OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agoncillo

Agoncillo és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Mitjana. El terreny és sedimentari per la confluència dels rius Ebre i Leza. L'únic aeroport de la comunitat, l'Aeroport de Logronyo-Agoncillo està situat dintre del seu terme municipal.
En 1953 es va segregar del municipi de Agoncillo, per a formar un municipi independent, el barri d'Arrúbal, un poble de colons que van comprar les terres que treballaven i que eren propietat del Marquès de Santillana. Amb això, es va interrompre la continuïtat del municipi de Agoncillo, que ara té un exclave amb les terres i casar de San Martín de Berberana.

## Història

Es creu que el nom de la localitat prové d'un antic assentament celtiber anomenat Egon situat als voltants. Agoncillo seria un diminutivo del terme anterior (Egon-ciello). Els vestigis més antics trobats en el municipi consisteixen en un soterrament tumular a la part alta de la Atalayuela (foresta de més de 420 msnm situat al sud del poble i a la seva la falda nord està situat el barri de les Bodegas), amb uns 60 individus amatents en posició fetal i amb el cap orientat cap al sud, amb aixovars de la Cultura del vas campaniforme de l'Eneolític (cap a 2000 - 1500 aC) i excavat l'estiu de 1970. A principis del segle xix es va trobar, al sud-est del municipi (terme de Barbarés), alguns miliaris de l'època romana (en l'actualitat algun d'ells es troba en l'església parroquial) que han estat datats en el segle iii dC., pertanyents a la calçada romana que discorria entre Cesaraugusta (Saragossa) i Virovesca (Briviesca). Finalment, a principis del segle xx, durant la construcció de la Base Aèria de Recajo, van aparèixer en la Dehesa de Aracanta inscripcions i restes d'una vila sota imperial, relacionada amb la mansió de Barbariana, citada en l'Itinerari d'Antoní.

## Política

En 2007 el Partido Riojano, qui ja governava el municipi en coalicción amb el Partit Popular, va assolir la majoria absoluta amb 5 escons, enfront dels 3 del PSOE i 1 del PP. Des de 1991 a 1999 el PSOE governava amb majoria absoluta. No obstant això aquest 1999 marca un punt d'inflexió en la intenció de vot del municipi, ja que, en la següent convocatòria electoral, el PR i el PP assoleixen el govern de l'ajuntament, confirmant-se aquest canvi de tendència de vot en les eleccions de 2007 amb la majoria absoluta del PR.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Agoncillo
* Col·legi Rural Agrupat Agoncillo Arxivat 2006-10-18 a Wayback Machine.
# Aegialites longicornis

Aegialites longicornis és una espècie de coleòpter de la família Salpingidae. Es troba a California (EUA).

## Referències

* ↑ Llistat d'espècies Texas A&M University
# Aegialites fuchsii

Aegialites fuchsii és una espècie de coleòpter de la família Salpingidae. Es troba als Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* ↑ Llistat d'espècies Texas A&M University
# Aleka Papariga

Aleka Papariga (en grec: Αλέκα Παπαρήγα) (Atenes, 5 de novembre de 1945) és una política grega, coneguda per haver estat entre 1991 i 2013 la secretària general del Partit Comunista de Grècia; va ser la primera dona a ocupar aquest càrrec al seu país.

## Primers anys

Els seus pares van participar en la resistència a l'ocupació de Grècia durant la Segona Guerra Mundial i eren membres del KKE.
Es va graduar a la Facultat de Filosofia de la Universitat d'Atenes i va treballar durant vuit anys com a comptable. Va exercir també com a professora en l'ensenyament privat. L'any 1976 es va convertir en alliberada del KKE i es va dedicar per complet a activitats en fronts socials i del mateix partit.

## Carrera política

Papariga va començar com activista del moviment pacifista el 1961 i de l'organització juvenil d'Esquerra Democràtica Unida (EDA). Fou una activa militant del moviment estudiantil fins al cop d'Estat de 1967, que va instaurar la Dictadura dels Coronels. És aleshores quan passà a ser membre de la direcció clandestina de l'organització juvenil EDA i d'altres organitzacions de caràcter estudiantil, enfrontades a la dictadura.

