OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pulque

El pulque, o octli, és una beguda alcohòlica producte de la fermentació, de color lletós i un poc viscosa. Igual que el mescal s'obté de la planta anomenada maguei (Agave americana). El pulque data de temps precolombins i és una beguda tradicional a Mèxic.
El nom de «pulque» deriva de l'idioma nàhuatl però originalment s'anomenava, també en nàhuatl, «iztac octli» (vi blanc), i el terme «pulque» es va estendre després de l'arribada dels conqueridors castellans per confusió amb «octli poliuhqui» que significa «vi espatllat». En temps precolombins el pulque era una beguda de caràcter sagrat de consum reservat pràcticament als sacerdots i les classes altes dels asteques. Va ser després una beguda molt popular a Mèxic (es servia a les «pulquerías») però a partir de la dècada de 1930 el seu consum entrà en decadència especialment en zones urbanes.

## Elaboració

El magüei es cultiva a Mèxic des de com a mínim el segle iii. És una planta amb nombrosos usos. Quan la planta madura (triga 12 anys) acumula sucres. Es talla la tija floral i es recull la saba dues vegades al dia durant uns sis mesos fins que la planta mor. La saba es recull en recipients on es deixa fermentar i s'hi afegeixen les llavors de la planta per activar la fermentació gràcies als bacteris (no pas llevats de fongs) Zymomonas mobilis (sinònim. Thermobacterium mobile). El procés de fermentació és continu i el pulque ha de ser consumit abans que s'espatlli. El pulque no es pot emmagatzemar durant llargs períodes. Només recentment s'ha aconseguit de conservar-lo i poder enllaunar-lo però amb canvis importants en sabor. El grau alcohòlic del pulque tradicional és similar al de les cerveses, entre 6 i 8%.

## Referències

* ↑ Del Maguey, Single Village Mezcal. «What if Pulque?». Arxivat de l'original el 4 de juny 2009. [Consulta: 11 setembre 2009].
* ↑ «El pulque, bebida de los dioses» (en castellà). Restaurantes de Mexico, 13-09-2009. Arxivat de l'original el 2009-03-13. [Consulta: 13 setembre 2009].
* ↑ Oliver Vega, Beatriz. «El uso de maguey» (en castellà). Mexico City: Mexico Desconocido, abril-May 1995. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2009. [Consulta: 13 setembre 2009].
* ↑ de Le Mezcal Mythique ISBN 2905779004
# Bernat II de Melguer

Bernat II de Melguer (va morir entre 985 i 988) fou comte de Melguer o Melgueil (o Substantion). Se'n sap poca cosa del seu govern. Va succeir com a comte al seu pare Berenguer I de Melguer; la seva mare es deia Gavisla.
Es va casar amb Senegunda i fou el pare d'un fill de nom desconegut que al seu torn fou el pare de Bernat III de Melguer i de Pere de Melguer, a més de diverses fills; Pere I de Melguer és el suposat autor de la mort del bisbe de Magalona Ruicí. El 26 de novembre de 985 va fer donació del mas de Montpeller i la vila de Candilhargues a Guillem I de Montpeller, primer senyor.

## Referències

* ↑ Devic, Claude; Vaissète, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). vol.3. Privat, 1872 (1745).
* ↑ Devic, Claude; Vaissète, Joseph. Histoire Générale de Languedoc. tom V Preuves, Chartes et Diplômes. 3a ed., p. 138, col. 300.
# Font de Sant Bartomeu de Cabanyes

La Font de Sant Bartomeu de Cabanyes es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual és la que dona el cabal inicial al torrent homònim.

## Entorn i descripció

És un doll natural que, amb més o menys cabal, raja tot l'any i és considerat potable. La font és de factura senzilla, però l'entorn és ombrívol i agradable, ideal per a fer una fontada. Cal destacar l'alzina que hi ha gairebé al capdamunt de la font. Quan comencem a baixar des de la carretera pel camí de la font ho fem entre bosc de pi però, ben aviat, en acostar-nos a la font, podem observar el canvi de vegetació a causa de la humitat del subsòl. L'arbrat passa a ser de ribera, amb predomini dels plàtans. Abans d'això, però, cal no perdre's la magnífica estampa d'un pi que hi ha a tocar del camí. Forma un torrent que, a la plana, desguassa al Mogent.

