OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gauseran de Saint Leidier

Gauseran de Saint-Leidier (o Gauceran) (fl. mitjans s. XIII) fou un trobador occità. Se'n conserven dues composicions.

## Vida

Gauseran de Saint-Leidier fou originari de Saint Didier-en-Velay, a l'Alvèrnia. No se'n conserven referències en documents d'arxiu. Segons la seva vida, era originari del bisbat de Velay i un gentil castellà, fill de la filla de Guilhem de Saint-Leidier. També segons la vida s'enamorà de la comtessa del Vienès, filla del marquès Guillem de Montferrato. És a dir, es tractaria de Beatriu de Montferrat, filla de Guillem VI de Montferrat i esposa de Guigó VI del Vienès.

## Obra

* (168,1) Pois fin'amors me torn en alegrier (cançó)
* (168,1a) El temps quan vey cazer fuelhas e flors (cançó de croada)

## Referències

* ↑ Fill de Bonifaci I de Montferrat
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia
### Edicions

* Aimo Sakari, Le troubadour Jauceran de Saint-Didier, in: Neuphilologische Mitteilungen 64 (1963), pàg. 300-332
* Aimo Sakari, La chanson de croisade El temps quan vey cazer fuelhas e flors, in: Neuphilologische Mitteilungen, 64 (1963), pàg. 105-124

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Gauseran de Saint-Leidier és el número PC 168]
* Guido Favati (editor), Le biografie trovadoriche, testi provenzali dei secc. XIII e XIV, Bologna, Palmaverde, 1961, pàg. 349
* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores. Textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores, 1995 p. 180-181 [Reproducció de la vida, amb traducció a l'espanyol, i miniatures dels cançoners I i K]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-168/168%20-%20Gauceran%20de%20Saint-Didier.htm
* http://www.rialto.unina.it/BdT.htm
# Mare de Déu dels Dolors de Móra d'Ebre

La Mare de Déu dels Dolors de Móra d'Ebre és una ermita de Móra d'Ebre (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al nord del nucli urbà de la vila de Móra d'Ebre, al costat de l'hospital comarcal de Móra d'Ebre i prop del castell, en una terrassa des d'on es contempla el riu.
Petit temple d'una sola nau cobert per una volta de canó, recolzada damunt d'una cornisa motllurada que recorre els murs laterals. La porta d'accés és d'arc apuntat motllurat, emmarcat per dues pilastres amb impostes i capitells. Dues cornises motllurades rematen la part superior de la façana, la qual està rematada per una fornícula apuntada rematada per una creu, i amb l'escena del calvari a l'interior.
La construcció està arrebossada i emblanquinada.

## Referències

* 1 2 3 «Mare de Déu dels Dolors de Móra d'Ebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].

## Enllaços externs

* «Mare de Déu dels Dolors de Móra d'Ebre». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Harie Meijers

Harie Meijers (conegut també com a Harrie Meyers) (Maastricht, 5 de desembre de 1879 - Ídem, 14 d'abril de 1928) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1896 i 1909. Es dedicà al ciclisme en pista, especialment en la velocitat. Aconseguí tres medalles als Campionats del Món de l'especialitat.

## Palmarès

* 1897
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1898
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1899
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1900
** Campió dels Països Baixos de velocitat
** 1r al Gran Premi de Copenhaguen en velocitat
* 1902
** Campió dels Països Baixos de velocitat
** 1r al Gran Premi de París
* 1903
** 1r al Gran Premi de París

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Douchy-les-Mines

Douchy-les-Mines és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 10.022 habitants. Limita al nord amb Denain, al nord-est amb Haulchin, a l'oest amb Lourches, a l'est amb Thiant, al sud-oest amb Neuville-sur-Escaut i al sud amb Noyelles-sur-Selle.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.242 | 7.421 | 11.118 | 11.140 | 10.931 | 10.413 | 10.022 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2001 | Stanislas Soloch | PCF |
| 2001- | Michel Lefebvre | PCF |
# Punta de Raz

