OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'home de Laramie

L'home de Laramie (títol original en anglès: The Man from Laramie) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Anthony Mann i estrenada l'any 1955. Ha estat doblada al català. Protagonitzada per James Stewart, Arthur Kennedy, Donald Crisp, i Cathy O'Donnell. Escrita per Philip Yordan i Frank Burt, la pel·lícula és sobre un desconegut que desafia un baró local de bestiar i el seu fill sàdic treballant per un dels seus rivals més vells. La pel·lícula es va adaptar d'una història del mateix títol de Thomas T. Flynn, primer publicada a The Saturday Evening Post el 1954, i després com a novel·la el 1955. L'home de Laramie va ser un dels primers westerns filmat en CinemaScope, per captar la vastitud del paisatge. La pel·lícula també es va filmar en Technicolor. Va ser la cinquena col·laboració de western entre Anthony Mann i James Stewart.

## Repartiment

* James Stewart: Will Lockhart
* Arthur Kennedy: Vic Hansbro
* Donald Crisp: Alec Waggoman
* Cathy O'Donnell: Barbara Waggoman
* Alex Nicol: Dave Waggoman
* Aline MacMahon: Kate Canady
* Wallace Ford: Charley O'Leary
* Jack Elam: Chris Boldt
* John War Eagle: Frank Darrah
* James Millican: Tom Quigby
* Gregg Barton: Fritz
* Boyd Stockman: Spud Oxton
* Frank DeKova: Padre

## Referències

* ↑ «L'home de Laramie». Ésadir.cat. [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ Internet Movie Database. The Man from Laramie (en anglès). Internet Movie Database.
# Diàstasi

En patologia, diàstasi és la separació de parts del cos que normalment estan juntes, com ara la separació de determinats músculs abdominals durant l'embaràs, o d'ossos adjacents sense fractura.

## Referències

* ↑ Pekka J. Saukko; Bernard Knight Knight's Forensic Pathology. CRC Press, gener 2004, p. 188–. ISBN 978-0-340-76044-4 [Consulta: 6 agost 2013].
# Rata del bambú petita

La rata del bambú petita (Cannomys badius) és un rosegador de la subfamília Rhizomyinae que viu al sud-est d'Àsia. Viu des de l'est del Nepal, passant per Bengala Occidental, Assam, Meghalaya, Manipur, Nagaland i Mizoram, al nord-est d'Índia, Bhutan, el sud-est de Bangladesh, Myanmar i Tailàndia fins al sud de la Xina, el nord-oest del Vietnam i Cambodja. Els seus hàbitats naturals són molt diversos i van des de boscos de bambú fins a camps de conreu i altres zones pertorbades (tot i que no és present a arrossars). Al sud d'Àsia viu en boscos temperats de muntanya i boscos de bambú situats dins de fragments de boscos subtropicals.

## Referències

Espècies vivents d'espalàcids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Myospalacinae :
Rhizomyinae :
Spalacinae :
Categoria :
# Parablennius goreensis

Parablennius goreensis és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bath, H. 2008: Review of the genus Parablennius Miranda-Ribeiro from Australia and New Caledonia (Pisces: Blenniidae: Salariinae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde A, Neue Serie, 1: 77-94.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Germanicòpolis de Bitínia

Germanicòpolis de Bitínia (en llatí Germanicopolis, en grec antic Γερμανικόπολις) era una ciutat de Bitínia, propera a Prusa, que anteriorment, segons Plini el Vell, es deia Helgas o Booscoete (Βοὸς κοίτη, 'corral de bous'). Hi havia una altra ciutat amb el mateix nom, que Claudi Ptolemeu anomena Γερμανόπολις ('Germanòpolis') situada a Paflagònia, no gaire lluny de Gangra.
Aquesta ciutat de Bitínia sembla que va rebre el seu nom en honor de Germànic, fill de Drus el Vell, el germà petit de l'emperador Tiberi. No s'ha trobat en aquell lloc cap moneda anterior al regnat de Marc Aureli.
El geògraf Hièrocles parla d'una tercera ciutat amb aquest nom que situa a Isàuria, també a l'Àsia Menor.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Germanicopolis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 maig 2021].
# Diácono João Luiz Pozzobon

Diácono João Luiz Pozzobon és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Sede.