## Accés

És ubicada a la Roca del Vallès. Al coll de Sant Bartomeu, BV-5106 de la Roca del Vallès a Òrrius, just on surt la pista cap a l'ermita de Sant Bartomeu de Cabanyes, hi ha un pal que indica el camí de la font, que es troba a 310 metres. Coordenades: x=445095 y=4601622 z=345.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 116.
* ↑ La brolla d'en Toni: La Font de Sant Bartomeu (català)

## Enllaços externs

* Wikiloc (català)
* Catàleg de fonts d'aigua natural (català)
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# José Tomás Pérez Sellés

José Tomás Pérez Sellés (Alacant, 26 d'agost de 1934 - 7 d'agost de 2001), va ser guitarrista clàssic i professor. És considerat com un dels grans mestres de la guitarra del segle xx, la seva influència va ser tracendental per a l'evolució de la tècnica guitarrística durant la segona meitat del segle xx. Va ser professor de molts guitarristes de tot el món. Va començar els seus estudis amb el compositor Óscar Esplá. D'aquest autor va transcriure per a guitarra la sonata per a piano Levante i també va realitzar el redescobriment de Tempo di sonata, que va estrenar al 1978.

## Referències

* ↑ Alcaraz Iborra, Mario; Díaz Soto, Roberto. La guitarra: Historia, organología y repertorio. Editorial Club Universitario, 2010. ISBN 8484549038.
* ↑ de Kloe, Jan, Oscar Esplá in Belgium (1936-1949), Editions Orphée, 2001. ISBN 1-882612-21-3
# Ocellots i ocellets

Ocellots i ocellets (títol original en italià: Uccellacci e uccellini) és una pel·lícula italiana dirigida per Pier Paolo Pasolini, estrenada el 1966. Ha estat doblada al català.

## Argument

Totò i el seu fill Ninetto erren per la perifèria i els camps que envolten Roma. Fent camí, troben un corb. La pel·lícula precisa en un subtítol: «Per qui tingui dubtes o ha estat distret, recordem que el corb és un intel·lectual d'esquerra, diguem-ho així, d'abans de la mort de Palmiro Togliatti. » El corb els conta el relat de germà Ciccillo i de germà Ninetto (també interpretats per Totò i Ninetto Davoli), dos frares franciscans a qui Sant Francesc ordena d'evangelitzar els falcons (els rics) i els moixons (els pobres). Tot i que els dos monjos aconsegueixen evangelitzar les dues «classes» d'ocells, fracassen a posar fi a la seva rivalitat, els falcons continuen matant els moixons: sant Francesc els explica la guerra en una perspectiva marxista i els convida a reprendre la seva evangelització.
Tancat el parèntesi del relat del corb, el viatge de Totò i Ninetto continua. El corb els segueix i continua perorant. Els personatges troben de manera successiva: terratinents en el camp que cacen; una família que viu en la misèria i a qui Totò ordena pagar o marxar de casa; un grup d'actors ambulants a bord d'un Cadillac; un congrés de «dentistes dantescos»; un propietari que, aquesta vegada, deu diners a Totò. Finalment, es troben al funeral del dirigent comunista Togliatti i hi troben una prostituta.
Al final de la pel·lícula, els dos, cansats de la xerrameca del corb, el maten i se'l mengen.

## Repartiment

* Totò: Innocenti Totò / Germà Cicillo
* Ninetto Davoli: Innocenti Ninetto / Germà Ninetto
* Femi Benussi: Luna
* Umberto Bevilacqua: Incensurato
* Renato Capogna
* Alfredo Leggi
* Renato Montalbano
* Flaminia Siciliano
* Giovanni Tarallo: pagès afamat
* Vittorio Vittori: Ciro Lococo
* Gabriele Baldini: dentista de Dante
* Lina D'Amico
* Pietro Davoli
* Rossana Di Rocco: companya de Ninetto
* Cesare Gelli :
* Vittorio La Paglia :
* Francesco Leonetti: corb (veu)
* Domenico Modugno: el cantant de balades (veu)
* Rosina Moroni: pagès
* Mario Pennisi :
* Ricardo Redi: enginyer
* Fides Stagni :

## Premis i nominacions
### Premis

* 1966: Menció especial al Festival de Canes per la seva interpretació: Totò
* 1967: Ruban d'argent Millor actor principal per Totò
* 1967: Ruban d'argent Millor guió original per Pier Paolo Pasolini

### Nominacions

* 1966: Palma d'Or.
El film ha estat classificat entre els 100 films italians a salvar, creat per destacar «les 100 pel·lícules que han canviat la memòria col·lectiva del país entre 1942 i 1978».

