OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pedro Miguel González Quijano y Díaz Quijano

Pedro Miguel González Quijano y Díaz Quijano (Jerez de la Frontera, 23 d'abril de 1870 - Madrid, 3 de novembre de 1958) fou un enginyer i matemàtic espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Va néixer a Jerez de la Frontera, però els seus pares eren originaris de Cantàbria. Després de fer els estudis primaris marxà a Madrid, on el 1894 es va llicenciar en enginyeria. Després va tornar a Jerez, on va fundar l'Ateneo Jerezano alhora que va publicar articles a Madrid Científico i a Revista Hispanoamericana de Matemáticas. En 1897 marxà a Múrcia per treballar com a enginyer en un projecte per a la defensa de les inundacions d'aquesta ciutat. També va intervenir el projecte del Pantà de Guadalcacín i en el traçat de la línia fèrria Jerez-Almargen.
Després tornà a Madrid, on treballà com a expert en diverses i importants comissions oficials. Viatja a Portugal, França, Anglaterra, Alemanya, Suïssa, Bohèmia, Itàlia i Egipte. El 19 d'octubre de 1915 va presentar una ponència al Congrés Internacional d'Enginyeria, que va contribuir a catapultar la seva celebritat com a matemàtic.
El 1920 va ser requerit per la Societat Matemàtica Hispanoamericana per desenvolupar un curs de Geometria a la Universitat Central de Madrid i el 1922 treballà com a professor d'Hidrologia a l'Escola d'Enginyers de Camins i obres Hidràuliques de Madrid. El mateix any va rebre el Premi del Consell d'Obres Públiques.
El 1924 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, ingressant en la institució l'any següent amb el discurs Azar y determinismo. Posteriorment en fou bibliotecari i president de la Secció d'Exactes. El setembre del 1926 va representar Espanya en la Conferència Mundial de l'Energia celebrada a Basilea.

## Obres

* El problema del agua, 1906
* Aguas y montes, 1911;
* Aprovechamiento de las aguas españolas, 1913;
* Política hidráulica y repoblación forestal, 1915;
* Futura transformación de Andalucía por el desarrollo y el regadío, 1915;
* El pantano de Guadalcacín y las obras hidráulicas, 1915
* Hidrología general agrícola, 1922;
* La ciencia en la civilización moderna, 1929;
* Leyes de probabilidad, 1931;
* Acequias y regueras, 1935;
* Mapa pluviométrico de España, 1946

## Referències

* ↑ Pedro M. González-Quijano en la historia de la UIMP, El Diario Montañés, 14 d'agost de 2008
* ↑ Pedro Miguel González Quijano y Díaz Quijano a Jerezsiempre, editat sota llicència creative commons
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Immaculée Ilibagiza

Immaculée Ilibagiza (1972) és una enginyera, conferenciant i escriptora ruandesa.
Filla de pares tutsis mestres i fervents catòlics. Va estudiar enginyeria electrònica a la Universitat Nacional de Ruanda i a la Universitat de Saint John (Nova York). Va ser supervivent del Genocidi de Rwanda en 1994, quan tenia 22 anys. Per salvar-se va romandre en el bany 91 dies amagada, en un espai estret i fosc, en la casa del pastor hutu Siméon Nzabahimana. Immaculée va perdre als seus pares i germans: Damascene i Vianney, després de la Guerra Civil ruandesa també als seus amics, els seus companys d'universitat, la seva casa, els seus records d'infància. Només va sobreviure el seu germà Aimable. Va treballar 4 anys per a l'ONU en un camp de refugiats.
En 2006, Peter Le Donne i Steve Kalaferun foren nominats als Oscars en la categoria millor curtmetratge documental per Le Journal d'Immaculée (en anglès The Diary of Immaculee).
És ciutadana nord-americana des de 2013, resideix a Long Island, Estats Units. Va contreure matrimoni amb Bryan Black, és mare de dos fills Nikeisha i Bryan.
En 2007 va rebre el Premi Mahatma Gandhi per la Pau i la Reconciliació.