### Activitat durant la dictadura militar (1967-1974)

El 1968 s'uní a l'il·legalitzat Partit Comunista de Grècia (KKE), prenent part activa en el moviment de familiars de presos polítics.
L'any 1974 fou derrocada la Dictadura dels Coronels i es proclamà la República. Fou aleshores quan, per iniciativa del KKE, s'organitzaren els Comitès Ciutadans per a l'Organització del Partit, sent Papariga responsable d'aquests a Atenes.
Es convertí en una de les líders del moviment feminista grec el 1981, fins al seu nomenament com a secretària general del KKE el 1991. Durant la seva etapa en el moviment feminista va participar també a la Federació Democràtica Internacional de Dones (FDIM), així com en organismes de l'ONU dedicats a la dona i en diverses conferències.
Papariga va ser escollida membre del Comitè Central del KKE després de la celebració del X Congrés del partit, el 1978, i membre del seu Buró Polític el 1986. El 27 de febrer de 1991, després del XV Congrés del Partit Comunista de Grècia (KKE), va ser elegida secretària general, i reelegida fins al XIX Congrés, celebrat a l'abril de 2013. Així, Aleka Papariga ha estat una de les persones que més temps ha ostentat la secretaria general del KKE.

## Referències

* ↑ CV at Hellenic Parliament website.
* ↑ Biografia
* ↑ ΜΕΤΑ ΤΟ ΣΥΝΕΔΡΙΟ Τι σημαίνουν οι αλλαγές στο ΚΚΕ (grec)

## Enllaços externs

* Traducció del discurs de Papariga pel 94è aniversari del KKE (anglès)
# Aigua amb sal

Aigua amb sal és una pel·lícula espanyola i porto-riquenya de 2005, dirigida per Pedro Pérez Rosado i protagonitzada per Joan Crosas, Leyre Berrocal, Bebe Pérez, Yoima Valdés, Juan Carlos Morales, Ofelia Medina i Candela Fernández. Va ser presentada en la secció de nous directors al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Olga rep una beca per a anar-se a estudiar a Espanya i abandona la seva Cuba natal amb l'esperança d'una vida millor. Amb el pas del temps, es converteix en una immigrant il·legal que ha de buscar-se la vida entre les misèries de les grans urbs. En un altre costat es troba Mari Jo, una jove valenciana de la Ribera Alta que pertany a una família ofegada pels problemes. Mari Jo i Olga es coneixen quan entren a treballar de manera il·legal en una fàbrica de mobles, en la qual cobren dos euros per hora. Són dos supervivents que lluiten per trobar el seu lloc en un país desenvolupat, ple d'oportunitats a les quals només accedeixen uns pocs.

## Repartiment

* Yoima Valdés, com Olga.
* Leyre Berrocal, com Mari Jo.
* Juan Carlos Morales, com Johnny.
* Candela Fernández, com Lucía.
* Bebe Pérez, a drogoaddicte.
* Ofelia Medina, com a Oblit.
* Joan Crosas, com a cuiner.
* Elia Enid Cadilla, com a infermera.
* Lola Moltó, com a propietària.
* Empar Ferrer, com a veïna.
* Albert Forner, com a gitano.
* Diego Braguinsky, com a client.

## Premis i nominacions

Al XXXI Festival de Cinema Iberoamericà de Huelva va obtenir el Colón de Plata a la millor actriu (Yoima Valdés) i fou candidata al Colón d'Or a la millor pel·lícula. Va obtenir el premi a la millor pel·lícula i el premi al millor director a la Mostra de València de 2005. També va rebre un dels premis especials de cinema als XV Premis Turia.

## Referències

* ↑ Aigua amb sal a esadir.cat
* ↑ Pedro Pérez-Rosado presenta ´Agua con sal´, Diari de Córdoba, 22 de setembre de 2005
* ↑ 'Ciudade Baixa', de Sergio Machado, ganadora del 'Colón de Oro', 20 Minutos, 26 de novembre de 2005
* ↑ Pérez-Rosado: «Agua con sal habla de la marginación de las mujeres trabajadoras más que de legalidades», Levante-EMV, 1 de desembre de 2005
* ↑ Cartelera Turia premia a Coixet, Zambrano, Perugorría y Cercas, Levante-EMV, 23 de juny de 2006
# Akatsuka

Akatsuka (赤塚) és un barri del districte especial d'Itabashi, a Tòquio, Japó. En el passat també fou un municipi, amb la classificació de poble.