## Al voltant de la pel·lícula

Els genèrics de començament i de fi de la pel·lícula tenen la particularitat interessant de ser cantats.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Ocellots i ocellets. esadir.cat.
* ↑ «Uccellacci e uccellini». The New York Times.
* ↑ «Uccellacci e uccellini» (en anglès). Retedeglispettatori.it.
# Nissan Tsuru V16

El Nissan Tsuru V16, Nissan Sentra Clàssic, Nissan Tsuru (Sentra), Nissan Sentra (K) o Sunny B13 és un cotxe del segment B sedan de baix cost comercialitzat a Amèrica del Nord i Amèrica del Sud, caracteritzat per la seva trajectòria de gran èxit comercial mundial i en localitats que compten amb carreteres en zones mutanyoses. El Nissan Sunny B13 va ser produït al Japó entre 1990 i 1994. La fabricació d'aquest automòbil es realitzava en la planta de Nissan Mexicana en la planta de CIVAC, en Cuernavaca, Mèxic.
És considerat un automòbil insegur pel Programa d'Avaluació de Vehicles Nous per a Amèrica Llatina i el Carib, a causa de la seva manca d'elements de protecció, als seus ocupants en cas d'un accident viari, la qual ha involucrat al model de 2007 a 2012 en quatre mil morts a Mèxic. Nissan va anunciar oficialment que deixaria de fabricar aquest model el 2017 a causa de les normes de seguretat vehicular que van entrar en vigència en 2019.
El nom de Tsuru prové del japonès i significa "grulla"; una llegenda explica que el Tsuru viu més de 1000 anys i segueix essent fidel tota la seva vida. En certa manera el Nissan Tsuru ho està sent del mercat Mexicà amb els més de 20 anys que porta comercialitzats en aquest.

## Vegeu també

* Nissan Sentra

## Referències

* ↑ «Nissan Tsuru involucra más de 4 mil muertes en México por accidentes viales». El Universal. [Consulta: 9 abril 2016].
* 1 2 «Más de 4,000 personas fallecieron en siniestros viales involucrando a un Nissan Tsuru entre 2007 y 2012 en México» (en espanyol europeu). LATIN NCAP - PARA AUTOS MAS SEGUROS. Arxivat de l'original el 2016-05-11. [Consulta: 9 abril 2016].
* ↑ «Nissan confirma que dejará de producir el Tsuru en 2017». [Consulta: 26 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2011-06-01 a Wayback Machine. (castellà)
# Jean-Marie Doré

Jean-Marie Doré (Bossou, 12 de juny de 1938 - Conakry, 29 de gener de 2016) va ser un polític guineà que va ocupar el càrrec de primer ministre de Guinea des del 26 de gener fins al 24 de desembre de 2010.
Líder de la Unió pel Progrés de Guinea, va ser nomenat primer ministre per la junta militar que dominava el país des del cop d'estat de 2008, per organitzar unes «eleccions democràtiques». Anteriorment es va distingir per la seva oposició a l'ex-president Lansana Conté. Després de la celebració de les eleccions i la victòria del primer president democràtic, Alpha Condé, va ser substituït per Mohamed Said Fofana.

## Referències

* ↑ «Guinea's former Prime Minister Jean Marie Doré is dead» (en anglès). Africanews, 30-01-2016 [Consulta: 31 gener 2016].
* ↑ «Jean-Marie Doré devient premier ministre en Guinée» (en francès). Le Monde, 19-01-2010 [Consulta: 29 gener 2010].
* ↑ «Fofana named as Guinea's new PM» (en anglès). Reuters (obtingut en The Nation), 26-12-2010. Arxivat de l'original el 2010-12-30 [Consulta: 30 desembre 2010].
# Pulp

«Pulp» té aquests significats:
* Literatura: Pulp (literatura), revistes de ficció populars als Estats Units que es publicaren àmpliament des dels anys 1920 fins als anys 1950
* Música: Pulp (grup de música), grup musical anglès nascut a finals dels anys 70
* Cinema: Pulp Fiction, pel·lícula de 1994 dirigida per Quentin Tarantino
# The Beatles Anthology

