OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mario Cipriani

Mario Cipriani (San Giusto, barri de Prato, Toscana, 29 de maig de 1909 - Ferrara, 10 de juny de 1944) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1929 i 1943. Va morir durant un bombardeig de la Segona Guerra Mundial.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 1933, així com diverses clàssiques italianes: Giro de Toscana, Milà-Torí o Giro del Piemont, entre d'altres.

## Palmarès

* 1928
** 1r al Giro del Casentino
** 1r a la Coppa Zucchi
* 1930
** 1r a la Coppa Zucchi
* 1931
** Campió d'Itàlia categoria independent
** 1r del Giro del Piemont
** 1r del Giro de les dues províncies de Messina
** 1r del Giro de les dues províncies de Prato
** Vencedor d'una etapa del Giro de Campania
* 1932
** 1r a la Milà-Mòdena
* 1933
** 1r del Giro de les dues províncies de Prato
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa a la Predappio-Roma
* 1934
** 1r al Giro de Toscana
** 1r a la Milà-Torí
** 1r del Giro dels Alps Apuans
** 1r del Giro de les dues províncies de Prato
* 1935
** 1r al Giro de Toscana
* 1937
** 1r a la Coppa Zucchi

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1931. 18è de la classificació general
* 1932. 18è de la classificació general
* 1933. 9è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1935. 12è de la classificació general
* 1936. Abandona (3a etapa)
* 1937. 21è de la classificació general
* 1939. Abandona (14a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1935. Abandona (2a etapa)

## Referències

* ↑ «CIPRIANI Mario». [Consulta: 14 novembre 2022].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Mario CIPRIANI» (en italià). [Consulta: 14 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Mario Cipriani a sitiodeciclismo.net }
# Casa Ramon Serres Castelló

La Casa Ramon Serres Castelló és una obra noucentista de Tarragona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici, destinat a habitatges, es desenvolupa entre mitgeres, resolt en planta baixa i tres plantes de pis amb la coberta de terrat a la catalana. La façana s'ordena amb tres eixos verticals d'obertures, en disposició simètrica, si bé la porta d'accés se situa en un dels costats. Destaca el tractament del pis principal, amb els tres balcons corbats, amb baranes de balustres separades per peanyes coronades amb hídries i sostingudes per unes pronunciades mènsules ornamentades amb relleus. Les obertures, tret de les finestres de la planta baixa, que formen arc escarser, estanquen en llinda plana i estan emmarcades per un joc de quatre pilastres de capitell jònic que arrenquen de la imposta de la planta principal per acabar en la motllura del sostre mort. L'edifici queda limitat per una cornisa molt pronunciada i la barana del terrat, formada per balustres i peanyes amb gerros ornamentals. El ritme corbat del pis principal es repeteix en la llosana semicircular dels balcons dels pisos superiors, que tenen baranes de brèndoles de ferro. Tot el conjunt denota un bon exercici academicista que l'emparenta amb el corrent del Noucentisme vigent a la tercera dècada del segle xx.

## Història

La casa va tenir com a promotora a Manuela Castelló Mas, mare de Ramon Serres, i va ser un dels primers encàrrecs portat a terme per l'arquitecte Antoni Pujol Sevil (fill de l'arquitecte Josep Maria Pujol de Barberà), tot just acabada la carrera.

## Referències

* 1 2 «Casa Ramon Serres Castelló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Mariehamn

Mariehamn en suec, Maarianhamina en finès, és la capital de les Illes Åland (Finlàndia). Té una població de 10.609 habitants, dels quals el 91% són de llengua sueca. La ciutat va ser fundada en 1861 i deu el seu nom ("port de Maria") a Maria, esposa del tsar Alexandre II de Rússia. La ciutat és coneguda, sobretot, com a destinació de turisme estiuenc. Anualment, uns 1,5 milions de turistes visiten la ciutat i, per tant, el sector públic i els serveis donen treball al 60% dels veïns de la ciutat.

## Història

La ciutat es va fundar en 1861, la hi va nomenar de tal manera en honor de Maria Alexandrovna, l'emperadriu consort d'Alexandre II de Rússia. Åland i Mariehamn tenen una gran tradició i fama de navegació. El veler "Pommern", que està ancorat en el port de Mariehamn, s'ha dedicat a museu. El famós navili holandès "Jan Nieveen" (actualment anomenatt: F.P. von Knorring) també es pot trobar aquí.