## Geografia

El barri d'Akatsuka es troba localitzat a la part nord-occidental del districte especial d'Itabashi. Geogràficament, Akatsuka es troba a l'altiplà de Musashino. Els límits del barri són amb Misono al nord; amb Daimon, Yotsuba i Tokumaru a l'est; amb Akatsuka-shinmachi al sud i amb Narimasu a l'oest. Cal assenyalar que el barri d'Akatsuka es troba a vora 300 metres de la frontera amb la prefectura de Saitama.

### Sub-barris

El barri compta amb huit sub-barris:
* Akatsuka 1 chōme (赤塚一丁目)
* Akatsuka 2 chōme (赤塚二丁目)
* Akatsuka 3 chōme (赤塚三丁目)
* Akatsuka 4 chōme (赤塚四丁目)
* Akatsuka 5 chōme (赤塚五丁目)
* Akatsuka 6 chōme (赤塚六丁目)
* Akatsuka 7 chōme (赤塚七丁目)
* Akatsuka 8 chōme (赤塚八丁目)

## Història

Els orígens del llogaret d'Akatsuka es poden trobar entre el període Kamakura i el període Azuchi-Momoyama, quan formava part del districte de Toshima, a l'antiga província de Musashi. El primigeni municipi d'Akatsuka es creà de manera oficial poc després de la restauració Meiji, amb l'establiment de l'actual sistema de municipis. Tot i que en un principi, al 1871, formà part de la prefectura d'Urawa (predecessora de la prefectura de Saitama), poc temps després, l'any 1889, passà a integrar el ja desaparegut districte de Kita-Toshima, a l'antiga prefectura de Tòquio, sent ja considerat formalment un municipi. El poble d'Akatsuka mantindria la seua autonomia municipal fins que, l'1 d'octubre de 1932, l'antiga ciutat de Tòquio va absorbir el districte de Kita-Toshima amb tots els seus municipis, integrant-los alhora en el nou districte urba d'Itabashi.
En l'actualitat, el territori de l'antic poble d'Akatsuka es troba dividit entre els barris d'Akatsuka, Akatsuka-shinmachi, Shingashi, Daimon, part de Takashimadaira, Tokumaru, Narimasu, Misono i Yotsuba.

## Transport
### Ferrocarril

Al barri d'Akatsuka no existeix cap estació de ferrocarril. No obatant això, n'hi ha estacions que duen el nom del barri, com ara l'estació de Chikatetsu-Akatsuka, del Metro de Tòquio, a Nerima i l'estació de Shimo-Akatsuka (Akatsuka de baix), propietat dels ferrocarrils Tōbu i localitzada al barri d'Akatsuka-shinmachi.

### Carretera

* N-17
* TK-446

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=13&city=1131190&id=49394
* ↑ https://minchizu.jp/tokyo/t-itabashi.html
* ↑ https://map.goo.ne.jp/list/address/13119002/
# Akasvayu

Akasvayu S.L. és una promotora immobiliària barcelonina que va ser fundada el 2001 per Josep Amat i Josep Obiol. Aquest últim es va desvincular de l'empresa poc després de la fundació. El 2005 es va donar a conèixer àmpliament gràcies a un acord de patrocini per tres anys (ampliable a quatre) amb el Club Bàsquet Girona, equip de l'ACB, que passà a anomenar-se Akasvayu Girona.
Degut a la crisi immobiliària, l'any 2009 Akasvayu va fer pactes amb caixes catalanes per reduir deute, que van portar que la promotora es quedés sense actius immobiliaris, i que es van adjudicar les entitats financeres. Entre elles hi ha Caixa Penedès i Caixa Laietana, que es van adjudicar promocions a Sant Just Desvern, Vic, Celrà i Palafrugell.
L'any 2010 la immobiliària Finques 3 Cases va instar el concurs necessari de creditors d'Akasvayu, que va ser admès a tràmit pel jutjat mercantil número 3 de Barcelona. Finques 3 Cases reclamà a Akasvayu 900.000 euros per l'incompliment d'un contracte que preveia que la immobiliària Finques 3 Cases comercialitzés en exclusiva totes les promocions d'Akasvayu a Espanya i a Andorra, xifra que rondava els 4.000 habitatges segons les previsions. No obstant això, Akasvayu només va lliurar 121 habitatges i quatre locals.
Akasvayu, que va irrompre en el mercat en plena bombolla immobiliària i amb un model de negoci basat en l'endeutament, està avui desmantellada, suma un deute d'uns 100 milions i no disposa de domicili social. La societat ja no está operativa i no té treballadors. Va ser desnonada per impagament de la seva seu, al carrer Pere i Pons de Barcelona, on estava domiciliada també la societat que consta com a primer accionista, Drogba Seis, de la que és administrador únic Amat.