## Villas

El barri amb les següents villas: Conjunto Residencial Diácono João Luiz Pozzobon, Jardim Berleze, João Luiz Pozzobon, Loteamento Paróquia das Dores, Vila Cerrito, Vila Maringá.

## Galeria de fotos

| Cerrito | Cerrito / São José | São José Camobi |
| Cerrito Tomazetti | | Camobi Pains |
| Tomazetti | Tomazetti / Pains | Pains |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Retaule de la Concepció

El Retaule de la Concepció és un retaule de pedra fet per l'escultor Jordi de Déu entorn del 1375 per a la capella lateral gòtica de la Concepció, també anomenada del Roser, de l'església de Santa Maria de Vallfogona de Riucorb. Conté escenes de la vida de Maria, una part de les quals s'ha trobat modernament.

## Història

Segons un contracte del 18 de gener de 1375 conservat a l'Arxiu Arquebisbal de Tarragona, el mossèn Pere Bertran, prevere de Guimerà, encarregà a Jordi de Déu l'obra del Retaule de la Concepció. En l'època barroca, fou substituït per un nou retaule de fusta, daurat i policromat, de manera que les pedres del Retaule de la Concepció foren utilitzades com a lloses per al paviment.
Després de la guerra civil espanyola, l'ecònom de Vallfogona, mossèn Lluís Riba, inicià la restauració de la capella de la Concepció i hi va afegir un absis de pedra amb finestrelles d'alabastre, encara que la restauració va quedar paralitzada arran de la victòria d'una altra feligresia del concurs a curats. L'historiador i sacerdot Ignasi Maria Colomer va ser destinat temporalment a la rectoria de Vallfogona el 1955, moment en què es descobriren els relleus del Retaule de la Concepció. En les seves paraules: «Com que la porció més acollidora del temple de Vallfogona és aquesta capella minúscula, vaig decidir de celebrar-hi el culte dels dies feiners. Mentre a les pedreres de Guimerà tallaven l'altar nou, hom removia amb molt compte el paviment del Roser, i hi van aparèixer tres relleus molt interessants».
Mentre que les escenes de la Concepció, la Nativitat i la Presentació les trobaren a la capella de la Concepció, el relleu de les Esposalles de la Mare de Déu i sant Josep es localitzaren a la capella de santa Bàrbara, construïda per Francesc Vicent Garcia.

## Estructura

Originalment estava compost d'una imatge central i de sis relleus d'escenes marianes, amb una amplada total de nou pams i una altura de deu. S'han trobat quatre relleus, que mesuren 73 centímetres de llargada, 67 d'alçada i 12 d'amplada: la Concepció, la Nativitat, la Presentació i les Esposalles de la Mare de Déu i sant Josep. Ignasi Maria Colomer planteja que les dues escenes restants serien la Dormició i la Coronació. Segons Pere Beseran, la imatge central podria ser una figura de Santa Anna amb la Verge nena, conservada al Museu Episcopal de Vic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Colomer, Ignasi M «Un retaule medieval a Vallfogona de Riucorb». Serra d'Or, 1, 01-10-1959, p. 16. Arxivat de l'original el 2014-05-24 [Consulta: 1r juny 2014]. Arxivat 2014-05-24 a Wayback Machine.
* ↑ Beseran i Ramon, Pere «Algunes escultures barcelonines del Convent del Carme a la fi del segle XIV». Matèria, 16, 1990, pp. 41 - 56. ISSN: 1579-2641.
# Secanella (Llobera)