## Economia

La navegació i el turisme tenen una gran importància en l'economia de la ciutat. Mariehamn està ben comunicada amb els països que l'envolten. Les grans línies de transport marítim fan escala al seu port, i està comunicada amb Estocolm, Kapellskär, Turku, Hèlsinki i Tallinn. Les grans empreses de navegació Viking Line, Silja Line i Tallink tenen oficines en Mariehamn i els seus bucs hi fan escala.

## Evolució de la població

Evolució de la població (31 de desembre):
* 1987 - 9.966
* 1990 - 10.263
* 1997 - 10.408
* 2000 - 10.488
* 2002 - 10.632
* 2004 - 10.712

## Llocs d'interès

* Museu del veler Pommern
* Museu d'Åland
* Parlament d'Åland (Lagtinget)
* Castell de Kastelholm
# .pl

.pl és l'actual domini de primer nivell territorial (ccTLD) de Polònia. Està administrada per l'organització polonesa per la recerca i el desenvolupament (NASK).
Va ser creat el 1990, i el primer subdomini creat va ser .pwr.pl per a la Universitat Politècnica de Wroklaw. L'any 2008 el nombre de dominis .pl registrats va superar el milió, mentre que a finals de 2013 el registre comprenia més de 2,4 milions de noms de domini.

## Referències

* 1 2 «About the .pl domain name registry» (en anglès). dns.pl.
* ↑ «Statistics of domain names registered in NASK». dns.pl. [Consulta: 1r juny 2018].
* 1 2 «DNS | Krajowy Rejestr Domen». www.dns.pl. [Consulta: 30 setembre 2020].
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
Viccionari
# (130) Electra

(130) Electra és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 17 de febrer de 1873 per Christian Heinrich Friedrich Peters des de l'observatori Litchfield de Clinton, Estats Units d'Amèrica. Va rebre el nom d'Electra, per un personatge de la mitologia grega. Elektra orbita a una distància mitjana de 3,123 ua del Sol, podent allunyar-se fins a 3,773 ua. Té una inclinació orbital de 22,87° i una excentricitat de 0,2083. Triga 2.016 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Schmadel, L. D.. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(130) Elektra» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 17 juny 2015].
# Felix Rinker

Felix Rinker (Ihringen, Baden-Württemberg, 3 de juliol de 1988) va ser un ciclista alemany que fou professional del 2009 al 2011.

## Palmarès

* 2006
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Karlsberg

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Calycina

Els calicines (Calycina) són un superordre d'equinoïdeus. Aquest eriçons de mar va aparèixer al començament del Juràssic (Hettangià), però avui és un grup essencialment fòssil; només la família Saleniidae encara té representants vius.

## Característiques

Són eriçons regulars de forma rodona; la boca es troba al centre de la superfície oral (inferior) i l'anus al pol oposat, a la part superior de la closca. La seva closca, calcària, és rígida i està coberta de espines dures (radioles); es caracteritza per la presència d'una o més plaques periproctals grans sobre el disc apical, en què s'insereixen els gonopors.

## Taxonomia

La majoria de les espècies d'aquest grup estan extingides; a l'actualitat nomes han arribat 3 gèneres:
* Ordre Phymosomatoida Mortensen, 1904 †
** Família Diplopodiidae Smith & Wright, 1993 †
** Família Emiratiidae Ali, 1990 †
** Família Heterodiadematidae Smith & Wright, 1993 †
** Família Phymosomatidae Pomel, 1883 †
** Família Polydiaematidae Hess, 1972 †
* Ordre Salenioida Delage & Hérouard, 1903
** Família Saleniidae L. Agassiz, 1838 (3 gèneres actuals)
** Família Acrosaleniidae Gregory, 1900 †
** Família Goniophoridae Smith & Wright, 1990 †
** Família Hyposaleniidae Mortensen, 1934 †
** Família Pseudosaleniidae Vadet, 1999b †

## Referències

* 1 2 «WoRMS - World Register of Marine Species - Calycina». [Consulta: 8 octubre 2020].
* 1 2 «Calycina - Natural History Museum». [Consulta: 8 octubre 2020].
# Districte de Guebwiller

El Districte de Guebwiller (alsacià Gawiller) és un dels sis en què es divideix el departament francès de l'Alt Rin, a la regió del Gran Est. Té 4 cantons i 47 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Guebwiller.

