OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dennison

«Dennison» té aquests significats:
* Dennison (Minnesota), població dels Estats Units a l'estat de Minnesota.
* Dennison (Ohio), població dels Estats Units a l'estat d'Ohio.
# Beriózovi

«Beriózovi» té aquests significats:
* Beriózovi (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Beriózovi (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
# Plaça de l'Església (Alella)

La Plaça de l'Església és una obra d'Alella (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Compren la zona delimitada per la plaça de l'Ajuntament, el carrer Rector Desplà, la plaça de l'Església, el carrer Dom Bosco i el conjunt de la l'església parroquial i la rectoria. Tenen una especial atenció les façanes que conformen el límit nord d'aquest entorn, un agrupament de cases entre mitgeres, de planta baixa i pis, que donen façana a la plaça. En podem distingir dos sectors amb alineacions diferents: el conjunt de cases de cos de la zona de la plaça de l'Església i la resta d'edificacions de la plaça de l'Ajuntament. El primer tram, a una cota superior i amb continuïtat amb alineació de les cases del carrer Comas, està format per quatre cases, les dues del mig amb una crugia de 5 m aproximadament i la resta de majors dimensions. Les característiques de les façanes són: tractament unitari del ràfec, façanes planes, eixos verticals de composició, obertures petites de proporcions verticals, portals a la planta baixa sobre els quals trobem un balcó a la planta pis, i acabats amb arrebossats pintats. Un mur de maçoneria separa les dues plataformes: la superior, d'accés a les cases i amb paviment ceràmic, i la inferior, que continua com a carrer amb llambordins cap a llevant. Al sud tenim el carrer Dom Bosco que es diu que corresponia a l'antic traçat del camí Reial. Flanquejat entre les tanques de pedra dels patis d'ambdós costats, ens porta just davant de la placeta de la portalada de l'església, situada a un nivell encara inferior al carrer del Rector Desplà. En un espai envoltat per una tanca de pedra i reixa de ferro. Antiga Sagrera o Raval-, que envolta el conjunt de l'església parroquial, la plaça de l'Ajuntament i el carrer Dom Bosco -antic camí Ral.

## Referències

* ↑ «Plaça de l'Església». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2019].
# Potelle

Potelle és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 2.019 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 159 | 177 | 183 | 251 | 354 | 350 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Guislain Cambier | |
# Pilot Corporation

Pilot Corporation (株式会社パイロットコーポレーション, Kabushiki Kaisha Pairotto Kōporēshon, TYO 7846) és una empresa productora de bolígrafs amb seu a Tòquio (Japó). Produeix articles de papereria i d'escriptura, i joieria, però és coneguda sobretot pels seus bolígrafs. És el tercer fabricant de bolígrafs més important dels Estats Units i el primer al Japó. Té un bon nombre de filials a molts països del món, com el Regne Unit, Malàisia, el Brasil, l'Àfrica del Sud, Alemanya i França. Ryosuke Namiki fundà l'empresa l'any 1918 i des de llavors ha estat capdavantera a la indústria dels bolígrafs.

## Inicis

El projecte va ser iniciat per Ryosuke, el qual va desenvolupar un primer prototip d'estilogràfica, impulsat pel desig de millorar les de l'època. Després, amb el suport de Masao Wada, company de treball d'aquest, van començar a elaborar i vendre plomes estilogràfiques en 1918. La companyia va comptabilitzar 200.000 iens de capital i va rebre el nom de The Namiki Manufacturing Company. En 1938, canvià The Pilot Pen Co., Ltd. i en 1989, finalment canvià a Pilot Corporation com a nom definitiu.