## Obres

* Immaculée Ilibagiza & Steeve Erwin. Miraculée., une découverte de Dieu au cœur du génocide rwandais. 1. París: J'ai lu, 2006, p. 345 (Aventure secrète). ISBN 978-2-290-00048-9. .
* Immaculée Ilibagiza & Steeve Erwin. Notre Dame de Kibeho. Du cœur de l'Afrique, Marie s'adresse au monde entier. 1. Varennes (Québec): Escalquens, avril 2010, p. 258. ISBN 978-2-89667-005-5.
* Immaculée Ilibagiza. De l'horreur au pardon. 1. Perpinyà: Artège, 2010, p. 220. ISBN 978-2-916053-86-8.
* Immaculée Ilibagiza. A Visit from Heaven, novembre 2010.
* Immaculée Ilibagiza & Steeve Erwin. The Boy Who Met Jesus: Segatashya Emmanuel of Kibeho, novembre 2012.
* Immaculée Ilibagiza & Steve Erwin. The Rosary: The Prayer That Saved My Life, août 2014.

## Referències

* ↑ www.architectsofpeace.org. «Les architectes de la paix : biographie d'Immaculée Ilibagiza». Arxivat de l'original el 2018-08-12. [Consulta: 20 agost 2018].
* ↑ «Left To Tell».
* ↑ Laurie Nadel. «Une survivante du génocide au Rwanda rappelle l'horreur», 16 avril 2006.
* ↑ La ruandesa que sobrevivió para contarlo a eltiempo.com
* ↑ «Le Journal d'Immaculée».
* ↑ Estadão. «"Ruanda ainda vai ser um paraíso"», 07-06-2008. [Consulta: 26 agost 2016].
* ↑ Notice bibliographique - Bnf catalogue général.
* ↑ Notice bibliographique - Bnf catalogue général.
* ↑ Notice bibliographique - Bnf catalogue général.
# Nèpids

Els nèpids (Nepidae) són una família d'hemípters heteròpters de l'infraordre Nepomorpha. Algunes espècies es coneixen popularment amb el nom d'escorpins d'aigua a causa del seu hàbitat aquàtic i la seva semblança superficial amb els escorpins. Dos elements anatòmics produeixen aquesta semblança: el primer és la modificació del parell de potes anterior per facilitar la capacitat prènsil, i el segon, la presència d'un tub respiratori a l'extrem de l'abdomen, a manera de fibló, però sense la funcionalitat d'aquest. Aquest tub respiratori està connectat al sistema traqueal de l'insecte, la qual cosa permet que aquest s'oxigeni sense obligar a una emersió completa que exposi tots els seus espiracles.

## Morfologia

Els nèpids es distingeixen per la possessió d'antenes de tres segments. Pel que fa a les potes, les anteriors són prensores, i el parell posterior té una funció locomotora; els tarsos són d'un segment, sense ungles a les potes anteriors. L'abdomen té un tub respiratori apical, que li permet captar l'oxigen del medi aeri tot i estar parcialment submergit. Té, a més, ulls sortints i globosos. El rostre té tres artells.

## Taxonomia

Hi ha dues subfamílies, Nepinae i Ranatrinae, amb 14 gèneres dels quals els més coneguts són Nepa i Ranatra. L'espècie més comuna a Europa és Nepa cinerea, habitual habitant del fons d'aigües estancades. Del gènere Ranatra el representant típic és Ranatra linearis, molt més estilitzat en els apèndixs que Nepa. De vegades, erròniament, s'inclou dins la família els Belostomatidae, més grans; Belostoma grande, pròpia de Sud-amèrica, pot arribar de 10 a 12 centímetres de longitud.
* Subfamília Ranatrinae
    Austronepa
    Cercotmetus
    Goondnomdanepa
    Ranatra
* Subfamília Nepinae
    Borborophilus
    Borborophyes
    Curicta
    Laccotrephes
    Montonepa
    Nepa
    Paranepa
    Telmatotrephes

## Referències

* 1 2 Andreu, A. et al.. Diversidad animal: fichas para el reconocimiento de especies. Diego Marín Librero Editor, 2003. ISBN 84-95095-15-7.
* ↑ «Tree of Life: Nepomorpha», 27-08-2007. Arxivat de l'original el 2021-03-03. [Consulta: 7 juny 2010].

## Bibliografia

* Dr. Jonathan Wright (1997) Water Scorpions Arxivat 2007-11-26 a Wayback Machine. Northern State University, South Dakota
* ITIS Standard Report: Nepidae
# Vallverd

«Vallverd» té aquests significats:
* Vallverd (Ivars d'Urgell), poble del terme municipal d'Ivars d'Urgell
* Vallverd de Queralt, poble del terme municipal de Sarral, a la Conca de Barberà
* Vallverd, llogaret i santuari (Santuari de la Mare de Déu de Vallverd), situat a l'Alguer (Sardenya)
# Tirà gris

El tirà gris (Tyrannus dominicensis) és una espècie d'ocell del Sud-est dels Estats Units, les Antilles, Panamà i el nord de Sud-amèrica. Pertany a la família Tyrannidae de l'ordre Passeriformes.