Secanella és una masia situada al municipi de Llobera, a la comarca catalana del Solsonès, a una alçada de 821 metres. Tot i que l'edifici principal actual és originari del segle xviii, la primera referència a la masia la trobem l'any 1067 sota el nom de Sechanela.
L'edificació principal disposa d'una planta baixa i un pis, així com un espai de sota-coberta i un semi-soterrani, sent una casa gran de pedra de planta rectangular, brancals i llindes de pedra, amb un cobert adossat també de pedra. Disposa de coberts de pedra integrats a la topografia; també s'hi troba una pallera de pedra i coberta de dues aigües de teula, un cobert de dues plantes de totxana i teula, un coberta de planta baixa i un corral.
Prop de la masia hi trobem la rasa homònima.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «Secanella (Llobera)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* 1 2 «Catàleg de masies i cases rurals» p. 66. Ajuntament de Llobera. Arxivat de l'original el 29 de desembre 2021. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 95. D.L. L-418/95.
# Parablennius dialloi

Parablennius dialloi és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba des de Cap Verd fins a Moçamedes (Angola).

## Referències

* ↑ Miranda Ribeiro A. de 1913-1915. Fauna brasiliense. Peixes. Tomo V. [Eleutherobranchios aspirophoros]. Physoclisti. [A summary and index appeared in Miranda-Ribeiro 1918; Serranidae, Haemulidae and Sciaenidae published in 1913]. Arq. Mus. Nac. Rio de Janeiro v. 17. [1-679].
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bath, H. 2008: Review of the genus Parablennius Miranda-Ribeiro from Australia and New Caledonia (Pisces: Blenniidae: Salariinae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde A, Neue Serie, 1: 77-94.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Resolució 1187 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1187 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de juliol de 1998. Després de reafirmar totes les resolucions sobre Geòrgia, particularment la Resolució 1150 (1998), el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Geòrgia (UNOMIG) fins al 31 de gener de 1999, i va discutir sobre hostilitats recents al país.
El Consell de Seguretat era preocupat per la situació tensa als districtes de Zúgdidi i Gali (Abkhàzia) i el risc de combats. Ni Abkhàzia ni Geòrgia estaven disposades a renunciar a la violència ni a buscar una solució pacífica seriosa.
Hi havia preocupació per la represa de les hostilitats el maig de 1998 i es va demanar a ambdues parts que observessin l'Acord d'Alto el Foc i Separació de Forces (Acord de Moscou) i altres acords. Es va demanar a les parts que establissin un mecanisme conjunt per investigar i prevenir actes que violen l'Acord de Moscou i els actes terroristes.
El Consell va reafirmar el dret de tots els desplaçats i refugiats, dels quals hi havia un nombre significatiu, a tornar a casa de manera segura d'acord amb el dret internacional. D'aquesta manera, es va condemnar la destrucció deliberada de cases i l'expulsió de persones per part d'Abkhàzia, i els canvis demogràfics a conseqüència del conflicte eren inacceptables.
Les parts foren convocades immediatament per aconseguir resultats en les negociacions sobre qüestions clau. A més, la resolució condemna la violència contra els observadors de la UNOMIG, la reposició de mines terrestres i els atacs de grups armats a la regió de Gali. També es va mostrar la preocupació per la campanya de masses llançada a Abkhàzia i l'assetjament del personal de la UNOMIG i es va demanar a Abkhàzia que cessés aquests actes. El mandat de la UNOMIG es va ampliar, subjecte a una revisió del Consell i de qualsevol canvi en el mandat de la força de manteniment de la pau de la Comunitat d'Estats Independents que també era present a Geòrgia.
Finalment, el secretari general Kofi Annan havia de mantenir informat el Consell sobre l'evolució de la regió i qüestions relacionades amb el mandat de la UNOMIG; tindrà lloc una revisió del seu mandat.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of UNOMIG until 31 January 1999». United Nations, 30-07-1998.
* ↑ Nesi, Giuseppe. International cooperation in counter-terrorism: the United Nations and regional organizations in the fight against terrorism. Ashgate Publishing, Ltd, 2006, p. 95. ISBN 978-0-7546-4755-3.
* ↑ Potier, Tim. Conflict in Nagorno-Karabakh, Abkhazia and South Ossetia: a legal appraisal. Martinus Nijhoff Publishers, 2001, p. 130. ISBN 978-90-411-1477-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Guerra d'Abkhàzia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Joseph von Spaun

Joseph Ritter von Spaun (a partir de 1859 Joseph Freiherr von Spaun) (11 de novembre de 1788 – 25 de novembre de 1865) fou un noble austríac, un regidor Imperial i Reial, director de la loteria, i ciutadà honorari de Viena i Cieszyn. És més conegut per la seva amistat amb el compositor Franz Schubert.

