest d'Amsterdam i prop de les dunes costaneres. Ha estat el centre històric de la zona de conreu de la tulipa durant segles i porta el sobrenom de 'Bloemenstad' (ciutat de les flors) per aquesta raó.

## Curiositats

L'holandès Peter Stuyvesant fundà el 1658 Nova Haarlem (Nieuw Haarlem) a la costa oriental d'Amèrica del Nord, que (amb posteriors canvis de sobirania de neerlandès a britànic a estatunidenc) acabà formant part de la ciutat de Nova York, sota el nom de barri de Harlem.

## Ajuntament

| Partit | regidors (% Vots) 1990 | regidors (% Vots) 1994 | regidors (% Vots) 1998 | regidors (% Vots) 2002 | regidors (% Vots) 2006 |
| PvdA | 11 (27,3) | 9 (21,4) | 11 (25,1) | 8 (29,3) | 11 (25,6) |
| SP | - | - | 2 (6,2) | 2 (6,9) | 7 (18,3) |
| VVD | 6 (14,4) | 7 (17) | 9 (20,6) | 7 (16,2) | 7 (17,3) |
| GroenLinks | 4 (10,1) | 6 (15,8) | 5 (12,5) | 5 (12,4) | 4 (10,4) |
| CDA | 9 (22,9) | 6 (16,5) | 5 (13,1) | 6 (14,7) | 4 (9,2) |
| D66 | 8 (18,8) | 7 (17,0) | 3 (7,7) | 3 (7,5) | 2 (4,7) |
| Actiepartij | - | - | - | - | 1 (3,8) |
| Partij Spaarnestad | - | - | - | - | 1 (3,0) |
| ChristenUnie/SGP | 0 (1,7) | 1 (2,5) | 1 (2,3) | 1 (2,3) | 1 (2,5) |
| Ouderenpartij Noord-Holland | - | - | - | - | 1 (2,8) |
| Stadspartij Leefbaar Haarlem | - | - | 1 (4,0) | 7 (16,4) | - |
| Els Verds | - | - | 1 (2,6) | 0 (2,2) | - |
| Altres | - (0,8) | - | - (1,1) | - (1,0) | - (0,5) |

## Persones

* Pieter Teyler van der Hulst (1702-1778) comerciant, banquer i mecènes
* Adriaen van Ostade.(1610-1685), pintor, dibuixant i gravador
* Louis Charles Moulinghen (1753-[...?]), compositor i director d'orquestra.
* Albert de Klerk (1917-1998),organista, director d'orquestra i compositor.

## Agermanaments

* Derby
* Osnabrück

## Llocs d'interès

* Grote Kerk
* Museu Teyler
* Smedestraat 33
* Hoofdwacht

## Vegeu també

Setge de Haarlem
# Abdel-Karim Sakr

Abdel-Karim Sakr (àrab: عبد الكريم صقر) (El Caire, 8 de novembre de 1918 - 5 de març de 1994) fou un futbolista egipci de la dècada de 1940.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en els Jocs Olímpics de 1936 i 1948. Pel que fa a clubs, destacà a Farouk (actual Zamalek SC).

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2014-10-15. [Consulta: 22 setembre 2014].
* ↑ https://zamalek.sc/new/print.php?id=215 Arxivat 20 March 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Prefectura de Siguiri

La Prefectura de Siguiri és una divisió administrativa del nord-est de Guinea, a la regió de Kankan. La capital és la ciutat de Siguiri que està situada a la vora del riu Níger.
La prefectura compte 13 sots-prefectures, cadascuna confonent-se amb una comunitat rural de desenvolupament (CRD) amb el mateix nom sent per ordre alfabétic: Bankon, Doko, Franwalia, Kinièbakoura, Kintinian, Maleah, Naboun, Niagassola, Niandankoro, Norassoba, Noukounkan, Siguirini, i Tomba kanssa.
Les activitats agrícoles són la principal activitat, sent sobretot pròsperes al llarg dels rius Niger i Tinkisso; són també nombroses les mineria de placers al voltant de diverses pobles.
La prefectura té també una important mina d'or gestionada per la Societat Ashanti Goldfield (SAG), propietat a 85% de la multinationale AngloGold Corporació i al 15% de l'Estat Guineà.
Siguiri és també una prefectura turística. Niagassol és la seu de l'instrument musical anomenat el balafon ("sosso bala") que ha estat declarat patrimoni de la Humanitat de la UNESCO, així com un vell fort francès i un cementiri on són enterrats francesos i altres estrangers.
El riu Bakhoy és l'únic riu nascut en la prefectura guineana de Siguiri, que no flueix cap al riu Níger. L'altre riu destacat és el Tinkisso.
# Paliurus

Paliurus és un gènere de plantes amb flor de la família de les ramnàcies.