## Referències

* 1 2 3 4 Reclamen 1,1 milions d'euros a Akasvayu
* ↑ La Vanguardia, 28 juliol 2010, El juez declara el concurso necesario de Akasvayu

## Enllaços externs

* Web del Club Bàsquet Girona Arxivat 2007-05-09 a Wayback Machine.
# Akasha Kid

Alasha Kid és una cantant argentina, resident a Màlaga i habitual dels ambients underground madrilenys. Es va donar a conèixer a través de Youtube. El seu estil, influenciat per diverses cultures, és una barreja de trap, r&b i / o dancehall. Canta i rapeja en anglès i castellà.
Els seus temes tracten sobre els conflictes interns, les inseguretats i els amors i desamors pels quals passen els adolescents i els joves. La seva infància es va desenvolupar en diversos països sud-americans, incloent Hondures, on va viure durant 5 anys abans de venir a Espanya, la qual cosa també es reflecteix en les seves cançons.

## Referències

* 1 2 Madjody; Herrera, Gonzalo. «Las nuevas chicas que no te puedes perder de la música urbana española» (en castellà), 01-08-2018. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «No os durmáis con Akasha Kid» (en castellà), 28-10-2018. [Consulta: 9 març 2019].

## Enllaços externs

* Canal Youtube d'Akasha Kid
# Agrupació Femenina Radical

L'Agrupació Femenina Radical va ser una organització de dones del Partit Republicà Radical a Castelló de la Plana, creada el 1932.

## Història

El Partit Republicà Radical no mantenia posicions molt avançades respecte a la incorporació de la dona a l'activitat política. El protagonisme de la dona, tot i reconèixer-la una sèrie de drets, es veia més vinculat a la llar i a la família, però a una llar i a una família republicana, fonamentades en una ètica i un esperit republicà que feia insistència en què d'aquelles llars haurien d’eixir els futurs republicans. La difusió dels principis republicans entre les dones es convertia en un assumpte clau, ja que tenien la responsabilitat d'educar els seus fills. Els col·lectius femenins exercirien aquesta labor de socialització dels valors polítics del republicanisme i amb aquesta finalitat va sorgir l’Agrupació Femenina Radical que, encara que gaudia de plena autonomia en el seu funcionament d'acord amb el seu reglament, havia d’actuar sempre «dentro de las bases y programas del Partido Radical al que tenían que estar afiliados todos sus socios». No va ser fins a la Segona República quan la presència de la dona en institucions del Partit Republicà Radical de Castelló es va fer realitat.
El 1932 naixia amb la intenció de reclutar les ciutadanes més conscienciades i participatives en l’àmbit local i amb uns objectius precisos: vetllar pels drets de les dones i dels xiquets i d’exercir una labor de socialització dels valors polítics del republicanisme, alhora que prestar ajuda a les associades necessitades en cas de malaltia o falta de treball. És a dir, en harmonia amb els ideals del partit, assignava a la dona tasques considerades exclusivament «femenines». En el seu reglament constava que era una associació essencialment instructiva i benèfica, tant en l’ordre social com en el polític, i amb l'objectiu d’enfortir les relacions d’amistat i d'estima entre tots els republicans. Entre les dones implicades amb l'Agrupació cal destacar-ne Dolores Climent, Concepción Gasset Solis i Teresa Giner. L'Agrupació tenia la seua seu al carrer Ruiz Zorrilla de Castelló, en el Centre Instructiu de la Unió Republicana.
Com a organisme autònom de l’Agrupació Femenina Radical es va crear el rober anomenat "Mariana Pineda", òrgan autònom del Partit Radical dedicat a la beneficència i a proporcionar socors en espècie o en metàl·lic als necessitats, impedits, ancians, etc. El rober es mantenia amb quotes i donatius de l’Agrupació Femenina i fou gestionat per Concepción Gasset i Dolores Climent.