The Beatles Anthology és un documental en 5 DVD del 2003 que descriu la història dels Beatles. Presenta més de 10 hores d'entrevistes, concerts, videoclips, enregistraments, etc., que reuneixen els vuit episodis que es van emetre el 1995 a la televisió britànica, més un DVD amb extres i el making of.
Es tracta d'una crònica molt completa del recorregut artístic de The Beatles, narrada pels mateixos protagonistes i per altres testimonis de l'època.
Vint-i-cinc anys després de la seva dissolució, els supervivents (John Lennon ja era mort) es tornen a trobar per aclarir les raons de la seva ruptura i aportar llum sobre la majoria d'episodis essencials de llur carrera, com llurs inicis com a músics adolescents, passant per les estades a Hamburg, les experiències amb les drogues, les recerques musicals, les amenaces de mort, els problemes amb les fans i les tensions dels darrers anys del grup.
La col·lecció ofereix gran quantitat de material inèdit.
# Font de Sanana

Font de Sanana i safareig de Sanana és un edifici ubicat al terme de Vacarisses (Vallès Occidental). Es troba molt propera a la riera que rep el mateix nom, riera de Sanana, dins dels límits territorials del mas de Sanana.

## Història

Una font que en el seu temps va ser trobada d'aplecs i fontades dels vilatans de les contrades, durant bona part dels s. XIX-XX. Un punt social, que va motivar el seu agençament.
Moltes d'aquestes fonts, de germanor, van ser condicionades millorant els seus brocs d'aigua, afegint plaques commemoratives i arranjant l'entorn. La font de Sanana va ser molt afortunada en aquest aspecte, va passar de ser un simple raig d'aigua de pagès, a un preciós conjunt arquitectònic en mig de la natura.
Una taula de pedra i els típics bancs de maons són un vell testimoni d'aquest emplaçament amb caire marcadament festiu.

## Tradició

L'origen d'aquestes quedades lúdiques, tenen una marcada tradició religiosa. Tot havia començat segles enrere amb les ermites erigides a la muntanya, fruit de la devoció popular. Aquestes eren espai de romeus i romiatge, que solien acabar fent un dinar o berenar al voltant d'una font. El temps va anar diluint el significat religiós i la tradició va donar peu a espais, menjadors a l'aire lliure més lúdics i socials.

## Estructura arquitectònica

El conjunt de la font és de planta quadrangular amb tancament cec en dos dels seus cantons, aprofitant el desnivell del terreny. Els altres laterals estan construïts amb maons i pedra de la zona, formant arcs de mig punt. Una construcció molt característica del s. XIX.
Dels espais de raig d'aigua també podem veure la seva evolució, envers la comoditat dels caminadors. La primera font a tocar terra. Encara intuïm el que va ser la seva ornacina i forat de basament d'aigua. Mentre que el segon raig està elevant a una disposició i alçada més adient per la seva funció.
L'aigua sobrant s'abocava a una bassa amb utilitat de safareig. Les lloses inclinades són manifest d'aquest funció. I a més, l'espai destinant a safareig estava cobert i protegit del sol i la pluja. De la possible coberta, només resten els pilars de maó d'un metre d'alçada com a molt.
Dues escales donaven accés a la plataforma que formava el safareig. Aquest desnivell devia estar salvat per un passamans, encara son presents els forats als pilars d'on devia assentar.

## Espai esbarjo

L'espai d'esbarjo estava molt a la vora del safareig. Un ampli banc, fet amb maons, feia la seva doble funció de mur per evitar despreniment de terra i de seient.

## Referències

* ↑ «FONT DE SANANA». [Consulta: 28 juliol 2018].
* ↑ info@geodata.es. «DIBA - Patrimoni cultural». [Consulta: 28 juliol 2018].
# Juan José Izarra del Corral

Juan José Izarra del Corral (Alcalá de Henares, 26 de gener de 1940) és un advocat i polític espanyol, que ha ocupat diversos càrrecs polítics i administratius durant la transició espanyola.
D'ascendència alabesa, el 1962 es va llicenciar en dret a la Universitat Complutense de Madrid. El 1965 va ingressar per oposició al Cos d'Inspectors de Treball i de la Seguretat Social. D'agost de 1966 a gener de 1970 fou subdelegat provincial a Guipúscoa de l'Institut Espanyol d'Emigració. Després fou Delegat Provincial del Ministeri de Treball i de la Seguretat Social a Ceuta (de 1970 a 1972), a la província de Ciudad Real (de 1972 a 1975) i Àlaba (de 1975 a 1977). Vinculat a la UCD, després de les eleccions generals espanyoles de 1977 fou nomenat governador civil de Castelló, càrrec que va ocupar fins a juliol de 1980. Aleshores fou nomenat governador civil de la regió de Múrcia, però en novembre del mateix any deixà el càrrec quan fou nomenat governador civil de Biscaia. En aquells moments es va produir l'atemptat al bar Hendayais d'Hendaia, atribuït al terrorisme tardofranquista. Un article al diari Mundo Obrero el va vincular amb aquests atemptats, raó per la qual es va querellar contra aquest diari. Malgrat això, el març de 1981 fou nomenat Subsecretari d'Interior. Va ocupar el càrrec fins a la victòria del PSOE a les eleccions generals espanyoles de 1982. Després va treballar al sector privat fins que el 1999 fou nomenat Secretari General de la Gerència d'Infraestructures de la Seguretat de l'Estat i en 2000 Director general d'Infraestructures i material de seguretat, càrrec que va ocupar fins 2004. De 2004 a 2010 ha estat vocal assessor en Subdirecció General de Patrimoni Sindical.