## Característiques

Són arbusts o arbres espinosos entre 3 i 15 m d'alçada. Són natius de les regions càlides i seques d'Eurasia i l'Àfrica del nord. El fruit és una sàmara, nou menuda centrada dins d'una membrana circular d'1 a 3.5 cm diàmetre.

## Ecologia

Les fulles de les espècies de Paliurus són l'aliment preferit de les erugues d'alguns lepidòpters, com les del gènere Bucculatrix; Bucculatrix albella s'alimenta exclusivament de l'espinavessa (P. spina-christi), i Bucculatrix turatii exclusivament de P. aculeatus).

## Taxonomia

* Paliurus hemsleyanus Rehd. (Xina meridional)
* Paliurus hirsutus
* Paliurus orientalis (Franch.) Hemsl. (Xina Central)
* Paliurus ramosissimus (Lour.) Poir. (Àsia oriental)
* Paliurus spina-christi Mill. - Espinavessa

## Referències

* Rushforth, K. D. (1999). Trees of Britain and Europe. ISBN 0-00-220013-9.

## Enllaços externs

* Paliurus (GRIN) Arxivat 2000-12-13 a Wayback Machine.
# Molí Vell (la Molsosa)

El Molí Vell és una obra de la Molsosa (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es veuen clarament dos tipus de construcció. La més antiga és documentada l'any 1726 i es coberta per una volta de canó. En el mateix lloc hi ha part del muntatge de les moles. La part més nova possiblement és del segle xviii. A frec de camí s'hi veu el desguàs i pel darrere la bassa daifua amb el seu rodó.

## Referències

* ↑ «Molí Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Erin (cràter)

Erin és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 13,6 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim irlandès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Erin». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Gasparia

Gasparia és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels toxòpids (Toxopidae). Fou descrit per primera vegada per B.J. Marples el 1956.
Les espècies d'aquest gènere són endèmiques de Nova Zelanda.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog amb data de 19 de gener de 2019, Gasparia té reconegudes 22 espècies:
* Gasparia busa Forster, 1970
* Gasparia coriacea Forster, 1970
* Gasparia delli (Forster, 1955)
* Gasparia dentata Forster, 1970
* Gasparia edwardsi Forster, 1970
* Gasparia kaiangaroa Forster, 1970
* Gasparia littoralis Forster, 1970
* Gasparia lomasi Forster, 1970
* Gasparia mangamuka Forster, 1970
* Gasparia manneringi (Forster, 1964)
* Gasparia montana Forster, 1970
* Gasparia nava Forster, 1970
* Gasparia nebulosa Marples, 1956
* Gasparia nelsonensis Forster, 1970
* Gasparia nuntia Forster, 1970
* Gasparia oparara Forster, 1970
* Gasparia parva Forster, 1970
* Gasparia pluta Forster, 1970
* Gasparia rupicola Forster, 1970
* Gasparia rustica Forster, 1970
* Gasparia tepakia Forster, 1970
* Gasparia tuaiensis Forster, 1970

## Referències

* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Gasparia Marples, 1956 en la família Toxopidae +base de dades. Accés el 19 de gener de 2019.
* ↑ Marples, B. J. (1956). Spiders from the Three Kings Islands. Records of the Auckland Institute and Museum 4: 329-342.
# Hedyleptopsis

Hedyleptopsis és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Hedyleptopsis flava, que es troba a Indonèsia (Sulawesi).