## Referències

* ↑ «Dolores Climent». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Concepción Gasset Solis». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Teresa Giner». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Airline Tycoon

Airline Tycoon és un videojoc en el qual has de dissenyar i gestionar la teva pròpia companyia aèria. Aquí podràs dissenyar els teus avions, el teu personal, les teves instal·lacions, etc. Hauràs de controlar tots els vols. Si hi ha un desastre natural, hauràs de tenir molta organització perquè tots els vols surtin a temps i ningú surti ferit. El joc va ser desenvolupat per Spellbound i publicat per Infogrames l'any 1998.

## Acollida

Les vendes d'Airline Tycoon van superar les 150.000 unitats a tot el món l'any 2001.
El 2001 una ressenya d'IGN va donar a Airline Tycoon una bona puntuació de 7.9/10. Airline Tycoon2 rebé de Metacritic una puntuació mediocre de 57/100.

## Referències

* ↑ Pullin, Keith «This town ain't big enough... Desperados: Wanted Dead or Alive». PC Zone, 98, 01-01-2001, pàg. 48.
* ↑ IGN Airline Tycoon Reviewon PC on IGN.com (20 Feb 2001)
* ↑ airline-tycoon-2 on Metacritic

## Vegeu també

* Moon Tycoon, videojoc d'ordinador de construcció de ciutats.
# Albert Tarrats i Farrerons

Albert Tarrats i Farrerons (les Borges Blanques, 1943 - les Borges Blanques, 6 de gener de 2022) va ser un militant independentista, activista cultural i restaurador català.

## Biografia

Tarrats va ser militant del Front Nacional de Catalunya durant el franquisme, convertint casa seva en un indret segur per a les reunions clandestines. Va ser impulsor d'Unió de Pagesos a Ponent i creador d'iniciatives culturals borgenques com la discoteca Groc dels anys 1970 i, al costat de la seua esposa Dolors Solé, de la Cafeteria Slàvia el 1994, amb l'accent posat aleshores en el jazz i el blues, esdevenint un referent ineludible de la música en directe.
També va participar en projectes col·lectius al servei de la construcció nacional dels Països Catalans, com Ràdio Ponent, on va formar part de la junta rectora entre els anys 1985 i 1987.

## Referències

* ↑ «Mor Albert Tarrats, el creador de la Cafeteria Slàvia, referent a Ponent». Segre, 07-01-2022. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Ha mort l’Albert Tarrats Farrerons, històric lluitador independentista de Les Garrigues». Llibertat.cat, 06-01-2022. [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ «S'ha mort Albert Tarrats, creador de l'Slàvia de les Borges Blanques i referent independentista». Vilaweb, 06-01-2022. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Vilarnau, Joaquim. «Ha mort Albert Tarrats, ànima de la Cafeteria Slàvia». Enderrock.cat, 06-01-2022. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Dalmau, Ferran. «Indòmit, Albert Tarrats». SomGarrigues, 08-01-2022. [Consulta: 9 gener 2022].
# Aldéievo

Aldéievo (en rus: Алдеево) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 43 habitants. Pertany al districte rural de Kozmodemiansk.

## Referències

* ↑ «Деревня АЛДЕЕВО (АЛДИСОЛА)» (en rus). Информационный ресурс Республики Марий Эл «12rus.ru». [Consulta: 12 abril 2016].
# Amengual

Amengual és el nom dels següents personatges:
* Bartomeu Amengual Andreu, periodista, economista i jurista establert a Barcelona
* Claudia Amengual Puceiro (Montevideo, 1969), traductora, escriptora i professora uruguaiana
* Esteve Amengual Begovich (Maó, 1829 – Barcelona, 1901), navilier i periodista menorquí establert a Barcelona
* Joan Amengual Fiol (Palma, 1955), primer objector de consciència militar de les Illes Balears
* Joan Josep Amengual i Reus (Mancor, 1793 - Binissalem, 1876), escriptor, filòleg, poeta i polític mallorquí
* Josep Amengual i Batle (Biniali, Mallorca, 1938), doctor en teologia i en història, llicenciat en història de l'església i professor d'història de l'església
* Josep Amengual Domingo (la Soledat, Palma, 1944), campió mundial de pesca submarina mallorquí
* Margalida Amengual i Campaner (Ciutat de Mallorca, 1888 - Costitx, 1919)
Viccionari
# Ametrea

Ametrea és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Ametrea nebulalis, que es troba a les Illes Sula.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 11 octubre 2011].
# Ametlla de Mar Observatory

L'Ametlla de Mar Observatory és un observatori astronòmic situat a l'Ametlla de Mar, Baix Ebre, amb codi d'observatori de la UAI número 946. El gestiona Jaume Nomen, i participa a l'Unicorn Project i en astrometria de planetes menors. S'hi han descobert nou asteroides.