## Cantons

* cantó d'Ensisheim
* cantó de Guebwiller
* cantó de Rouffach
* cantó de Soultz-Haut-Rhin

## Vegeu també

* Cantons de l'Alt Rin
# Districte de Guarda

El districte de Guarda (en portuguès Distrito da Guarda) és un dels divuit districtes que, juntament amb Madeira i Açores, formen Portugal. Pertany a la província tradicional de la Beira Alta, llevat el concelho (municipi) de Vila Nova de Foz Coa (més al nord), que pertany a Trás-os-Montes e Alto Douro. Limita al nord amb el districte de Bragança, a l'est amb la província de Salamanca (Espanya), al sud amb el districte de Castelo Branco i a l'oest amb el districte de Coïmbra i amb el de Viseu. Amb una àrea de 5.518 km², és el setè districte més gran de Portugal. Té una població resident (2001) de 173.716 habitants. La seu del districte és Guarda.

## Subdivisions

El districte de Guarda se subdivideix en els següents 14 municipis:
* Aguiar da Beira (vila)
* Almeida (vila)
* Celorico da Beira (vila)
* Figueira de Castelo Rodrigo (vila)
* Fornos de Algodres (vila)
* Gouveia (ciutat)
* Guarda (ciutat), capital del districte)
* Manteigas (vila)
* Mêda (ciutat)
* Pinhel (ciutat)
* Sabugal (ciutat)
* Seia (ciutat)
* Trancoso (ciutat)
* Vila Nova de Foz Côa (ciutat)

## Ciutats principals

Guarda, Seia, Pinhel
# Plaça de Trilla

La plaça de Trilla està situada davant de la masia del mateix nom, a l'altra banda del carrer Gran de Gràcia, a la ciutat de Barcelona. Té una superfície aproximada de 450 metres quadrats.
Els terrenys de la plaça, juntament amb els de la masia de Can Trilla i totes les terres de conreu, havien format part de la propietat d'Antoni Trilla i de la seva muller i hereva, Àgueda Trilla, que procedí a la urbanització d'una part de la propietat. Entre els carrers que sorgiren de la parcel·lació i urbanització projectada per Pere Serra el 1825, es creà aquesta plaça, que s'inaugurà amb el nom de Reina Amàlia, per la reina coetània; més endavant fou anomenada de Sant Antoni, pel nom de l'antic propietari; a partir de 1836 dugué el de Reina Cristina, després de l'abdicació i segon matrimoni de la qual rebé el nom definitiu de Trilla.
L'11 d'agost del 1906 s'inaugurava a Barcelona la primera línia regular d'autobusos urbans, de la companyia Catalana de Ómnibus -per entrar en servei l'endemà-, que unia precisament la plaça de Trilla amb la plaça de Catalunya.
La plaça està ornamentada amb un grup de palmeres, una font i un monument. Com a conseqüència de l'escassetat d'aigua, l'Ajuntament s'inaugurava a Gràcia el 5 d'abril de l'any 1844 dues fonts públiques, una de les quals a la Plaça de Trilla. El monument A les colles de Sant Medir, obra de Núria Tortras, inaugurat el 1969, ha estat en diversos indrets del barri i ha quedat definitivament instal·lat en aquesta plaça. La Casa Homet, edifici modernista de l'arquitecte Salvador Puiggròs, està situada a la cantonada de la plaça amb el carrer de Santa Magdalena.
Als anys vuitanta es dugué a terme una remodelació urbanística de la zona: la reforma de la plaça es va fer el 1984 i fou dirigida pels arquitectes Jaume Bach i Gabriel Mora, que la convertiren en zona per a vianants i hi instal·laren les nou palmeres que hi ha. Al 1987, al petit espai del davant de la masia, a l'altra banda del carrer i continuïtat natural de la plaça, s'hi instal·laren bancs, arbres i una font de ferro fos, bessona de la font de Canaletes.