## Referències

* ↑ «Consejo de Ministros: Juan José Izarra del Corral» (en castellà). ABC, 06-08-1977, pàg. 7.
* ↑ «Izarra del Corral, Juan José» (en castellà). Arxiu Linz.
* ↑ «Biografías» (en castellà). El País, 08-11-1980.
* ↑ «Juan José Izarra del Corral» (en castellà). El País, 01-04-1981.
* ↑ «Izarra asegura no conocer a los hermanos Perret» (en castellà). El País, 24-01-1981.
* ↑ «Un alto cargo de la policía encargado de investigar la "guerra sucia" contra ETA» (en castellà). El País, 23-01-1981.
* ↑ El subsecretario de Interior explicó la lucha contra ETA, El Periódico Mediterráneo
* ↑ Referencia del Consejo de Ministros, lamoncloa.gob
* ↑ Real Decreto 1380/2004, de 7 de junio, por el que se dispone el cese de don Juan José Izarra del Corral como Director General de Infraestructuras y Material de Seguridad.
* ↑ Juan Jose Izarra del Corral a LinkedIn
# Lichmera

Lichmera és un gènere d'ocells de la família dels melifàgids (Meliphagidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 11 espècies:
* Lichmera lombokia - menjamel de Lombok.
* Lichmera argentauris - menjamel galtaargentat.
* Lichmera indistincta - menjamel bru.
* Lichmera limbata - menjamel d'Indonèsia.
* Lichmera incana - menjamel d'orelles grises.
* Lichmera alboauricularis - menjamel maculat.
* Lichmera squamata - menjamel escatós.
* Lichmera deningeri - menjamel de Buru.
* Lichmera monticola - menjamel de Seram.
* Lichmera flavicans - menjamel de Timor.
* Lichmera notabilis - menjamel de Wetar.
# Stetten (Schaffhausen)

Stetten és un municipi del cantó de Schaffhausen (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# The Beautiful Hen Behind Yao Mountain

The Beautiful Hen Behind Yao Mountain és una pel·lícula de drama romàntic de Malawi de l'any 2019, dirigida per Imran Kingsly Shaban i produïda per Imran Pitersen Kaisi. La pel·lícula és protagonitzada per Ken Kananji i Bertha Nkhoma en papers principals, mentre que Abdullah i Kamlanje Fantasia Mkwamba van fer papers secundaris. La pel·lícula es va rodar al districte Mangochi de Malawi al Che Moto Village.
La pel·lícula va rebre elogis de la crítica i es va projectar a tot el món. El 2019, la pel·lícula va ser nominada al concurs de cinema d'Àfrica del Sud del Festival de Cinema Documental i Artístic de Sotambe a Zàmbia. El mateix any, la pel·lícula es va projectar al Festival Internacional de Cinema de Bayelsa, Nigèria. També és la tercera pel·lícula de Malawi nominada a la categoria Millor pel·lícula – Àfrica del Sud als premis Africa Magic Viewers' Choice Awards (AMCVAs) 2020.