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Hanbalisme

El hanbalisme —àrab: الحنبلية, al-ḥanbaliyya, المذهب الحنبلي, al-maḏhab al-ḥanbalī, الفقه الحنبلي, al-fiqh al-ḥanbalī o الحنابلة, al-ḥanābila— és una de les quatre escoles jurídiques (o del fiqh) de l'islam sunnita, juntament amb el hanafisme, el xafiisme i el malikisme. Va ser fundada al segle ix per Ibn Hanbal (780-855), un deixeble de l'imam aix-Xafií (767-820) fundador del xafiisme. Els hanbalites s'aferren al taqlid, la repetició sense cap variació d'allò que ensenya l'augusta tradició, pel que sovint se'ls considera com a representants del corrent interpretatiu islàmic més conservador. L'escola va estar molt influïda per la teologia textualista atharita. Actualment, el hanbalisme és predominant a l'Aràbia Saudita (sota la forma del wahhabisme), al Qatar i als Emirats Àrabs Units.

## Referències

* ↑ http://www.islamawareness.net/Madhab/Hanbali/ahmad_ibn_hanbal.html
# Joan Baptista Descatllar i Tord

Joan Baptista Descatllar i Tord (La Pobla de Lillet, 1670 - Banyoles, 4 de novembre de 1744) fou abat de Sant Esteve de Banyoles. El seu nebot, José de Bru i de Descatllar, fou governador de Berga.

## Biografia

Fill de Francesc Descatllar i d'Ollers i Maria Tord, tingueren 5 fills més: Josep, Bernat, Jaume, Leonor i Francesc Descatllar i Tord.
Joan vestí l'hàbit de Sant Benet a Sant Pere de Galligants. Professà al Monestir de Sant Pau del Camp el 1686 i fou nomenat monjo dispenser del monestir de Sant Cugat del Vallès, fins al 1703 en què fou elegit abat del monestir de Sant Esteve de Banyoles pel rei Felip V.
Va ser partidari del rei Felip V i es va negar a trencar el jurament de fidelitat al rei Borbó per donar-lo a l'arxiduc d'Àustria, per aquest motiu, el 31 d’octubre de 1705 fou privat de percebre les rendes, que quedaren retingudes pel Govern de Catalunya, a conseqüència d'aquest fet es va veure obligat a emigrar a Itàlia el març de 1706. Embarcà en un vaixell des del port de Mataró. Primer es va assentar a Roma, però com que no podia viure amb la decència que li exigia la seva dignitat, viatjà per diferents ciutats, entre elles Venècia, Pàdua i altres ciutats del nord i del llevant d'Itàlia. L'any 1715 amb la victòria de les tropes espanyoles retornà a Banyoles.
Després de la guerra de Successió els borbònics hi varen deixar aquarterat un batalló de dragons, cent vint homes, amb els seus respectius oficials i cavalls que la població també es veia obligada a allotjar i mantenir. El 1740 Joan Baptista Descatllar va redimir temporalment al municipi de Banyoles del pagament de les rendes dels censals per ajudar a sufragar la despesa de construir un quarter per tal que el batalló de dragons hi romanguessin i deixessin de viure a les cases del poble de Banyoles.
Durant el seu abadiat, es varen acabar les obres de construcció de l'actual església de Sant Esteve. Va morir el 4 de novembre de 1744, a Banyoles, després d'una llarga malaltia de vòmit que patí per espai de dotze anys i que li impedia assistir al cor i celebrar missa. Fou sepultat al terra de l'església del monestir de Sant Esteve, davant l'altar del Corpus Vell (avui N.S.de la Salut).

## Referències

* ↑ «Joan Baptista Descatllar i de Tord | enciclopèdia.cat». [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ Palmada, Guerau «L'últim president de la Generalitat». Revista de Girona, 300, pàg. 40.
* ↑ «Estany de Banyoles i St Patllari». [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ Palmada, Guerau. El cerimonial d'entrada de l'abat de Banyoles durant els segles XVII i XVIIII. LIII. Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, p. 223-250.
* ↑ «ELS DESCATLLAR, DE LA POBLA DE LILLET AL MONESTIR DE BANYOLES. Articulos, publicaciones y proyectos en curso de Joan Anton Abellan». [Consulta: 21 març 2021].