La punta de Raz (del francès: Pointe du Raz) és un promontori o cap que es troba a la costa atlàntica del departament de Finisterre, a Bretanya, a França. És l'extrem occidental del cap Sizun, situat a la regió històrica bretona de Cornualla. Pren el seu nom del Raz de Sein, el perillós estret que ho separa de la illa de Sein. Es caracteritza per un onatge fort i la presència de corrents d'aigua i vents molt forts. Pertany al municipi de Plogoff.
La seva característica figura en forma de proa l'atreu nombrosos turistes i val estar catalogat com un Grand site national de França. Per aconseguir aquest distintiu, les autoritats de Finisterre van emprendre el 1989 una campanya de recuperació de l'entorn natural del caporal, degradat per l'afluència massiva de visitants (gairebé 850.000 a l'any). Les construccions emplaçades a la mateixa punta van ser esfondrades: l'aparcament, les botigues i el centre d'informació turística van ser reconstruïts a un quilòmetre de distància cap a l'interior, en un estil respectuós de l'arquitectura tradicional de Cornualla, i els hotels van ser suprimits. Les zones de pas dels turistes van ser delimitades per tal de protegir la vegetació original que gairebé havia desaparegut, i es van crear 7 km de senders.
Un Sender Europeu de Gran Recorregut de 3050 km de llarg, l'E5, surt de la punta de Raz per recórrer part del nord-oest europeu fins a la ciutat italiana de Verona.
L'antic far, construït el 1839 a la plana que precedeix l'extrem de la punta, va ser apagat el 1887 quan es va encendre la llum del far de la Vieille, recent construït en un illot rocós davant la punta de Raz. L'antic far va ser llavors ampliat i reconvertit en un lloc de guaita costanera (en francès: sémaphore), que segueix actiu.
A l'accés a la punta, hi ha una estàtua de marbre creada per l'escultor Cyprian Godebski el 1904, Notre Dame des Naufragés (Nostra Senyora dels Nàufrags).

## Referències

* ↑ «Bretaña: un viaje épico desde Rennes a la punta de Raz» (en castellà). viajes.nationalgeographic.com.es, 01-12-2020. Arxivat de l'original el 2021-09-20. [Consulta: 20 setembre 2021].
* ↑ Dossier de prensa de la Red de Grands Sites de France presentando 4 sitios catalogados, entre ellos la punta de Raz. Arxivat 2008-12-09 a Wayback Machine. Consultado el 29/05/2011 (en francés)
* ↑ Vídeo sobre la restauración del entorno de la punta de Raz en la página oficial la-pointe-du-raz.com, Opération Grand Site, Consultado el 29/05/2011 (en francés).
* ↑ el E5 en la página oficial de ERA, European Ramblers' Association. Consultado el 29/05/2011 (en inglés)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Partit Ecologista pel Desenvolupament de Burkina

El Partit Ecologista pel Desenvolupament de Burkina (francès: Parti Écologiste pour le Développement du Burkina, PEDB) és un partit polític de Burkina Faso (antic Alt Volta) fundat el 2003. El president del PEDB és Yacouba Touré. El partit és membre de la Federació de Partits Verds de l'Àfrica/Partis Verts de la Fédération en Afrique.
# Govern de Catalunya 1988

«Govern de Catalunya 1988» té aquests significats:
* Govern de Catalunya 1984-1988
* Govern de Catalunya 1988-1992
# Mare de Déu dels Dolors de Cal Porredon

La Mare de Déu dels Dolors de Cal Porredon és una capella de l'antic casal de Cal Porredon, més amunt del despoblat de Campmajor en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell). Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici religiós utilitzat com a capella del mas Porrodon i adossat a les seves estructures agrícoles i residencials. És de petites dimensions, de planta quadrangular i capçalera plana, orientada al nord-oest. La coberta, originàriament de fusta i a doble vessant, sostenia un llosat actualment en part esfondrat. A sobre de les estructures que resten dempeus s'endevina un petit campanar d'espadanya, parcialment destruït, que originàriament fou d'un sol ull. La construcció és rústega de pedres sense fer filades.