## Enllaços externs

* Web Oficial (anglès)
* Web Oficial de Pilot Spain (castellà)
* web oficial de Pilot Argentina Arxivat 2009-02-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Besiberri Sud

El Besiberri Sud és una muntanya que es troba en límit dels termes municipals de la Vall de Boí i de Vilaller, a l'Alta Ribagorça; situada en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
«El seu nom prové del basc "base-be erri", contrada sota l'espadat. L'aplicació al pic és secundària. Besiberri es digué de la vall i de l'estany, llocs que interessen als pastors i muntanyencs del país».
El pic, de 3.023 metres d'altitud, amb una prominència de 36 metres, es troba en la cresta del Massís del Besiberri, que separa l'occidental Vall de Besiberri i l'oriental Capçalera de Caldes, i limita al sud-oest amb la Vall de Llubriqueto. Situat al sud del Besiberri del Mig i al nord del Comaloforno, té el Coll d'Abellers a l'oest.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Rutes

Rutes:
* Capçalera de Caldes: via Pantà de Cavallers, Pletiu de Riumalo, Barranc de Malavesina i Estany de Malavesina.
* Vall de Llubriqueto: per Barranc de Llubriqueto, Planell de Llubriqueto, Estany Gémena de Baix, Estany Gémena de Dalt, Estanys Gelats i Coll d'Abellers.
* Vall de Besiberri: via Barranc de Besiberri, Estany de Besiberri, Refugi de Besiberri i Coll d'Abellers. Són uns 1500 metres de desnivell que es poden fer en unes 6 hores. És una ruta fàcil. El pas clau és l'accés al coll d'Abellers que és molt dreterut.

## Referències

* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. [Consulta: 12/06/2011]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Besiberri Sud. [Consulta: 22/09/2013]
* ↑ Calculada per Josep Borrut, amb les dades de l'Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 12/06/2011]
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)

## Enllaços externs

* Ressenya de l'ascens des del Túnel de Vielha
# Barzelletta

Barzelletta (italià per "broma") era una forma de vers popular utilitzada pels compositors de frottola a Itàlia en els segles XV i XVI. Es una cançó pròpia de la poesia italiana que probablement deriva del bergerette francès i amb un estil pertanyent en part al virelai i en part al rondó.
És generalment de mètrica de tipus troqueu, amb vuit síl·labes per línia. La barzelletta consisteix en tres seccions: un reprisa amb quatre línies rimant (abba o abab), una estrofa, i una volta. Tenia acompanyament musical, generalment llaüt i viola, i tendia a ser animada, per a ballar, amb accents pesats en les cadències.

## Vegeu també

* Acudits de violes

## Referències

* ↑ Brewer, Robert Lee. «Barzeletta (or Frottola-barzelletta): Poetic Forms» (en anglès). [Consulta: 27 novembre 2020].
# Phrynobatrachus auritus

Phrynobatrachus auritus és una espècie de granota que viu al Camerun, República Centreafricana, República del Congo, República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial, el Gabon, Nigèria, Ruanda, Uganda i, possiblement també, a Angola.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L., Burger, M. & Howell, K. 2004. Phrynobatrachus auritus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Phrynobatrachus calcaratus

Phrynobatrachus calcaratus és una espècie de granota que viu al Camerun, República Centreafricana, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, Ghana, Guinea, Libèria, Nigèria, Senegal i, possiblement també, a Benín, República Democràtica del Congo, Gàmbia, Guinea Bissau, Mali, Sierra Leone i Togo.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rödel, M.-O. & Amiet, J.-L. 2004. Phrynobatrachus calcaratus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Diccionari de frases fetes i locucions

El diccionari de frases fetes i locucions recull la fraseologia d'un idioma. A vegades també hi inclou proverbis. Habitualment les entrades segueixen l'ordre alfabètic. Les frases fetes solen tenir un to col·loquial; per això es pot considerar que els diccionaris de frases fetes tenen un caràcter col·loquial.

## Estructura

La microestructura dels articles dels diccionaris de frases fetes pot incloure informació sobre la categoria gramatical, una descripció i exemple sobre els usos de l'expressió.
Exemple:
SOL (m.)
* El sol de mitjanit SD, sol que es veu sobre l'horitzó durant tota la nit a l'estiu a les regions polars (IEC)
De viatge de noces van anar a Finlàndia a veure el de mitjanit.
* Fer un sol que bofega SV, fer un sol molt fort
Anirem a refrescar-nos al riu, que fa un sol que bofega

## Diccionaris en línia

Actualment es troba disponible en línia el Diccionari de sinònims de frases fetes (DSFF), de M. Teresa Espinal.