## Família

Joseph von Spaun provenia de la família Spaun, originaris de Suàbia, on apareix esmentat Bartholomäus Spaun en documents de 1583-1593 entre pagesos i filadors de fils. La família, que provenien de Deisenhausen (Günzburg) feren fortuna a Linz. Joseph era fill de Franz Xaver Ritter von Spaun (1756-1804) –un regidor reial i Síndic Estatal Imperial a l'Àustria Superior– i la vídua Josepha Steyrer von Riedenburg (1757-1835). El seu germà fou l'historiador i folklorista Anton Ritter von Spaun (1790-1849).
Spaun es casà el 14 d'abril de 1828 a Viena amb Franziska Roner Edle von Ehrenwert (17 de juliol de 1795 – 31 de gener de 1890), filla del landholder i capità de l'exèrcit Joseph Roner Edler von Ehrenwert. El fill que tingueren fou l'Almirall Hermann von Spaun.
Va accedir a la noblesa austríaca el 25 d'agost de 1859, i li van concedir l' Adelsbrief (certificat de noblesa) el 2 de novembre de 1859. Va obtenir el títol de Freiherr (Baró).

## Vida

Von Spaun estudià dret des de 1806 a 1809 a la Universitat de Viena i va entrar a formar part del servei civil. En el seminari de Viena va conèixer Franz Schubert, vuit anys més jove que ell, i van desenvolupar un gran amistat durant tota la seva vida. Spaun donà suport financer a Schubert, i va fer possible que el jove compositor assistís a l'òpera i al teatre. El patronatge va durar fins al final de la vida de Schubert; Spaun allotjà la darrera Schubertíada a la que assistí el compositor, el 28 de gener de 1828.
Von Spaun fou nomenat ciutadà honorari de Viena el 18 de maig de 1841.

## Referències

* Karl Glossy: From the memoirs of Joseph Freiherrn von Spaun, in "Grillparzer-Jahrbuch", viii, (Vienna: 1898), pp. 275-303.
* Genealogisches Handbuch des Adels, Adelige Häuser B Band XVIII, Seite 443, Band 95 der Gesamtreihe, C. A. Starke Verlag, Limburg (Lahn) 1989, ISSN 0435-2408
# LTBP2

La proteïna beta-binding factor 2 de creixement latent-transformant és una proteïna que en humans està codificada pel gen LTBP2.
La proteïna codificada per aquest gen pertany a la família de proteïnes d'unió beta (LTBP) del factor de creixement transformant latent (TGF), que són proteïnes de matriu extracel·lular amb estructura multidomini. Aquesta proteïna és el membre més gran de la família LTBP que posseeix regions úniques i amb més similitud amb les fibril·lines.
Per tant, s'ha suggerit que pot tenir múltiples funcions: com a membre del complex latent TGF-beta, com a component estructural de microfibril·les i un paper en l'adhesió cel·lular.

## Referències

* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000119681 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000002020 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ J Biol Chem, 269, 51, 01-01-1995, pàg. 32469–78. DOI: 10.1016/S0021-9258(18)31659-4. PMID: 7798248 [Consulta: lliure].
* ↑ «Entrez Gene: LTBP2 latent transforming growth factor beta binding protein 2» (en anglès).
* ↑ «LTBP2 Gene - Latent Transforming Growth Factor Beta Binding Protein 2» (en anglès). [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Boucherat, Olivier; Yokokawa, Tetsuro; Krishna, Vinod; Kalyana-Sundaram, Shanker; Martineau, Sandra «Identification of LTBP-2 as a plasma biomarker for right ventricular dysfunction in human pulmonary arterial hypertension» (en anglès). Nature Cardiovascular Research, 1, 8, 01-08-2022, pàg. 748–760. DOI: 10.1038/s44161-022-00113-w. ISSN: 2731-0590.
* ↑ «Entrez Gene: LTBP2 latent transforming growth factor beta binding protein 2» (en anglès).
# George Selgin