## Referències

* ↑ «Capella de Sant Marc de Bellestar». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 29-30. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
* ↑ «Capella de la Mare de Déu dels Dolors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
# Hasdrúbal el Cabrit

Hasdrúbal anomenat el Cabrit (en llatí Haedus, en grec antic Ἔριφος) va ser un dels caps dels cartaginesos del grup favorable a la pau amb Roma, cap al final de la Segona Guerra Púnica.
Juntament amb Hannó II el Gran va protegir els ambaixadors romans enviats per Escipió de la fúria del poble cartaginès i els va facilitar la sortida del país, protegits per dos trirrems cartaginesos. Es va oposar sistemàticament als Bàrquides (la família dels Barca i el partit democràtic). Després de la batalla de Zama l'any 202 aC va ser un dels ambaixadors enviats a demanar la pau a Escipió i després va anar a Roma per fixar els termes del tractat final de pau. Segons Titus Livi, va ser un dels artífexs principals de l'acord, i el que va fer més per l'èxit de la negociació. Encara a la tornada a Cartago apareix per un temps com a membre del partit contrari als Bàrquides.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Hasdrubal». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 juliol 2022].
# François Hanriot

François Hanriot (Nanterre, 3 de setembre de 1761 – 28 de juliol de 1794) va ser un líder jacobí francès durant la Revolució francesa, que va tenir un paper clau en la caiguda dels Girondins.

## Biografia

François Hanriot nasqué a Nanterre, un suburbi de París. Els seus pares eren criats de la burgesia de París
Hanriot va exercir diversos oficis. Va ser un orador per a una secció local dels sans-culottes.
Hanriot aviat va ser conegut pel seu punt de vista antiaristocràtic. Va ser soldat a la Guàrdia Nacional francesa i va arribar a ser-ne capità.
El 30 de maig de 1793 la Commune nomenà Hanriot "Commandant-General" de la Guàrdia Nacional de París, i ordenà que les seves tropes marxessin l'endemà cap al Palau Nacional. El seu propòsit era forçar la Convenció per dissoldre els comitès de Salvació Pública i arrestar 22 girondins seleccionats. El President de la Convenció, Herault de Sechelles, va demanar a Hanriot que marxés amb les seves tropes, però ell s'hi negà.
Hanriot intentà alliberar Robespierre i altres presoners, però ell mateixt va ser arrestat. Va ser portat en el mateix carro que Robespierre i morí guillotinat el 28 de juliol de 1794.

## Referències

* ↑ "François Hanriot". NNBD, Soylent Communications, 2008, <http://www.nnbd.com/people/021/000101715> (20 January 2008).
* ↑ Lenotre, G. Romances of the French Revolution: From the French of G. Lenotre. Translated by George Frederic William Lees. Vol. II. (London: W. Heinemann, 1908), 270.
* ↑ The Encyclopædia Britannica, 11th Edition. Vol. XII. (Nova York: The Encyclopædia Britannica Company, 1910).
* ↑ Andress, David. The Terror. (Nova York: Farrar, Straus, and Giroux, 2006), 396.
* ↑ Stevens, Henry Morse. A History of the French Revolution. (Nova York: Charles Scribner's Sons, 1891), p.242.
* 1 2 Chronicle of the French Revolution p.341 Longman Group 1989
* ↑ Schama, S. Citizens p. 722 Penguin 1989
* ↑ Slavin, Morris. The Making of an Insurrection. (London: Harvard University Press, 1986), 99-116.
* ↑ Scurr, R. Fatal Purity p.320 Vintage Books 2007
* ↑ Scurr, R. Fatal Purity p.324 Vintage Books 2007
* ↑ Andress, David. The Terror. (Nova York: Farrar, Straus, and Giroux, 2006), 341-344.)
* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# La piscina

La piscina (títol original: Swimming Pool) és una pel·lícula francesa de François Ozon, estrenada l'any 2003. Està inspirada lliurement en el film La Piscina de Jacques Deray. Ha estat doblada al català.

## Argument

Sarah Morton (Charlotte Rampling), autora anglesa de novel·les policíaques d'èxit, té problemes d'inspiració. El seu editor, que va ser el seu amant, li proposa de passar uns dies a una vila que té a Luberon per a trobar-hi una atmosfera propicia pel seu treball. Una vegada instal·lada a la luxosa vila, Sarah, sola i depressiva, espera manifestament contra tota evidència la visita del seu editor. En lloc d'això, desembarca Julie, la filla d'aquest.
Atractiva, seductora i llaminera, és l'antítesi de l'austera anglesa, cosa que suscita en aquesta sentiments barrejats d'aversió, de gelosia però també de curiositat després de complicitat quan un crim serà comès a la vila. Simultàniament, Sarah se serveix dels esdeveniments i de la personalitat de Julie per alimentar la seva novel·la, portant l'espectador a perdre's entre el que es mostra de la intriga principal o de la ficció imaginada per Sarah.