## Referències

* ↑ «barcelona.cat». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: gener 2019].
* ↑ «Nomenclàtor de carrers». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: gener 2019].
* 1 2 3 4 SEGURA, Carme; FARRÉ, Eduard; CAMPS, Esteve. Places de Gràcia. Impressions de Josep Buch. Barcelona: Taller d'història de Gràcia, 2003 (La Font de l'Atzavara, 5).
* ↑ «Los ómnibus automóviles» (en castellà) p. 3. La Vanguardia, 12-08-1906. [Consulta: gener 2019]. «Ayer se efectuó la inauguración oficial de los ómnibus automóviles de la compañía «La Catalana» destinados a prestar servicio desde la plaza de Cataluña a la de Trilla.»
* ↑ «100 anys de bus a Barcelona 1906-2006». Transports Metropolitans de Barcelona (TMB), 01-09-2006. [Consulta: gener 2019].
* ↑ «Monuments commemoratius de Catalunya». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: gener 2019].
* ↑ «barcelona.cat». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: gener 2019].
* ↑ «Reforma i Millora de les Places de Gràcia: Sol, Trilla i Virreina». Arxius d'Arquitectura a Catalunya 2013. Arxivat de l'original el 2019-01-09. [Consulta: gener 2019].
# Barranquet de les Corticelles

El Barranquet de les Corticelles és un barranc que discorre del tot dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom deriva «de co(ho)rticellas, petites corts o corrals».
És afluent per l'esquerra del Riu de Sant Nicolau. Té el naixement, a 2.254 metres, als estanyols al nord dels Estanys de les Corticelles, a la Vall de les Corticelles; el seu curs discorre cap al nord primer fent un arc direcció est i desaigua als Prats d'Aiguadassi.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Barranquet de les Corticelles. [Consulta: 20/10/2013]

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 13 abril 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estanyols de les Corticelles. [Consulta: 20/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Peter Burke

Peter Burke (Stanmore, 16 d'agost de 1937) és un prolífic historiador britànic i professor d'història cultural.
Va ser educat pels jesuïtes al St John's College, Oxford, on va obtenir el doctorat. Des de 1962 a 1979 va formar part de l'Escola d'Estudis Europeus a la Universitat de Sussex, per després passar a la Universitat de Cambridge a la que ostenta la càtedra d'Història Cultural. Així mateix és membre de l'Emmanuel College.
Al començament va estar molt influenciat per l'escola dels Annals, i interessat a treballar amb un dels seus principals líders, Fernand Braudel. Buscant un espai intel·lectual on els seus interessos d'historiador poguessin fertilitzar amb les discussions.
Burke no és només conegut pels seus treballs sobre l'Edat Moderna sinó que també destaca per les seves investigacions sobre la Història Cultural a tot el seu espectre. És un dels personatges cabdals en la renovació historiogràfica. A més, també defensa la necessitat de la multidisciplinarietat, per tal d'imbricar les especialitzacions i disciplines socials més properes a la història com a ciència. Defensa la complicitat dels diferents camps per tal de donar nous enfocaments i poder estudiar la realitat històrica des d'altres angles.
Paral·lelament és un dels estudiosos de la historiografia i del seu desenvolupament i trajectòria. Seus són els treballs d'investigació sobre l'escola dels Annals. A parts, ha fet moltes contribucions en el marc per definir un cos teòric i metodològic a la Història per dotar els investigadors d'aquells instruments necessaris per desenvolupar les seues recerques.

## Obres

Entre les seves obres més importants hi ha:
* El Renaixement italià (1972)
* Cultura popular a Europa moderna primerenca(1978)
* El Renaixement (1987)
* Història i Teoria Social(1991)
* Variedades de la historia cultural (1997)
* Noves perspectives històriques sobre l'escriptura (2001) (editor i col·laborador)
* La fabricació de Louis XIV(1992)
* L'art de la conversa(1993)
* Una Història Social del Coneixement(2000)
* El Renaixement europeu: centres i perifèries(1998)
* Eyewitnessing (2000)
* Què és Història Cultural? (2004).
* Llengües i comunitats a Europa moderna primerenca (2006).
* Història social del coneixement: de Gutenberg a Didedot 2002.
* Vist i no vist: l'ús de la imatge com a document històric 2001.
* Maneres d'història cultural 2000.
* La cultura popular a l'Europa moderna 1997.
* Venècia i Amsterdam: estudi sobre les elits del segle xvii 1996.
* Parlar i callar: funcions socials del llenguatge a través de la història 1996.
* La fabricació de Lluís XIV 1995.
* La revolució historiogràfica francesa: l'escola dels Annales 1929-1984 1994.
* El renaixement 1993.
* El renaixement italià: cultura i societat a Itàlia 1993.
* Formes de fer la història 1993.
* La cultura popular a l'Europa moderna 1990.
* Sociologia i història 1987.
* Montaigne 1985.