## Vegeu també

* Sant Esteve de Banyoles
* Llista d'abats de Sant Esteve de Banyoles
# Molí Vell (Capellades)

El Molí Vell és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici presenta un cos unitari de planta rectangular, amb el carener paral·lel a la façana principal, i un estret cos perpendicular adossat, que té els espais interiors integrats a l'edifici principal. El material de construcció és la pedra que, com a paredat, forma els murs i, tallada en blocs regulars, es mostra en les grans dovelles del portal principal. Estructurat en els tres nivells propis d'un molí paperer, cada un d'ells ocupa una planta de l'edifici. 1. Planta baixa: lloc antigament dedicat a les principals operacions de la manufactura paperera, actualment ocupat en bona part per un dipòsit de reserva d'aigua. No s'hi mantenen instal·lacions ni estris paperers. 2. Planta pis: anteriorment habitatge, manté part de l'estructura original, però amb algunes modificacions de cara a disposar d'espais més amplis. 3. Planta superior: presenta l'estructura clàssica del mirador o estenedor d'un molí paperer. La sota coberta, formada per l'encavallada, jàsseres i bigues de fusta, és l'original. La façana principal està orientada al sud-oest. Davant de l'edifici alineat al carrer d'Amador Romaní, hi ha un jardí amb una antiga pila paperera i altres elements.

## Història

En funcionament des de mitjans del segle xviii, en el seu espai hi constava anteriorment una manufactura de molí "retorcedor" de llana. Els seus propietaris eren els Marra, família natural de Capellades, que tenien, també, una farga d'aram a la Torre de Claramunt.

## Referències

* 1 2 «Molí Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Eslovàquia al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012

L'ens públic eslovac RTVS va anunciar l'elecció interna del cantant Miro Šmajda com a representant eslovac pel Festival de 2012, però després va matisar que l'acord final encara no s'havia produït. Aquest primer anunci oficial es va dur a terme el 16 de novembre de 2011. Posteriorment, la televisió eslovaca va confirmar que realitzaria una nova elecció interna. Sigui com sigui, va assegurar que participaria en l'edició de 2012.

## Referències

* ↑ Victor Hondal:Miro Šmajda to represent Slovakia in Baku www.esctoday.com (anglès)
* ↑ «Slovakia confirms participation in Baku!». Esctoday, 20-12-2011.

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012
# Gasparinisaura cincosaltensis

Gasparinisaura cincosaltensis és una espècie de dinosaure ornitòpode que va viure al Cretaci superior en el que actualment és Argentina. Aquest animal va ser descrit l'any 1996 per Coria i Salgado. Originalment es classificava com un iguanodont, investigacions recents indiquen que es tracta d'un hipsilofodont.

## Referències

Coria, R. A., and L. Salgado. (1996). "A basal iguanodontian (Ornithischia: Ornithopoda) from the Late Cretaceous of South America". Journal of Vertebrate Paleontology 16:445–457.
* http://www.thescelosaurus.com/ornithopoda.htm Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine.
# Habib Bourguiba

Habib Burguiba (Monastir, 3 d'agost de 1903 - 6 d'abril de 2000) fou President de Tunísia entre el 1957 i 1987.
Advocat, va prestar els seus serveis de jove col·laborant amb els francesos però aviat es va decantar pel nacionalisme independentista. Les seves activitats polítiques el van dur a la presó en diverses ocasions i va acabar per refugiar-se al Caire el 1946 i després als Estats Units. Les seves activitats no van cessar i el 1954 va ser nomenat per a negociar la independència amb França. El 1956, va ser nomenat Primer Ministre i el 1957 va establir la república tunisiana, sent el seu primer President després de destronar al bei Muhammad VIII al-Amin. El seu govern va ser pròxim als Estats Units i Israel, tractant d'occidentalizar el país sense perdre els seus orígens musulmans i islàmics. El 1975 el Parlament el va triar com a President vitalici. La seva avançada edat i els problemes de salut van permetre finalment que el seu Primer Ministre, Zine El Abidine Ben Ali donés un cop d'estat amb el ple suport de l'exèrcit i enderrocà Burguiba, qui fou reclòs en arrest domiciliari fins a la seva defunció.

## Enllaços externs

* Habib Bourguiba - Lloc web oficial
# Hanceville

Hanceville és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 2.951 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hanceville tenia 2.951 habitants, 1.167 habitatges, i 710 famílies. La densitat de població era de 277,2 habitants/km².
Dels 1.167 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,8% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 39,1% no eren unitats familiars. En el 32,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,8% tenia menys de 18 anys, un 17,7% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 87,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.351 $ i la renda mediana per família de 35.370 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.439 $ mentre que les dones 18.112 $. La renda per capita de la població era de 13.371 $. Aproximadament el 12,5% de les famílies i el 21,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.