## Repartiment

* Charlotte Rampling: Sarah Morton
* Ludivine Sagnier: Julie, la filla de John Bosload
* Charles Dance: John Bosload, l'editor de Sarah
* Jean-Marie Lamour: Franck
* Marc Fayolle: Marcel
* Mireille Mossé: la filla de Marcel
* Michel Fau: el primer amant
* Jean-Claude Lecas: el segon amant
* Émilie Gavois-Kahn: la criada
* Sebastian Harcombe: Terry Long, el jove autor

## Al voltant de la pel·lícula

* El film ha estat rodat en anglès i en francès.
* La vila utilitzada per al rodatge se situa a Menèrba al departament de Valclusa.
* Al començament del film, la casa de Sarah Morton a Londres és la Clementi House.
* Cathialine Andria, coneguda per al seu paper al Rei Sol, interpreta la banda sonora original.
* Ozon fa irònicament al·lusió al film francès La Piscina, on actuen Romy Schneider i Alain Delon, anomenant el seu propi film Swimming Pool, és a dir: La Piscina, a la llengua mare de la protagonista.

## Premis

* Millor film al Festival mundial del film de Bangkok 2003.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > La piscina». [Consulta: 23 octubre 2018].
* ↑ «"Swimming Pool": vagues fantasmes au bord de la piscine» (en francès). Le Monde.fr.
* ↑ Scott, A. O. «FILM REVIEW; Repression Thaws Under the Mediterranean Sun» (en anglès). The New York Times.
* ↑ User, Super. «Menerbes village guide - Travel and Tourism in Provence» (en anglès). [Consulta: 23 octubre 2018].
* ↑ «Clementi House» (en anglès). [Consulta: 23 octubre 2018].
* ↑ «Critique: Piscine (La)» (en francès). [Consulta: 23 octubre 2018].
# Partit Demòcrata Liberal

El Partit Demòcrata Liberal (PDL) va ser un partit d'ideologia liberal espanyol fundat el 1982 per Antonio Garrigues Walker i constituït per partits territorials federats, que va constituir la base del Partit Reformista Democràtic liderat per Miquel Roca, en el qual es va integrar. El PRD es va presentar a les eleccions generals espanyoles de 1986, fracassant estrepitosament. El fracàs va comportar l'autodissolució del PRD, sense que el PDL sobrevisqués a la dissolució.
El 1994 un grup de militants refundà el Partit Demòcrata Liberal de Catalunya i rellançà el PDL arreu d'Espanya constituint en 1995 una Federació de Partits Liberals en la qual a més del PDL participava la Unió Progressista Liberal, i que no va assolir consolidar-se. El 1995 va participar en la coalició Unió Centrista formada pel Centro Democrático y Social i altres petits partits centristes d'escassa implantació com el Vèrtex Espanyol de Reivindicació del Desenvolupament Ecològic i de grups liberals, com ara la Unión Progresista Liberal i Foro.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Partit Demòcrata Liberal (PDL)
* ↑ «Unión Centrista no quiere que gane el PP» (en castellà). El Pais, 20-03-1995. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ «Unión Centrista». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 1r octubre 2023].
# Gral·lina australiana

La gral·lina australiana (Grallina cyanoleuca) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos clars, zones humides, pastures i encara ciutats de les terres baixes d'Austràlia i zones de Nova Guinea, entre el riu Digul i el Fly.

## Referències

* ↑ «Gral·lina australiana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Manzanita (Oregon)

Manzanita és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 564 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Manzanita tenia 564 habitants, 307 habitatges, i 177 famílies. La densitat de població era de 294,3 habitants per km².
Dels 307 habitatges en un 9,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,1% hi vivien parelles casades, en un 4,6% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 38,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 10,8% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 14,4% entre 25 i 44, un 36% de 45 a 60 i un 34,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 57 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750$ i la renda mediana per família de 43.958$. Els homes tenien una renda mediana de 30.000$ mentre que les dones 25.833$. La renda per capita de la població era de 26.428$. Aproximadament el 4,9% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Manzanita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Manzanita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Resolució 1035 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1035 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 de desembre de 1995. Després de recordar la Resolució 1031 (1995) i l'acord de Dayton, el Consell va autoritzar l'establiment d'una força de policia civil de les Nacions Unides, conegut com a International Police Task Force (IPTF) per dur a terme tasques de conformitat amb l'acord. Formava part de la Missió de les Nacions Unides a Bòsnia i Hercegovina.
L'IPTF es crearia per un període d'un any a partir de la transferència d'autoritat de la Força de Protecció de les Nacions Unides a la multinacional IFOR. La IPTK i l'oficina civil estarien sota l'autoritat del Secretari General amb l'orientació de l'Alt Representant per Bòsnia i Hercegovina. Es va demanar al Secretari General que presentés informes sobre el treball de l'IPTF i l'oficina civil cada tres mesos.
La IPTF tindria una força inicial de 1.721 individus de conformitat amb l'informe del secretari general Boutros Boutros-Ghali.