## Distribució

Cria en el Sud-est dels Estats Units, les Antilles, i el nord de Sud-amèrica, però hiverna en L'Espanyola, Puerto Rico, les Antilles Menors, Panamà i el nord de Sud-amèrica. A Cuba és resident entre el 19 de febrer i el 6 d'octubre. Viu en els camps conreats, boscos poc densos i també a les ciutats.

## Referències

* ↑ «Tirà gris». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Gaudenci

Gaudenci és el nom dels següents personatges:
* Gaudenci (músic), autor romà d'un tractat de música
* Gaudenci de Brèscia, bisbe de Brescia
* Gaudenci de Novara, bisbe de Novara
# Immaculada de Borbó-Dues Sicílies

Immaculada de Borbó-Dues Sicílies (Nàpols, 14 d'abril de 1844 - Viena, 1899) fou arxiduquessa d'Àustria, Princesa de les Dues Sicílies amb el tractament d'altesa reial que es maridà en el si de la casa gran ducal de la Toscana.
Nascuda a Nàpols, essent filla del rei Ferran II de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria, per via paterna era neta del rei Francesc I de les Dues Sicílies i de la infanta Maria Isabel d'Espanya; mentre que per via paterna ho era de l'arxiduc Carles Lluís d'Àustria i de la princesa Enriqueta de Nassau-Weilburg.
El dia 19 de setembre de 1861 es casà a Roma amb l'arxiduc Carles Salvador d'Àustria-Toscana, fill del gran duc Leopold II de Toscana i de la princesa Antonieta de Borbó-Dues Sicílies. La parella tingué deu fills:
* SAIR l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria-Toscana, nada a Alt Bunzlau el 1862 i morta a Saybusch el 1933. Es casà el 1886 a Viena amb l'arxiduc Carles Esteve d'Àustria.
* SAIR l'arxiduc Leopold Salvador d'Àustria-Toscana, nat a Alt Bunzlau el 1863 i mort el 1931 a Viena. Es casà el 1889 amb la infanta Blanca d'Espanya.
* SAIR l'arxiduc Francesc Salvador d'Àustria-Toscana, nat a Alt-Münster el 1866 i mort a Viena el 1939. Es casà en primeres núpcies a Bad Ischl el 1890 amb l'arxiduquessa Maria Valèria d'Àustria; i en segones núpcies a Viena el 1934 amb la baronessa Melanie von Riesenfels.
* SAIR l'arxiduquessa Carolina d'Àustria-Toscana, nada a Alt-Münster el 1869 i morta a Budapest el 1945. Es casà a Viena el 1894 amb el príncep August Leopold de Saxònia-Coburg Gotha.
* SAIR l'arxiduc Albert d'Àustria-Toscana, nat a Alt-Bunzlau el 1871 i mort a Bolzano el 1896.
* SAIR l'arxiduquessa Maria Antonieta d'Àustria-Toscana, nada a Viena el 1874 i morta a Arco el 1891.
* SAIR l'arxiduquessa Maria Immaculada d'Àustria-Toscana, nada a Viena el 1878 i morta a Althausen el 1968. El 1900 es casà a Viena amb el duc Robert de Württemberg.
* SAIR l'arxiduc Rainier d'Àustria-Toscana, nat a Viena el 1880 i mort a Arco el 1889.
* SAIR l'arxiduquessa Enriqueta d'Àustria-Toscana, nada a Viena el 1884 i morta a Traunkirchen el 1886.
* SAIR l'arxiduc Ferran Salvador d'Àustria-Toscana, nat a Viena el 1888 i mort a Traunkirchen el 1891.
Maria Immaculada morí a Viena el 1899 a l'edat de 58 anys.