## Repartiment

* ReKen Kananji com Amadu
* Bertha Nkhoma com Asuwema
* Abdullah com a John
* Kamlanje Fantasia Mkwamba com Abiti Daudi

## Referències

* ↑ «Malawian movie ‘The Beautiful Hen Behind Yao Mountain’ nominated for Africa Magic Awards» (en anglès britànic). Malawi Nyasa Times - News from Malawi about Malawi, 14-03-2020. [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ «Malawian film nominated for Africa Magic Choice Viewers Awards». faceofmalawi.com. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ Agencies. «Swanky JKA wins AMVCA trailblazer award» (en anglès americà). TODAY, 15-03-2020. [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ Musowa, Pemphero. «Malawian film wings it into 2 international festivals» (en anglès). Kulinji. Arxivat de l'original el 2021-10-02. [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ Musowa, Pemphero. «Shaban humbled by Africa Magic Viewers' Choice nomination» (en anglès). Kulinji. Arxivat de l'original el 2021-09-21. [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ Leyman. «Will The Beautiful Hen Behind Yao Mountain hatch the 3rd Malawi’s AMVCAs award?» (en anglès britànic). Arxivat de l'original el 2021-09-21. [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ «AMVCA 2020» (en anglès). Africa Magic - AMVCA 2020. [Consulta: 6 octubre 2020].
* ↑ «Full List Of Winners At The 7th AMVCA | Channels Television». www.channelstv.com. [Consulta: 6 octubre 2020].
* ↑ «2020 AMVCA: Check out the full nominees’ list» (en anglès americà). Pulse Nigeria, 07-02-2020. [Consulta: 6 octubre 2020].
* ↑ «Africa Magic unveils nominees, hosts for 7th AMVCA» (en anglès americà). Vanguard News, 01-01-2020. [Consulta: 6 octubre 2020].
# Plenas

Plenas és un municipi d'Aragó, situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca del Camp de Belchite.

## Referències

Viccionari
# Festival de Música Renaixentista i Barroca de Vélez-Blanco

El Festival de Música Renaixentista i Barroca de Vélez-Blanco és una trobada de música especialitzada en el Renaixement i el Barroc que se celebra a la localitat de Vélez-Blanco, província d'Almeria (Andalusia, Espanya) durant l'estiu.

## Història

Fundat l'any 2002, inclou concerts de música renaixentista i barroca, tallers especialitzats per a alumnes de música (cant, polifonia, sacabutx, clau, òrgan), dansa, seminaris d'Història i conferències.
Les activitats tenen lloc al Castell de Vélez-Blanco, l'Església Parroquial de Sant Jaume i en el Convent franciscà de Sant Lluís. Han intervingut agrupacions i músics tan prestigiosos com l'Orquestra Ciutat d'Almería (OCAL), la Coral Verge del Mar d'Almeria, l'Orquestra Ciutat de Granada (OCG), Orquestra Barroca catalana, Orquestra Barroca de Sevilla, al Ayre Español, Forma Antiqva, La Dispersione, Ars Combinatòria, Arpatrapo, el Ensemble Durendal, el Concert Espanyol, el violagambista Jordi Savall, el guitarrista Manuel Sánchez o les sopranos Erika Escribá Astaburuaga, Catherine Padaut, Raquel Andueza, Marta Almajano i Mariví Blasco.
L'any 2014 va comptar amb l'important suport econòmic de la Diputació d'Almeria i del Govern d'Espanya per completar el pressupost anual de prop de 100.000 euros. Són els seus directors (2014) Fernando Martínez López, catedràtic de la Universitat d'Almeria, i Leopoldo Pérez Torrecillas, professor titular del Reial Conservatori Professional de Música d'Almeria.

## Organització i patrocinis
### Organitzen

* Ajuntament de Vélez-Blanco.
* Sud Clio, grup de recerca, Universitat d'Almeria.

### Patrocinen

* Secretaria d'Estat de Cultura, Ministeri d'Educació, Cultura i Esport, Govern d'Espanya.
* Conselleria d'Economia, Innovació, Ciència i Ocupació de la Junta d'Andalusia,
* Conselleria d'Educació, Cultura i Esport de la Junta d'Andalusia i
* Conselleria de Turisme i Comerç de la Junta d'Andalusia.
* Diputació Provincial d'Almeria.
* Estratègia de Cooperació i Comunicació Cultural.

### Col·laboren

* Associació Andrés del Castillo.
* Cajamar.
* Església Parroquial de Vélez-Blanco, Bisbat d'Almeria.
* Universitat Internacional d'Andalusia.
* Conservatori Elemental de Música de Vélez-Rubio, Leopoldo Torrecillas Iglesias.
* Mil·lenni Regne d'Almeria.

## Referències

* ↑ Almería24h: «XII Festival Música Renacentista y Barroca de Vélez Blanco», de 18 de juliol de 2013, consultat el 17 de juny de 2017

## Enllaços externs

* Lloc Web Oficial
* Facebook