George A. Selgin, nascut el 1957, és un professor d'economia al Terry College of Business de la Universitat de Geòrgia i degà del Cato Institute a Washington DC.
Les principals àrees d'investigació de George Selgin es basen en la teoria monetària, teoria bancària i macroeconomia. A més, és un dels cofundadors de l'escola moderna de la banca lliure, que es basa en les teories de Friedrich Hayek per advocar per la desnacionalització dels diners i la lliure elecció de moneda. Els defensors de la banca lliure sostenen que les crisi financera si els cicles econòmics es deuen en gran part a la interferència dels governs i dels bancs centrals en els acords monetaris dels ciutadans.

## Referències

* ↑ «col1 The modern free banking school: a review» (en anglès), 1997.
* ↑ Hayek, Friedrich. «Denationalisation of Money: The Argument Refined» (en anglès). Institute of Economic Affairs, 1976. Arxivat de l'original el 2010-12-09. [Consulta: 29 gener 2013].
# Das Feuerschiff

Das Feuerschiff (en alemany, El vaixell far) és una pel·lícula alemanya del 1963 dirigida per Ladislao Vajda i protagonitzada per James Robertson Justice, Helmut Wildt i Dieter Borsche. És basa da en una història de Siegfried Lenz, que fou adaptada novament en la pel·lícula de 1985 The Lightship.
Els muntatges de la pel·lícula van ser dissenyats pel director artístic Johannes Ott. Va ser rodada als Estudis Tempelhof de Berlín i en exteriors a Copenhage i Malmö.

## Sinopsi

El capità Freytag és home inflexible i de principis que fa a consciència el seu treball en una explotació situada al far del Mar del Nord. Per a mostrar al seu fill Fred la seva labor l'ha portat a la nau perquè vegi en què treballa de primera mà. Poc després arriben tres nàufrag. Freytag els porta a bord amb un bot salvador. Aviat s'adona que aquest va ser un greu error, perquè són tres atracadors de bancs sense escrúpols que han naufragat mentre fugien de la policia. El seu líder, elt Dr. Caspary, és un criminal de sang freda.

## Repartiment

* James Robertson Justice - Kapitän Freytag
* Helmut Wildt - Dr. Caspary
* Dieter Borsche - Steuermann Rethorn
* Pinkas Braun - Funker Philippi
* Michael Hinz - Fred Freytag
* Georg Lehn - Gombert
* Günter Mack - Zumpe
* Simon Martin - Martin
* Werner Peters - Trittel
* Sieghardt Rupp - Eugen
* Wolfgang Völz
* Xavier Cugat
* Aldo Fabrizi
* Abbe Lane

## Recepció

Fou projectada com a part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1963 titulada Atraco, on va passar sense pena ni glòria.

## Notes

* ↑ Goble p.281
* ↑ Dos películas correctas, pero grises, ABC, 15 de juny de 1963

## Bibliografia

* Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film. Walter de Gruyter, 1999.
# Pas de Jama

El Pas de Jama (castellà: Paso de Jama) és un coll fronterer entre les repúbliques de Xile i Argentina, situat en la serralada dels Andes a una altura de 4.200 metres sobre el nivell mitjà del mar. Uneix la II Regió d'Antofagasta, Xile amb la Província de Jujuy, Argentina a través de la ruta 27-CH de Xile i la Ruta Nacional 52 de Argentina. La ruta està asfaltada i el pas queda habilitat tot l'any excepte en cas de nevades fortes.

## Vegeu també

* San Pedro de Atacama, Chile
* Susques, Argentina

## Referències

* ↑ «Pasos fronterizos» (en castellà). Ministerio de Relaciones Exteriores de Chile. Arxivat de l'original el 2015-02-26. [Consulta: 4 març 2015].

## Enllaços externs

* Jujuy - Paso de Jama.