## Enllaços externs

* Rodamots, recull de frases fetes Arxivat 2014-10-20 a Wayback Machine.
* Diccionari català - anglès/ anglès - català de frases fetes i locucions

## Referències

* ↑ Diccionari de sinònims de frases fetes, de M. Teresa Espinal, https://ddd.uab.cat/record/89642
* ↑ Espinal, M. Teresa. Diccionari de sinònims de frases fetes, 2006, p. 1269.
* ↑ «Entrada de SOL, Diccionari Institut d'Estudis Catalans».
# Diccionari de mitologia grega i romana

El Diccionari de mitologia grega i romana (en francès: Dictionnaire de la mythologie grecque et romaine) és un diccionari enciclopèdic obra del llatinista Pierre Grimal (1912-1996), que recull, de manera gairebé exhaustiva, tota la mitologia grega i romana que consta en els clàssics grecollatins. Fou publicada per primera vegada el 1951, i la darrera edició i definitiva (la quinzena) es publicà el 2001, cinc anys després de la mort de l'autor.
Es tracta d'una obra consulta que pretén ser un «repertori còmode de les llegendes i dels mites citats o emprats més generalment en la literatura antiga», oferint solament les «nocions indispensables» dels mites d'una manera breu i concisa. L'autor reconeix que no pretén ser una obra erudita ni entrar en la interpretació i la gènesi dels mites, tasca per la qual remet a l'Ausführliches Lexikon der griechischen und römischen Mythologie (1884-1937). En conseqüència, ha esdevengut un llibre de referència per estudiants i professors, tant d'institut com universitaris, i de disciplines com la història de l'art, la filosofia, l'arqueologia i, sobretot, la filologia clàssica; en general, també és un bon complement per tothom qui s'interessi per la mitologia.
La traducció catalana fou publicada el 2008 per l'editorial Edicions de 1984 sobre la darrera edició francesa, i és obra dels filòlegs clàssics Montserrat Franquesa, Joaquim Gestí i Andreu Martí. L'edició incorpora un aparat crític amb les citacions dels autors i els passatges que esmenten cada personatge mitològic, i constitueix un referent pel que fa a la fixació dels noms propis del llatí i del grec al català, elaborada seguint els criteris d'Alberich i Ros (1993), i solament superat amb la publicació del Diccionari Grec-Català el 2015.

## Notes i referències

* 1 2 3 «El ‘Diccionari de mitologia grega i romana’ de Pierre Grimal, finalment en català». Vilaweb, 11-06-2008 [Consulta: 15 octubre 2023].
* ↑ «Introducció», p. XI.
* ↑ Alberich, Joan; Ros, Montserrat. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 8477392250.
* ↑ Les formes prescrites per la traducció catalana del Pierre Grimal i les altres obres esmentades fan part del llibre d'estil de la Viquipèdia.

## Bibliografia

* Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Traducció: Montserrat Franquesa, Joaquim Gestí i Andreu Martí. Edicions de 1984, 2008. ISBN 9788496061972.
# Presa de Brandvlei

La Presa de Brandvlei és un tipus de presa de terra de farciment del riu Lower Brandvlei al Cap Occidental, Sud-àfrica. Es va acabar el 1983 i l'entrada és el riu Holsloot.

## Referències

* Llista de preses sud-africanes del Departament d'Afers de l'Aigua
# Porta de la Ciutadella

La Porta de la Ciutadella (castellà: Puerta de la Ciudadela) és un monument històric de Montevideo, la capital de l'Uruguai.

