OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baileyton (Tennessee)

Baileyton és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 504 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Baileyton tenia 504 habitants, 237 habitatges, i 138 famílies. La densitat de població era de 136,1 habitants/km².
Dels 237 habitatges en un 23,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,7% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 41,4% no eren unitats familiars. En el 36,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 29,6% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.139 $ i la renda mediana per família de 34.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.389 $ mentre que les dones 18.056 $. La renda per capita de la població era de 12.410 $. Entorn del 13,1% de les famílies i el 20,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Baileyton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Baileyton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bassas da India

Bassas da India és un atol en formació d'Àfrica, deshabitat, de 0,2 km², cosa que és equivalent, 20 hectàrees de superfície. Aquesta illa és al sud-oest de l'oceà Índic, al canal de Moçambic, 380 quilòmetres a l'oest de Morombe, a Madagascar; 130 quilòmetres al nord-oest de l'illa Europa, i 450 quilòmetres a l'est del cap de Sant Sebastià, a Moçambic. Aquest atol és una possessió de França des del 1897, considerat un domini privat de l'estat, i és reclamat per Madagascar. Bassas da India forma part del grup de les illes Esparses de l'oceà Índic, situat a 21° 27'43 83S, 39° 45'03 05E. Subjecte a un clima tropical, Bassas da India es troba en el camí dels ciclons tropicals del sud-oest de l'oceà Índic. Ecològicament, pertany a l'ecoregió anomenada matoll xeròfil de les illes Europa i Bassas da India.

## Referències

* ↑ Benson, Clement. Bassas Da India Tourism: The Beauty of a Hidden a Hidden Paradise, Environmental Study (en anglès). CreateSpace Independent Publishing Platform, 20 de gener de 2017. ISBN 9781542668842 [Consulta: 2 agost 2017].
* ↑ Yusuf, A. A.. African Yearbook of International Law / Annuaire Africain de Droit International, Volume 12 (2004) (en anglès). Martinus Nijhoff Publishers, 1 de novembre de 2005. ISBN 9004150382 [Consulta: 2 agost 2017].
# Basse-Pointe

Basse-Pointe és un municipi francès, situat a la regió de Martinica. El 2009 tenia 3.974 habitants. Es troba al nord de la costa atlàntica de Martinica es troba en un dels vessants del Mont Pelée. Limita al nord amb Macouba, Ajoupa-Bouillon i Le Lorrain.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1961 | 1967 | 1974 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| | 4.562 | 4.359 | 4.201 | 4.432 | 4.184 | 3.888 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | André Charpentier | FMP |

## Història

El nom de Basse-Pointe (punta baixa) prové de la seva situació geogràfica: es troba sobre una punta rocosa no gaire elevada. En aquesta localitat, així com a moltes altres, després de l'abolició de l'esclavitud en 1848, nombrosos emigrants hindis es van instal·lar per a treballar en els camps de canya de sucre. Aquest és el tema d'un dels llibres de Raphaël Confiant: El budell del xacal.

## Personatges il·lustres

* Aimé Césaire
# Leesville (Louisiana)

Leesville és una ciutat i seu de la Parròquia de Vernon a l'estat de Louisiana dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens del 2000 Leesville tenia 6.753 habitants. La densitat de població era de 478,4 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,1% tenia menys de 18 anys, un 11% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.864 $ i la renda mediana per família de 30.435 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.267 $ mentre que les dones 21.661 $. La renda per capita de la població era de 14.360 $. Entorn del 24,5% de les famílies i el 28,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Leesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ «Fact Sheet- Leesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
# Batalla de Machecoul (31 de desembre de 1793)

Batalla de Machecoul (La quarta batalla de Machecoul té lloc durant la Revolta de La Vendée. El 31 de desembre de 1793, els Vendéans prenen la ciutat.)