## Referències

* 1 2 «Maria Immaculata of Bourbon-Two Sicilies...» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2022].
# Nèstor Torres Torres

D. Nèstor Torres Torres (n. 1949 ) és un botànic eivissenc.

## Algunes publicacions

* pere Fraga, max Debussche, m. Grandjanny, néstor Torres, g. Debussche, Maurici Mus Amézquita. 1997. Ecologie d'une espèce endémique en milieu insulaire: Cyclamen balearicum Wilk. aux Îles Baléares = Ecology of an endemic insular species: Cyclamen balearicum Wilk. in the Balaeric Islands. Anales del Jardín Botánico de Madrid, ISSN 0211-1322, Vol. 55, Nº 1, pp. 31-48 llegir

## Referències

* 1 2 «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Mas de Valls (Reus)

El Mas de Valls és una masia de Reus (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la partida de Porpres, a la vora esquerra del barranc de Pedret, el rodegen els camins de la Font del Carbonell i de la Pedra Estela. És un edifici aïllat, de planta quadrada format per planta baixa, entresòl, pis i golfes. La porta principal és d'arc de mig punt adovellada, amb un medalló amb la inscripció: "Valls any 1721". A la planta baixa hi ha una finestra emmarcada per dues columnes jòniques i una llinda esglaonada de pedra. La façana principal presenta tres balcons allindanats amb medalló, amb un bust femení, i barana de ferro. A la resta de façanes les obertures tenen llinda, són de doble arcada cega i també senzilles, amb maó massís. També hi ha respiralls de forma pentagonal i quadrada.
A la façana esquerra hi ha una galeria de columnes jòniques (de construcció més tardana) i coberta per terrat. S'hi observa una barbacana. El remat de la teulada és a quatre vessants, el terrat a la catalana i amb barana de ferro. Hi ha una torre central de dos pisos i coberta de teula àrab, de 19 x 18,10 (interior), parallamps i penell. La coberta forma el terrat, i va ser edificada al voltant d'una torre de guaita, que ara forma la terrassa principal. L'edifici té les parets de càrrega de pedra vista a la façana, i disposa de diversos cossos, un d'ells presenta una porxada tancada per una arcada. Tots els cossos es troben coberts amb teula ceràmica.
L'interior de la masia és un museu de mobles, restes arqueològiques, armes i eines.

## Història

Aquesta masia és una de les més antigues del terme de Reus. Fou edificada al voltant d'una torre de guaita, que avui constitueix la terrassa central. Aquesta primitiva torre pertanyia a la baronia de Mascalbó. La història del Mas de Valls és documentada des de l'any 1405, amb Bernat Miret. Els Miret van mantenir-ne la possessió fins al 1692, en què passà a mans de Miquel Valls d'Ardenya, la família que li ha deixat el nom. Ha patit alguna reforma, sobretot la de 1721, però manté bàsicament la seva forma primitiva.
En unes vitrines que hi ha als dos pisos de la torre es troben restes arqueològiques recollides a la hisenda, on s'han fet troballes prehistòriques i s'hi va descobrir una vil·la romana, així com documentació relacionada amb la masia i la seva història.
És la seu de l'empresa catalana de vins De Muller, la principal elaboradora de vi de missa, i es diu que al mas hi va viure Cristòfol Colom.

## Referències

* 1 2 Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 603. ISBN 8486387655.
* 1 2 3 4 5 «Mas de Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Anglès, Josep. Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sol no urbanitzable, Reus. Reus: l'Ajuntament, 2012, p. 140.
* ↑ «El vi de missa de mig món es fa a Reus». Flama.info, 01-05-2018 [Consulta: 28 maig 2018].
* ↑ http://www.demuller.es/ca/demuller/anecdotes#a6
# Vallverd de Queralt

Vallverd de Queralt, sovint anomenat simplement Vallverd, és un poble de l'antic terme de Montbrió de la Marca, actualment pertanyent al de Sarral, a la Conca de Barberà.
El municipi de Vallverd de Queralt fou creat el 1812 a partir de les disposicions de la Constitució de Cadis, a part dels de Montbrió de la Marca i de Sarral, però s'uní al de Montbrió de la Marca el 1880, passant a ser un agregat seu amb una certa autonomia local (el que en la terminologia municipalista castellana s'anomenà pedania) seva. Entre 1931 i 1939 recuperà la seva independència municipal, però en acabar la Guerra Civil fou reintegrat a Montbrió de la Marca. Encara, el 1972, amb l'annexió de Montbrió a Sarral, Vallverd de Queralt passà a formar part d'aquest altre municipi.
Està situat a 4 quilòmetres al nord-est de Montbrió de la Marca, entre aquesta vila i el Coll de Deogràcies, que queda al nord-est de Vallverd de Queralt. És a la dreta del riu de Vallverd.
A part de l'església antigament parroquial, al Mas del Cogul hi ha una altra capella.