## Referències

* ↑ Durch, William J. Twenty-first-century peace operations. US Institute of Peace Press, 2006, p. 129. ISBN 978-1-929223-91-6.
* ↑ Cousens, Elizabeth M.; Cater, Charles K. Toward peace in Bosnia: implementing the Dayton accords. Lynne Rienner Publishers, 2001, p. 68. ISBN 978-1-55587-942-6.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Hasdrúbal el Calb

Hasdrúbal el Calb (en llatí Hasdrubal Calvus) va ser el comandant de l'expedició cartaginesa a Sardínia a la Segona Guerra Púnica l'any 215 aC.
La revolta d'Hampsícoras a Sardenya va semblar als cartaginesos el moment apropiat per reconquerir l'illa, i van enviar Hasdrúbal amb un exèrcit important igual que el que s'havia enviat a Hispània sota Magó, però una tempesta va portar les seves naus cap a les illes Balears on va haver de restar un temps. Mentrestant els afers a Sardenya van anar desfavorablement. Quan va desembarcar a l'illa es va unir a les forces d'Hampsícoras i es van dirigir a Caralis, la capital,el pretor Tit Manli Torquat els va fer front i els va derrotar. Hasdrúbal va ser fet presoner i portat a Roma on va ser part del triomf de Manli, segons diu Titus Livi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Hasdrubal». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 15 novembre 2022].
# François Jacob

François Jacob (Nancy, França 1920 - 19 d'abril de 2013) fou un metge i biòleg francès guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1965.

## Biografia

Va néixer el 17 de juny de 1920 a la ciutat de Nancy, població situada a la regió de Lorena. Va iniciar els seus estudis de medicina, estudis que va haver d'abandonar després de la invasió de França per part de l'Alemanya nazi durant la Segona Guerra Mundial, passant a formar part de les Forces Franceses Lliures del comandant Charles de Gaulle. Després de la Guerra prosseguí els seus estudis a la Universitat de París, on es doctorà l'any 1947. L'any 1951 inicià els seus estudis de biologia a La Sorbona, per aconseguir el seu doctorat el 1954. Posteriorment fou nomenat assistent de l'Institut Pasteur de París, en aquells moments sota la direcció d'André Lwoff, i el 1960 fou escollit cap del Servei de Genètica Microbiana del mateix centre.
L'any 1977 fou nomenat membre de l'Acadèmia Francesa de Ciències i el 1996 de l'Académie française.

## Recerca científica

La seva recerca científica va versar sobre les activitats reguladores a l'interior de les cèl·lules, especialment la forma en la qual els gens transmeten la informació sobre la reproducció i el funcionament cel·lular. L'any 1958 Jacob, en col·laboració de Jacques Monod i la supervisió d'André Lwoff, va observar certes analogies entre la lisogènia i la possibilitat d'induir en certs bacteris la síntesi de la lactasa, l'enzim obtingut de la descomposició de la lactosa, procés conegut com a Operó lac.
Els resultats obtinguts els va permetre aclarir els mecanismes genètics responsables de l'intercanvi de gens entre els bacteris. Aquests intercanvis confereixen a les noves característiques dels bacteris que els permet, per exemple, sintetitzar les proteïnes. Aquests descobriments són l'origen de la revolució tecnològica de l'enginyeria genètica, i en la conclusió d'aquest treball, Jacob i Monod van desenvolupar un model que descrivia la interacció dels diversos tipus de gens i proteïnes a l'hora de la transcripció de l'ARN.
L'any 1965 els tres científics francesos foren guardonats amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pels seus descobriments referents al control genètic de la síntesi de l'enzim i del virus.

## Enllaços externs

* «François Jacob» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.