## Batalla

En tornar de la seva expedició a Anjou, Charette entén que els republicans van aprofitar la seva absència per planificar l'atac a l'illa Noirmoutier. Immediatament, reuneix la seva tropa i intenta operar una desviació a la rereguarda dels republicans atacant Machecoul.
Poc abans de l'atac, la ciutat va ser ocupada per l'ajudant general Carpantier, que va rebre l'ordre del general Jacques Dutruy de desplaçar-se a Challans i només va deixar una petita guarnició de 200 a 300 homes d'un batalló d'Ille-et-Vilaine.
Els republicans, encara que sorpresos, van fer una forta resistencia, però pocs en nombre, finalment van ser derrotats i molts fugitius van ser massacrats. Van perdre 100 homes i una peça d'artilleria segons l'informe de Carpantier, que es va fer càrrec de la ciutat uns dies després. El general Michel de Beaupuy, que llavors anava a assistir al setge de Noirmoutier i prop de la ciutat, va reunir els fugitius derrotats.
| « | <"Dos dies després, Charette va atacar Machecoul: no se l'esperava i els republicans no estaven vigilants. Un dels seus oficials va dir a una dona del barri: m'agradaria veure a Charette; allà està, va cridar la dona; de fet, l'exèrcit de la Vendée entrava a Machecoul sense que ningú se n'adonés de l'arribada. No obstant això, la resistència va ser vigorosa fora de la ciutat, però va ser necessari cedir en nombre; l'enemic va abandonar un canó i va ser llançat d'un costat a un altre en la seva fugida, va ser una massacre de totes totes." | » |
- Memòries de Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière.

## Referències

* 1 2 Émile Gabory, Les guerres de Vendée, pàg. 334.
* 1 2 Jean Julien Michel Savary, Guerra dels Vendeans i els Chouans, per un oficial superior de l'exèrcit de Vendée (1824-1827), t. II, pàg. 500.
* ↑ Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, Memòries d'un oficial de la Vendée, pàg. 67-68.
* ↑ Jean Julien Michel Savary, Guerra dels Vendeans i els Chouans, per un oficial superior de l'exèrcit de Vendée (1824-1827), t. III, pàg. 4.

## Bibliografia

* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Robert Laffont, 1912-1931 (reimpressió 2009), pàg. 334.
* Jean-Julien Savary, Guerres dels Vendeans i Chouans contra la República, t. II, pàg. 500. text en línia a google books [arxiu].
* Jean-Julien Savary, Guerres dels Vendeans i Chouans contra la República, t. III, pàg. 4. text en línia a google books [arxiu]
* Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, Lucas de La Championnière, Memòries d'un oficial de la Vendée 1793-1796, Les Éditions du Bocage,1994, pàg.67-68.
* Yves Gras, La guerra de Vendée (1793-1796), Economica, 1994, pàg. 124.
# La Tendresse

La Tendresse és una pel·lícula belga de comèdia dirigida per Marion Hänsel, estrenada l'any 2013. Va presentar-se al Festival de cinema de Sydney 2013, selecció « Features »

## Argument

Després d'una separació de quinze anys, Frans i Lisa es troben al capçal del seu fill Jack, hospitalitzat als Alps després d'un greu accident d'esquí. Dos dies que hauran de passar junts, demanant-se si, després de quinze anys, l'última cosa que tenen en comú no és pas el seu fill...Quins sentiments guardarà l'un amb l'altre; indiferència, rancor, gelosia? O per contra simpatia, amistat i fins i tot amor?

## Repartiment

* Marilyne Canto: Lise
* Olivier Gourmet: Frans
* Adrien Jolivet: Jack
* Margaux Chatelier: Alison
* Sergi López: Léo, el mariner
* Hilde Heijnen: Antje
* Romà David: Clément
* Dean Mechemache: Rachid
* Sylvain Zind: Sylvain
* Valérie Gil: Yvette
* Jérôme Fonlupt: Hervé
* Justine Bosco: Lucie
* Mehdi Senoussi: Saïd
* Gwen Berrou: la dona de neteja de la gasolinera
* Jean-Marc Michelangeli: el metge cirurgià
* Yaëlle Steinmann: la infermera
* Clara Charré: el recepcionista a l'hospital
* Patrick Massieu: el xofer de camió al peatge

## Referències

* ↑ «La Tendresse». Allociné.
# Lempire

Lempire és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 96 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lempire era de 96 persones. Hi havia 37 famílies de les quals 15 eren unipersonals (11 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 14 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família i 7 estaven desocupats. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 41 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lempire el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 8 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 16 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 68 persones, 47 eren actives i 21 eren inactives. De les 47 persones actives 38 estaven ocupades (21 homes i 17 dones) i 9 estaven aturades (5 homes i 4 dones). De les 21 persones inactives 6 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 12 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
Dels 3 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una fusteria, 1 electricista i 1 restaurant.
L'any 2000 a Lempire hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 84 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lempire a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lempire a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Barbara Frischmuth

Barbara Frischmuth (Altaussee, Àustria, 5 de juliol de 1941) és una escriptora austríaca.
Va estudiar turc i orientalística a Graz i a Viena. La seva obra destaca pel relat fantàstic. És membre de l'anomenat Grup de Graz, junament amb altres autors com Peter Handke.