## Etimologia

El topònim compost de Vallverd de Queralt indica dues coses diferents. D'una banda, Vallverd és un topònim romànic de caràcter descriptiu, ja que fa referència a l'esplendor natural de la vall on està situat. De l'altra, de Queralt indica la seva pertinença al senyoriu dels Queralt, com diversos pobles més de la Conca de Barberà: Rocafort de Queralt o Santa Coloma de Queralt.

## Història

El poble va néixer a redós del Castell de Vallverd, documentat amb el nom de Bufalla el 1073. La comtessa Estefania de Pallars Jussà el vengué l'any 1178 al rei Alfons I, qui el cedí el 1191 a Roger de Conques. Aquest al cap de quatre anys el va vendre a Guillem d'Aguiló, i aquest el 1199 a Bernat Fiol. A la fi del segle xiii n'era senyor Guerau Alemany de Cervelló, després de la mort del qual fou subhastat públicament per a satisfer els deutes del seu darrer senyor nominal. El castell i el lloc de Vallverd de Queralt foren comprats el 1306 per l'orde de l'Hospital, que el tingué fins a l'acabament de les senyories. En foren sempre castlans els Biure, els quals van remoure els seus drets com a castlans antics per fer-se'n amb la propietat. Això dugué a llargs plets contra els hospitalers, que sempre foren resolts a favor de l'orde militar.

## Comunicacions

L'accés a Vallverd de Queralt és possible a través de la carretera local TV-2334, que arrenca cap al sud-est del quilòmetre 17 de la C-241. A més, una pista sense asfaltar que surt del poble cap a llevant l'enllaça amb la carretera local TV-2015.

## Referències

* ↑ «Vallverd de Queralt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Institut Català de Cartografia
* Web de l'ajuntament de Sarral Arxivat 2008-09-30 a Wayback Machine.
# Dennis Lehane

Dennis Lehane (Dorchester, Boston, Massachusetts, 4 d'agost de 1965) és un escriptor estatunidenc, tres de les novel·les del qual han estat portades al cinema: Mystic River, Gone, Baby, Gone i Shutter Island, i diverses han merescut premis, entre elles A Drink Before the War i el bestseller Mystic River. Els espais de la seva ciutat han servit d'inspiració per als ambients urbans de les seves novel·les. D'ascendència irlandesa, les seves històries retraten la vida de grups immigrants o marginats a Boston, alhora que constitueixen un retrat de la cultura irlandesa, ressaltant el pes de la religió catòlica en diversos dels seus personatges.
Fins ara ha escrit sis novel·les de la seva sèrie dels investigadors Patrick Kenzie & Angela Gennaro.

## Obra
### Sèrie Kenzie-Gennaro

* A Drink Before the War (1994). ISBN 015100093X
* Darkness, Take My Hand (1996). ISBN 0688143806
* Sacred (1997). ISBN 0688143814
* Gone, Baby, Gone (1998). ISBN 0688153321
* Prayers for Rain (1999). ISBN 068815333X
* Moonlight Mile (2010). ISBN 0061836923

### Altres obres

* Mystic River (2001). ISBN 0688163165
* Shutter Island (2003). ISBN 0688163173
* Coronado: Stories (2006). ISBN 978-0061139673
* The Given Day (2008). ISBN 978-0688163181
* Live By Night (2012). ISBN 978-0060004873
* The Drop (2014), traduït al català com a L'entrega per Yannick Garcia amb Salamandra (2014)
* World Gone By (2015)

### Filmografia

* Mystic River (2003), adaptació cinematogràfica
* The Wire (sèrie de televisió de 2002), guionista
** Episodi 3.03 "Dead Soldiers" (2004) guió i adaptació per a televisió
** Episodi 4.04 "Refugees" (2006) guió i adaptació per a televisió
** Episodi 5.08 "Clarifications" (2008) guió i adaptació per a televisió
* Adéu, nena, adéu (2007), adaptació cinematogràfica
* Shutter Island (2010), adaptació cinematogràfica; productor executiu
* Castle (2009) actor, com a ell mateix
** Episodi 3.21 "The Dead Pool" (2011)
* Boardwalk Empire (2013), guionista i consultor creatiu
* The Drop (2014), guionista, basada en el seu relat breu "Animal Rescue"