## Referències

* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). Springer, 2012, p.1321. ISBN 3642297188.

## Enllaços externs

* Pàgina principal de l'observatori Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine.
# Amygdalodon patagonicus

Amygdalodon patagonicus és una espècie de dinosaure herbívor de coll llarg. És un nomen dubium. Va viure a l'estatge Bajocià del Juràssic, i només s'han trobat uns pocs fragments d'ossos i dents. Es coneix ben poc sobre aquest dinosaure.
L'Amygdalodon feia uns 15 metres de longitud i 4 d'alçada. Aquest animal era molt gran, arribava a pesar 24 tones. L'espècie va ser descrita per Cabrera a Argentina l'any 1947.

## Enllaços externs

* DinoDictionary Arxivat 2012-08-18 a Wayback Machine.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Aleksandr Griboiédov

Aleksandr Griboiédov (Moscou, 4 de gener de 1795 $^{(Julià)}$ - Teheran, 30 de gener de 1829 $^{(Julià)}$), nom complet amb patronímic Aleksandr Serguéievitx Griboiédov, rus: Александр Сергеевич Грибоедов, fou un dramaturg, músic, diplomàtic i poeta rus.

## Biografia

Va néixer en una família de l'antiga noblesa, fou un dels homes més cultes de l'època: va fer estudis a les facultats de lletres, dret i matemàtiques, i podia parlar francès, alemany, italià, persa, àrab, turc, llatí i grec, a més de ser un excel·lent pianista i compondre diverses peces musicals. Va seguir la carrera militar, però va abandonar-la per la diplomàtica, guiat pel seu caràcter impulsiu. Quan era jove va dur una vida social molt moguda i no sempre sensata: va afiliar-se a una lògia maçònica, va participar en festes i bacanals i va batre's en diversos duels, en un dels quals, contra Iakubóvitx, va quedar ferit en una mà, que li va quedar desfigurada per sempre. Del 1818 al 1829 va estar destinat a l'ambaixada russa a Teheran, i fins i tot va ocupar el càrrec de ministre plenipotenciari. En un d'aquells intervals on no estava destinat a l'ambaixada, el 1825 a Geòrgia, fou detingut com a sospitós de participar en el complot dels desembristes. Després de dos mesos d'arrest fou declarat innocent, restituït i ascendint en el seu càrrec diplomàtic. En els seus freqüents viatges de Moscou a Teheran solia parar-se a Tiflis, on va establir estrets contactes amb els poetes i intel·lectuals de Geòrgia com Vajtang Orbeliani, Nikoloz Barataixvili i Aleksandr Txavtxavadze, amb la filla del qual, Nina, va casar-se. Aleshores la conclusió del Tractat de Turkmantxai que reafirmava el poder rus a Orient fou motiu de malestar popular i unes imprudents paraules del vehement Griboiédov causaren la ira del clergat musulmà, que va fer aixecar la població contra l'ambaixador rus. El 30 de gener de 1829 l'ambaixada russa a Teheran fou atacada i saquejada per les turbes enfurismades i tots els membres de la missió diplomàtica russa foren apallissats, amb l'única excepció del secretari Maltsov, que va aconseguir fugir-ne. El cos sense vida de Griboiédov fou arrossegat per la turba durant tres dies pels carrers de Teheran i només va poder identificar-se per la mà desfigurada. Només tenia 34 anys i amb prou feines feia mesos que estava casat. Per conciliar el tsar, el xa de Pèrsia va enviar-li en senyal de pau un fabulós diamant de 88,70 quilats, anomenat El Xa, que es guarda al Fons de Diamants del Kremlin de Moscou.

## Bibliografia

* George Bournoutian, "GRIBOEDOV, ALEXANDER SERGEEVICH" a Encyclopaedia Iranica