## Informació

Aquesta construcció data de l'any 1742, quan la ciutat es trobava sota domini imperial d'Espanya, a la llavors Banda Oriental (vegeu Virregnat del Riu de la Plata). La Porta va ser edificada per les tropes militars espanyoles i originalment formava part d'una construcció més gran. El 1877 es va demolir bona part de la fortalesa original de la Ciutadella per construir l'actual Plaça de la Independència.
La Porta va ser construïda amb granit. Actualment, té una funció simbòlica, ja que separa la ciutat moderna de l'antiga Montevideo colonial, el barri conegut com a Ciudad Vieja ("Ciutat Vella").
* Rèplica de la Ciutadella, antiga fortalesa militar de Montevideo.

## Referències

* ↑ Raíces españolas en San Felipe y Santiago de Montevideo Arxivat 2009-01-30 a Wayback Machine. (castellà)
# Porta de l'antiga Casa Rectoral

La Porta de l'antiga Casa Rectoral és una obra gòtica de Gratallops (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una porta adovellada. La dovella clau té un relleu amb un cercle i una creu a sobre. S'ha conservat al lloc actual i ha estat objecte de consolidació perquè contribueix al sosteniment d'una casa sobre el carrer que hi ha al costat.

## Història

La porta pertanyé a l'antiga casa rectoral. La seva datació pot fer-se en funció d'un soterrani avui desaparegut que formava part de la mateixa casa i la funció del qual era de capella. Aquest tenia una nau amb volta de creueria típicament gòtica. Es tractava, potser, del primer o segon oratori del poble. El fet d'ésser situat al nucli més antic de la població i dins de la casa rectoral així ho sembla confirmar. És possible que deixés d'utilitzar-se regularment quan es bastí la nova església i, finalment, la casa s'enrunà com tot el bloc de cases primitives on és situada. La qualitat de la portalada n'ha evitat la desaparició.

## Referències

* 1 2 «Porta de l'antiga Casa Rectoral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Beñesmen

Beñesmen o Beñesmer va ser el nom que els aborígens guanxes van donar al mes d'agost, que era també la festa de la collita celebrada a aquest mes.
Era el festival més important dels antics aborígens de les Illes Canàries, principalment de l'illa de Tenerife. Era la festa de la collita i era considerada el "Any Nou", que coincidia amb la recol·lecció de la collita. Se celebrava durant la primera lluna d'agost.
En aquesta època de l'any es distribuïen les terres i àrees de ramaderia i pesca. També s'ofrenaven els productes de la collita als déus, també ofrendaban llet i mel.
El festival del Beñesmen va ser cristianitzat en la festivitat de la Verge de Candelaria (patrona de les Illes Canàries) el 15 d'agost.

## Referències

* ↑ «Historia de las siete islas de Canaria». Arxivat de l'original el 2018-12-12. [Consulta: 5 octubre 2017].
* ↑ «Descripción e historia del reino de las Islas Canarias: antes Afortunadas, con el parecer de sus fortificaciones.». Arxivat de l'original el 2018-11-23. [Consulta: 5 octubre 2017].
# Beňadovo

Beňadovo és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció de la vila data del 1677, amb el nom hongarès de Tyapessómező, però aquell any ja apareix també registrat amb el nom de Benedikowa. El 1796 el llibre de geografia nacional valorà la vila com un poble dolent. el 1828 hi havia 366 persones i 68 cases. El 1899 el nom oficial canvià pel de Benedekháza segons la nova política hongaresa. El 1910, segons el cens, hi havia 372 persones (majoritàriament eslovacs). Fins al Tractat del Trianon la vila pertanyia al Regne d'Hongria, al comtat d'Árva; després passà al districte de Námestovo, a l'aleshores Txecoslovàquia, i finalment el 1993 a l'actual Eslovàquia.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «História obce - Oficiálna stránka obce Beňadovo». [Consulta: 28 gener 2024].
# Dòlar de les illes Caiman