## Referències

* ↑ «Literary and Historical Notes». The Writer's Almanac. American Public Media, 04-08-2005. [Consulta: 30 desembre 2012].
* ↑ "Lehane likes to keep it close to home; Dorchester native favors South Shore locales" by Kristen Walsh. The Patriot Ledger (Quincy, MA). June 9, 2007. Pg. ONE21.
* ↑ Introduction of Dennis Lehane by Dr. Donald R. Eastman, III Arxivat 2007-10-04 a Wayback Machine.. Eckerd College Commencement 2005. Accessed July 13, 2007.
# Fukinuki yatai

Fukinuki yatai (en japonés significa "sostre envolat") és un tipus de perspectiva utilitzada per a la representació artística d'imatges que consisteix a mostrar escenes en perspectiva aèria sense mostrar els sostres i fins i tot sense envans.
Malgrat que les vistes aèries en diagonal són típiques a la pintura tradicional japonesa yamato-e, el fukinuki yatai és una tècnica distinta que s'aplica a les obres emaki (rotllos narratius pintats) de l'estil yamato-e, i permet mostrar a l'hora l'interior d'un edifici i els jardins que l'envolten.
La funció artística d'aquesta tècnica és doble. En primer lloc, permet representar les escenes d'interior amb una gran economia de mitjans, allò que es particularment important per a les obres emaki amb motiu de l'amplària del suport (rotllos de paper o de soja), de mitjana de 30 centímetres. A més, el pintor pot instal·lar una continuïtat amb l'ambient exterior segons les necessitats de la composició.

## Història

L'origen es troba a la Xina de la dinastia Tang. Hi ha exemples a: la coves de Dunhuang, a obres del Japó de l'era Heian tardana com Genji Monogatari i a l'Acte 10 de l'obra Una tresoreria de lleialtat de Katsushika Hokusai.

## Referències

* ↑ Mason, Penelope E. «The House-Bound Heart. The Prose-Poetry Genre of Japanese Narrative Illustration». Monumenta Nipponica, 1980, pàg. 21-43.
* 1 2 Stanley-Baker, 2000, p. 82.
* ↑ Willmann, Anna. «Yamato-e Painting» (en anglès). The Metropolitan Museum of Art, 01-10-2003. [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ Fauroux, Marie-Elisabeth «Fukinuki-Yatai» (en francès). International Research Symposium Proceedings, 43, 2013, pàg. 147-148. Arxivat de l'original el 2014-08-09. ISSN: 0915-2822 [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Okudaira, Hideo. Narrative picture scrolls, vol. 5, Weatherhill, coll. « Arts of Japan »,. Nova York: Weatherhill, 1973, p. 60-62. ISBN 9780834827103.
* ↑ Shirane, Haruo. Japan and the Culture of the Four Seasons: Nature, Literature, and the Arts (en anglès). Columbia University Press, 2012, p. 3. ISBN 0231526520.
* ↑ Chino, Kaori; Nishi, Kazuo. Fikushon to shite no kaiga : bijutsushi no me, kenchikushi no me. Shinsb̄an. Perikansha, 1998, p. 186-194. ISBN 9784831507952 [Consulta: 11 abril 2019].
* ↑ Stanley-Baker, 2000, p. 77.
* ↑ Safford, 2010, p. 202.
* ↑ Beynon, David «Superflat architecture: culture and dimensionality». Interspaces: Art+ Architectural Exchanges from East to West, 2012, pàg. 2-3. Arxivat de l'original el 2021-02-03 [Consulta: 31 març 2016].

## Bibliografia

* Stanley-Baker, Joan. Arte Japonés. Barcelona: Destino, 2000. ISBN 84-233-3239-X.
* Safford, Lisa Bixenstine «The Tale of Genji and Business Japan 101: A Comparison of Heian Period Art and Literature Formative of Modern Business Behaviors». Japan Studies Association Journal, 8, 2010. Arxivat de l'original el 2016-04-16 [Consulta: 31 març 2016].
# Immanuel

Immanuel (en hebreu: עמנואל) és un assentament israelià localitzat a l'Àrea de Judea i Samaria. Fundat en 1983, va ser declarat consell local en 1985. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel, en desembre de 2010 comptava amb una població total de 2.900 habitants.

## Referències

* ↑ «TABLE 3. - POPULATION(1) OF LOCALITIES NUMBERING ABOVE 2,000 RESIDENTS». Israel Central Bureau of Statistics, 30-06-2010. [Consulta: 11 juny 2012].

## Enllaços externs

* Immanuel - Lloc web oficial (hebreu)
* Immanuel en YouTube