## Obres

* Die Klosterschule (‘L'escola conventual', 1968), on descriu l'autoritarisme d'un internat catòlic.
* Das Verschwinden des Schattens in der Sonne (‘La desaparició de l'ombra en el sol', 1973)
* Kai und die Liebe zu den Modellen (‘Kai i l'amor pels models', 1979)

## Referències

* ↑ Gornikiewicz, Maria. «Weltbürgerin in Altaussee» (en alemany). Wiener Zeitung, 30-06-2011. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ «Barbara Frischmuth». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Barbara Hammer

Barbara Hammer (Hollywood, 15 de maig de 1939 - Manhattan, 16 de març de 2019) va ser una directora de cinema experimental.
Es va graduar a la Universitat de Califòrnia, a Los Angeles, on va obtenir un títol en Psicologia. Hammer té a més dos màsters realitzats a la Universitat de San Francisco, un en literatura anglesa i altre de cinema. Hammer es va casar quan rondava els 30 anys, i va començar a ensenyar a un col·legi a Santa Rosa, Califòrnia. Va ser llavors que va sortir de l'armari i va declarar-se públicament lesbiana després d'assistir a un grup d'alliberament femení.
Hammer és coneguda pel seu films experimentals, que tracten sobre rols de gènere, relacions lesbianes, i temes com la família i la vellesa.

## Filmografia

* Lover Other
* My Babushka:
* Devotion
* History Lessons
* Tender Fictions
* Nitrate Kisses
* The Female Closet
* Out in South Africa
* Resisting Paradise
* Dyketactics

## Referències

* ↑ «Barbara Hammer - Artists - KOW» (en anglès). [Consulta: 28 juny 2017].
* ↑ Elena Oroz. «Tender Fictions de Barbara Hammer. El sujeto excéntrico en clave autobiográfica». Secuencias. Revista de Historia del Cine, 2009.

## Enllaços externs

* Barbara Hammer - Lloc web oficial
* Barbara Hammer @ European Graduate School (anglès)
# La campanada

La campanada és una pel·lícula dramàtica espanyola dirigida per Jaime Camino, coautor del guió amb Roman Gubern, i interpretada per Juan Luis Galiardo, Fiorella Faltoyano i Ovidi Montllor en la que fa un eloqüent retrat del buit i l'estrès de la vida moderna i una crítica al sistema social. Fou estrenada l'1 d'abril de 1980.

## Sinopsi

Ambros és director d'una agència de publicitat força ocupat que mai té temps per a estar amb la seva família. Un dia, en sortir amb Enrique, un company de l'oficina, veu com aquest sofreix un infart del qual ja no es recupera. Llavors Ambros, cansat de portar una vida buida, decideix deixar-ho tot. Però la seva dona Cecilia, amb la que té tres fills, no està disposada a iniciar amb ell una nova vida, ja que no li ofereix alternatives econòmiques si deixa la feina.

## Repartiment

* Juan Luis Galiardo... Ambros
* Fiorella Faltoyano... Cecilia
* Ovidi Montllor... Ullóa
* Fermí Reixach... Enrique
* Martí Galindo... Silvestre
* Josep Maria Loperena... Advocat
* Luis Iriondo ... Pepe
* María Asquerino... Senyora del bar
* Ismael Merlo ... Pare
* Agustín González... Comprador
* María Luisa Ponte... Compradora
* Biel Moll... Psiquiatra

## Recepció

Fou exhibida a la secció de Nous Realitzadors del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1980.