El dòlar de les illes Caiman (en anglès Cayman Islands dollar o, simplement, dollar) és la moneda oficial del territori britànic de les illes Caiman. Normalment s'abreuja $, o CI$ per diferenciar-lo del dòlar dels Estats Units i d'altres tipus de dòlars. El codi ISO 4217 és KYD. Se subdivideix en 100 cents.
Tradicionalment, les illes Caiman utilitzaven la moneda de Jamaica. Primer hi va circular la lliura jamaicana i, des del 1969, el dòlar jamaicà. L'1 de maig del 1972, però, es va crear una unitat monetària pròpia per a les illes Caiman. La moneda jamaicana i la de les illes Caiman van tenir valor legal conjuntament fins al 31 d'agost d'aquell any, en què el dòlar jamaicà va deixar de tenir-ne.
Emès per l'Autoritat Monetària de les Illes Caiman (Cayman Islands Monetary Authority), en circulen monedes d'1, 5, 10 i 25 cents, i bitllets d'1, 5, 10, 25, 50 i 100 dòlars; abans també en circulaven bitllets de 40 dòlars.
Segons les taxes de canvi actuals, és una de les unitats monetàries de valor més alt del món.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 1,0052 KYD; 1 KYD = 0,9948 EUR (3 d'abril del 2006)
* 1 USD = 0,8281 KYD; 1 KYD = 1,2075 USD (3 d'abril del 2006)
El dòlar de les illes Caiman té un canvi fix respecte al dòlar dels Estats Units i un valor gairebé equivalent al de l'euro.

## Vegeu també

* Dòlar

## Enllaços externs

* (anglès) Autoritat Monetària de les Illes Caiman
# Priolepis randalli

Priolepis randalli és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf d'Aqaba i a l'Illa Jana (Golf Pèrsic).

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Winterbottom, R. i M. Burridge 1993. Revision of the species of Priolepis possessing a reduced transverse pattern of cheek papillae and no predorsal scales (Teleostei: Gobiidae). Can. J. Zool. 71:494-514.
# Pino del Oro

Pino de Oro és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 280 | 245 | 234 | 221 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Manuel Barreiro | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Jesús Ángel Antón Rodríguez | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Jesús Ángel Antón Rodríguez | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Edifici al carrer Vic, 40 (Caldes de Montbui)

Edifici al carrer Vic, 40 és una casa de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i dues plantes amb la coberta inclinada de teula àrab. Hi ha una obertura per planta, totes elles allindades. La de la planta baixa té els brancals i la llinda de pedra i a la llinda hi ha una inscripció amb la data 1622. La finestra del segon pis és quadrada i amb un acabat molt senzill, és per ventilar la sota coberta o golfes.

## Referències

* ↑ «Edifici al carrer Vic, 40». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Ecologistes Grecs

Ecologistes Grecs (grec Έλληνες Οικολόγοι, Ellines Ιkologi) abans Unió d'Ecologistes (grec Ένωση Οικολόγων, Enosi Ιkologon) és un partit polític grec de caràcter ecologista dirigit per Dimosthenis Vergis, un treballador autònom, sindicalista, periodista i activista pacifista. És oposat als Verds Ecologistes.
Vergis s'ha caracteritzat per desplegar fotografies de nus femenins a la seva campanya, i fins i tot ell mateix ha posat nu als cartells electorals del partit, com el de les eleccions legislatives gregues de 2000. A les eleccions de 2004 se li va prohibir la participació per ordre del Tribunal Suprem Grec.

## Resultats electorals

Resultats des de 1993 :
| Any | Eleccions | Vots | % | Escons |
| 1993 | Parlament | 5,378 | 0.08 | - |
| 1994 | Parlament europeu | - | - | - |
| 1996 | Parlament | 19,934 | 0.29 | - |
| 1999 | Parlament europeu | 30,684 | 0.48 | - |
| 2000 | Parlament | 20,466 | 0.30 | - |
| 2004 | Parlament | - | - | - |
| 2004 | Parlament europeu | 32,956 | 0.54 | - |
| 2007 | Parlament | 1,740 | 0.02 | - |

## Enllaços externs

* Web del partit Arxivat 2016-03-23 a Wayback Machine.
# Dolínivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Dolínovka».
Dolínivka (en (ucraïnès): Долинівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 680 habitants. Pertany al districte de Bilogorsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].