## Referències

* ↑ «Peter Burke». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Peter Burke». Amazon. [Consulta: 11 juny 2011].
# Doris Dörrie

Doris Dörrie (Hannover, 26 de maig de 1955) és una directora de cinema, productora i escriptora alemanya.
Nascuda a Hannover, va estudiar a la Universitat del Pacífic a Stockton (Califòrnia) i a The New School a Nova York. Quan va tornar a Alemanya va dedicar-se a escriure crítiques cinematogràfiques al diari Süddeutsche Zeitung on va treballar d'editora adjunta. Posteriorment va dirigir diversos curtmetratges i documentaris. Ha publicat diverses novel·les, col·leccions de narracions breus i llibres infantils, i també ha produït i dirigit diverses òperes.
El 1985 estrenà la comèdia Männer..., que es convertí en una de les pel·lícules alemanyes de més projecció internacional. Ha guanyat el Bayerischer Filmpreis al millor guió (1999), el Deutscher Filmpreis i de nou el Bayerischer Filmpreis a la millor direcció (2012).
És membre del PEN Centre d'Alemanya, de l'Acadèmia del Cinema d'Alemanya i de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques.

## Obres destacades

* Männer... (1985)
* Paradies (‘Paradís', 1986)
* Ich und Er (‘Jo i ell', 1988)
* Geld (‘Diners', 1989)
* Happy Birthday, Türke! (‘Per molts anys, turc’, 1992)
* Keiner liebt mich (‘Ningú no m’estima’, 1994)
* ¿Bin ich schön? (‘Soc bonica?', 1998)
* Erleuchtung garantiert (‘Inspiració garantida’, 1999)
* Nackt (‘Despullat’, 2002)
* Der Fischer und seine Frau (‘El pescador i la seva dona’, 2005)
* How to Cook Your Life (2007) i Kirschblüten (‘Cirerers forits', 2008)
* Records des de Fukushima (2016)

## Referències

* ↑ «Doris Dörrie». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Dominic Cooper

Dominic Edward Cooper (2 de juny de 1978) és un actor anglés. Ha treballat al cinema, la televisió, el teatre, i la ràdio. Va participar en Mamma Mia! i la seqüela Mamma Mia! Here We Go Again. Va interpretar Jesse Custer al xou de l'AMC Preacher (2016–2019). Cooper també ha aparegut com el jove Howard Stark al Marvel Cinematic Universe, incloent Captain America: The First Avenger i Agent Carter.

## Referències

* ↑ Southern, Nathan «Dominic Cooper». All Media Guide / Rovi via The New York Times [Consulta: 10 maig 2014].
* ↑ «Dominic Cooper leaves Mamma Mia! far behind to play Saddam's son». The Guardian, 13-03-2014 [Consulta: 9 maig 2014].
# Plístia

Plístia (llatí: Plistia) va ser una ciutat dels samnites esmentada només per Titus Livi, d'una manera tal que es fa difícil indicar la seva posició.
L'any 315 aC els samnites la van assetjar per distreure als romans del seu setge de Satícula. No van aconseguir aquest objectiu però es van apoderar de la ciutat que des de llavors va ser una ciutat samnita.
Correspon a la moderna vila de Prestia a uns 6 km de Santa Agata dei Goti, i al peu de Monte Taburno.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Plistia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 maig 2023].
# Plévin

Plévin (en bretó Plevin) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 774 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 845 | 1.015 | 883 | 774 | 781 | 774 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Marie Croisier | |
| 2008- | Henri Le Dren | |

## Vegeu també

* Afer de Plévin
# Phoxinellus pstrossii

Phoxinellus pstrossii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Bòsnia i Hercegovina i Croàcia.

## Referències

* ↑ Heckel J. J. 1843. Ichthyologie [von Syrien]. A: J. von Russegger. Reisen in Europa, Asien und Africa, mit besonderer Rücksicht auf die naturwissenschaftlichen Verhältnisse der betreffenden Länder unternommen in den Jahren 1835 bis 1841, etc. Stuttgart. Ichthyol. von Syrien v. 1 (pt 2). 990-1099.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic, Alemanya. 224 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 1997 European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.