## Referències

* ↑ Jaime Camino, el cineasta de la memoria histórica, El Periódico, 6 de desembre de 2015
* ↑ "La campanada", de Jaime Camino, una crítica al sistema social, El País, 2 d'abril de 1980
* ↑ Comienza el ciclo de Stanley Kubrick, la Vanguardia, 19 de setembre de 1980
# La campana de Sant Llop

La campana de Sant Llop és una comèdia en dos actes i en vers, original de Frederic Soler, estrenada al teatre del Bon Retir de Barcelona, la nit del 3 d'agost de 1878.

## Repartiment de l'estrena

* Elisa: Cristina Curriols
* Tecla: Mercè Abella
* Gervasi: Lleó Fontova
* Don Benigne: Iscle Soler
* Don Romuald: Joan Bertran
* Geroni: Hermenegild Goula
* Lluís: Frederic Fuentes
* Bernat: Gregori Alentorn
* Bleda: Miquel Riba
* Rector: Emili Casas
* Roc: Josep Domènech
* El vicari, el mestre, els regidors, la copa, els de la gralla i el tamborí, homes, dones, nois, lacais, escolans, etc.

## Edicions

* Llibreria d'Eduard Puig. Barcelona, 1878

## Enllaços externs

* La campana de Sant llop, a la xarxa
# Benny Andersson

Göran Bror Benny Andersson (Estocolm, Suècia, 16 de desembre de 1946), cantant suec, integrant del grup ABBA.
Els seus inicis en la música van ser en el seu cercle familiar, com intèrpret de l'acordió. Entre les seves influències juvenils van estar Phil Spector, els Beach Boys, els Beatles i Elvis Presley. El 1964 va formar el grup The Hep Stars, que va integrar fins al 1969, i que és conegut com els Beatles suecs.
Va formar després el grup ABBA, amb una de les integrants de la qual, Frida (Anni-Frid Lyngstad), es va casar el 6 d'octubre de 1978, sent aquesta la seva segona dona després de Christina Grönvall, mare dels seus dos primers fills (Ludvig i Peter). Se separa de Frida el 1981. Va produir al costat de Björn Ulvaeus el musical Mamma Mia! (1999) i la seva seqüela del 2018, Mamma Mia! Here We Go Again. També hi va treballar com a productor executiu. Des de 2001, ha estat actiu amb la seva pròpia banda, Benny Anderssons orkester.

## Referències

* ↑ Tzvetkova, Juliana. Pop Culture in Europe (en anglès). ABC-CLIO, 2017-10-12, p. 7. ISBN 978-1-4408-4466-9.
* ↑ Larkin, Colin. The Encyclopedia of Popular Music (en anglès). Omnibus Press, 2011-05-27, p. 1961. ISBN 978-0-85712-595-8.
* ↑ Åkerström, Johanna. Translating Song Lyrics : A Study of the Translation of the Three Musicals by Benny Andersson and Björn Ulvaeus. diva-portal.org, 2010.
* ↑ «Benny Anderssons Orkester» (en anglès americà). icethesite.com, 23-10-2010. [Consulta: 8 gener 2022].

## Vegeu també

* De ofrivilliga
# Benno Teschke

Benno Teschke (Osnabrück, 1967) és un teòric germanobritànic de les relacions internacionals. És professor de relacions internacionals a la Universitat de Sussex.
Va estudiar política, història i relacions internacionals a les universitats de Tübingen, Cardiff, París (Sciences-Po), Berlín (Humboldt) i Londres (LSE), on es va doctorar. El 2003 va publicar "The Myth of 1648: Class, Geopolitics i the Making of Modern International Relations", que va ser guardonat amb el premi Isaac i Tamara Deutscher Memorial del 2004. La recerca de Teschke constitueix una contribució a l'estudi de les relacions internacionals en el moment de l'augment i expansió del capitalisme, la guerra, l'imperialisme i el desenvolupament del sistema estatal europeu i internacional. Aquesta aportació parteix d'un enfocament historicista de la sociologia de la política internacional, que busca reincorporar la gran estratègia, la política exterior i la diplomàcia internacional a les sociologies històriques crítiques de les relacions internacionals, concretament en la perspectiva metodològica del marxisme. L'estiu de 2016, va ser nomenat director del Centre de Teoria Internacional Avançada de l'Escola d'Estudis Globals de la Universitat de Sussex.

## Obres

* "The Myth of 1648: Class, Geopolitics and the Making of Modern International Relations", Verso, Londres, 2003.

## Referències

* ↑ Deutscherprize
* ↑ Benno Teschke a la Universitat de Sussex
# Bombardejos italians sobre el Mandat Britànic de Palestina

Els bombardejos italians sobre el Mandat Britànic de Palestina van ser una acció militar duta a terme el 9 de setembre de 1940, durant la Segona Guerra Mundial. La ciutat de Tel-Aviv havia estat fundada trenta anys abans pels jueus sionistes. L'atac italià sobre Palestina era part d'un esforç de la Itàlia feixista per colpejar a les forces britàniques desplegades a l'Orient Mitjà. El 10 de juny de 1940, el Regne d'Itàlia va declarar la guerra a la República Francesa i al Regne Unit. Els francesos van signar un armistici amb els italians el 25 de juny, tres dies després de l'armistici amb Alemanya. Les Forces Armades Italianes varen lluitar contra les forces britàniques de la Commonwealth.
L'estiu de 1940 les ciutats del Mandat Britànic de Palestina van ser bombardejades per les Potències de l'Eix, els bombardejos italians van començar el mes de juliol de 1940, i es van concentrar en les ciutats costaneres com Tel-Aviv i Haifa, tot i que ciutats com Acre i Jaffa també van patir bombardejos. El darrer bombardeig italià sobre el mandat britànic de Palestina va tenir lloc el mes de juny de 1941.
Després de la guerra es va aixecar a Tel-Aviv un memorial en record de les 137 persones que varen morir durant el bombardeig de la Reial Força Aèria Italiana (Regia Aeronautica), que va tenir lloc el dia 9 de setembre de 1940.

## Referències

* ↑ «www.tel-aviv.millenium.org.il». Arxivat de l'original el 2017-09-12. [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ «www.isracast.com». Arxivat de l'original el 2011-09-21. [Consulta: 3 gener 2022].
# Medigap

Medigap (també anomenat assegurança complementaria Medicare) es refereix a diversos plans d'assegurança mèdica privada que es venen per complementar Medicare als Estats Units. L'assegurança Medigap ofereix cobertura per a molts dels copagaments i algunes de les co-assegurances relacionades amb les despeses de hospital, centre de infermeria especialitzada, atenció mèdica domiciliària, ambulància, equip mèdic de llarga durada i metges coberts per Medicare. El nom de Medigap es deriva de la noció que hi ha per cobrir la diferència entre les despeses reemborsades als proveïdors per les parts A i B de Medicare pels serveis esmentats anteriorment i la suma total que es permet cobrar per aquests serveis als Estats Units. Més de 14 milions d'estatunidencs tenien una assegurança complementària de Medicare en 2018, segons un informe de l'Associació Estatunidenca d'Assegurances Complementàries de Medicare.

## Elegibilitat

La elegibilitat per Medicare pot començar per als estatunidencs quan compleixen al menys 64 anys i 9 mesos o a l'jubilar-se. Aquells amb una discapacitat, malaltia renal en etapa terminal, ELA o discapacitat de la Seguretat Social durant 24 mesos seguits també poden qualificar per als beneficis anticipats de Medicare. Una persona ha d'estar inscrita en les parts A i B de Medicare abans de poder inscriure en un pla Medigap.

## Referències

* ↑ «14 million americans have Medicare supplement insurance in 2018» (en anglès). American Association for Medicare Supplement Insurance.
# Rafael Alcázar

Rafael Alcázar és un guionista, director de cinema i productor espanyol. Va començar dirigint alguns episodis de sèries de televisió com La voz humana (1986) i A través del espejo (1988). El 1993 fou candidat al Goya al millor guió adaptat per El laberinto griego amb Manuel Vázquez Montalbán.

## Filmografia

* No hagas planes con Marga (1988)
* El laberinto griego (1993)
* Corsarios del chip (1996)
* Besos de gato (2003) va participar al VI Festival de Màlaga.
* Las locuras de Don Quijote (2006)
* Caleidoscopio (2013)
* Las mujeres de Cervantes (2016)

## Referències

* ↑ «Rafael Alcázar». Rotten Tomatoes. [Consulta: 17 febrer 2012].
* ↑ El laberinto griego al web dels Premis Goya
* ↑ Álvaro del Amo reivindica el cine literario y culto en 'Una preciosa puesta de sol', su segunda película, El País, 2 de maig de 2003