OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cerradomys scotti

Cerradomys scotti és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al Districte Federal del Brasil, el sud de l'Estat de Goiás i les parts adjacents de Mato Grosso do Sul i Minas Gerais, així com a Bolívia. Fou anomenada en honor de Scott Lindbergh, per les seves contribucions a la zoologia del Brasil.
Té l'esquena de color fosc. Es diferencia d'altres espècies per una sèrie de característiques cranials. Té 58 cromosomes.

## Referències

Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Cerreto Guidi

Cerreto Guidi és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Florència, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 30 km a l'oest de Florència. L'1 de gener de 2018 tenia 11.010 habitants.
Limita amb els municipis d'Empoli, Fucecchio, Lamporecchio, Larciano, San Miniato i Vinci.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Cerreto Guidi - Lloc web oficial (italià)
# Cementiri rus de Sainte-Geneviève-des-Bois

El cementiri rus de Sainte-Geneviève-des-Bois, específicament el conegut com el Cimetière de Liers, és un fossar de l'Església Ortodoxa Russa, situat al carrer Léo Lagrange de Sainte-Geneviève-des-Bois, al departament de l'Essonne, dins la regió de l'Illa de França.
El cementiri va esdevenir un indret ortodox rus l'any 1926, després que un grup d'immigrants blancs s'haguessin establert al Château de la Cossonnerie. Al fossar hi ha enterrats més de 10.000 emigrants russos, entre ells molts personatges famosos com el Premi Nobel Ivan Bunin o el cineasta Andrei Tarkovski.
# Castèlrenc

Castèlrenc (en francès Castelreng) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. El 2018 tenia 208 habitants.
Des del 2008, l'alcalde és Hervé Garcia del Partit Socialista.

## Referències

* ↑ «Castelreng : le maire Hervé Garcia avec des sortants et des nouveaux» (en francès). L'Independant, 06-03-2020. [Consulta: 25 abril 2021].
# Centàurea linifòlia

Centàurea linifòlia o centàurea (Centaurea linifolia) és una planta amb flor del gènere Centaurea que només es troba al nord-est de la península Ibèrica. Als Països Catalans només es presenta a Catalunya a l'oest del Llobregat i al País Valencià a l'Alt Vinalopó i al Maestrat, a Rossell, a la vora del riu Cérvol.

## Descripció

Planta aspra, amb pilositat curta i més o menys rígida, fulles linears o linears lanceolades enteres o subenteres. Fa de 10 a 40 cm. Floreix de maig a juliol. Viu en la brolla o pastures camefítiques en terrenys amb calç fins als 1130 m d'altitud.

### Subespècies

* C. linifolia ssp linifolia (fulles linears)
* C. linifolia ssp caballeroi (fulles de la tija més amples).

## Referències

* ↑ Toll Negre
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans
# Chilomys instans

Chilomys instans és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.100 i 3.700 msnm als Andes del centre de l'Equador, el nord i centre de Colòmbia i l'oest de Veneçuela. Es tracta d'un animal nocturn i omnívor. El seu hàbitat natural són les selves nebuloses. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Aguilera, M.; Tirira, D. G. Chilomys instans. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 25 abril 2017.
# Charles F. Urschel

Charles Frederick Urschel (Ohio, 7 de març de 1890 – 16 de setembre de 1970) fou el famós petrolier de Texas segrestat víctima de George "Machine Gun Kelly" Barnes. Urschel va fer nota de l'evidència de la seva experiència recordant sons de fons, comptant passos i tocant objectes que trobava a l'abast. Això va resultar molt valuós per a l'FBI en la seva investigació, com a agents van concloure que el sagrest d'Urschel s'havia celebrat a Paradise, Texas, basat en sons que Urschel recordava haver sentit mentre estava sent retingut com a ostatge. Charles F. Urschel va néixer a Washington Township, comtat de Hancock, Ohio el 1890 fill de Daniel Urschel i Emma (Anna) M Bangert. El primer matrimoni d'Urschel va ser amb Flored Slick la germana de Thomas Baker Slick, magnat del petroli conegut com "The King of the Wildcatters" (en català, "El Rei dels Pous de petroli".)

## Referències

* ↑ «FBI 100 The Legend of ‘Machine Gun Kelly’». FBI.
* ↑ Pittman, Kitty. «Slick, Thomas Baker (1883-1930)». Encyclopedia of Oklahoma History and Culture - Oklahoma Historical Society. Arxivat de l'original el 2012-11-19. [Consulta: 9 abril 2016].
# Charles Ernest Beulé

Charles Ernest Beulé (29 de juny de 1826 -4 d'abril de 1874) va ser un polític i arqueòleg francès.

## Biografia

Nascut a Saumur, Maine-et-Loire, va ser educat a l'École Normale, i després a Moulins, va ser enviat a Atenes el 1851 com un dels professors de l'École Française d'allà.
Ell va tenir la fortuna de descobrir la propylaea de l'acròpoli, i va publicar, L'Acropole d'Athènes. A la seva tornada a França va ser fet cavaller de la Légion d'honneur, professor d'arqueologia de la Bibliothèque Impériale, membre de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, i secretari perpetu de l'Académie des Beaux-Arts.
En política va ser elegit membre de l'Assemblea Nacional Francesa el 1871 per part del partit orleanista. Entre maig i novembre de 1873 va ser ministre de l'Interior.
Es va suïcidar el 4 d'abril de 1874.

## Obres

Les seves obres més importants són: Études sur le Peloponnese (2nd edition 1875); Les Monnaies d'Athenes (publicat el 1858); L'Architecture au siècle de Pisistrate (publicat el 1860); i Fouilles à Carthage (publicat el 1861).
Beulé també va ser l'autor de : Histoire de l'art grec avant Pericles, de 1870, i Le Proces des Cesars publicat entre 1867 i 1870.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Chisholm, 1911.

### Atribució

* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# Clitel·les

Clitel·les (en llatí Clitellae, en grec antic κανθήλια 'kanzelia' sàrries) eren les dues bosses que es posaven als dos costats del cavall, mula o ase, per portar objectes diversos.
La paraula s'usava sempre en plural, ja que n'eren dues, una a cada costat. A la Itàlia romana es posaven a les mules i ases però en altres llocs de l'imperi, es posaven també als cavalls. Plaute anomenava homo clitellarius al que aguantava sobre les seves espatlles una gran càrrega, ja fos moral o física.
Sext Pompeu Fest diu que les clitel·les eren també un instrument de tortura, i, per extensió, un lloc a Roma. També diu que el nom es donava a una gran cistella de vímet que es portava lligada a l'esquena i on es carregaven els raïms a la verema.

## Columna de Trajà

Algunes atzembles amb "clitellae" estan representades a la columna de Trajà.

## Referències

* ↑ White, K.D.. Farm Equipment of the Roman World. Cambridge University Press, 1975, p. 96 [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ Cicero, M.T.; Tyrrell, R.Y.. The Correspondence of M. Tullius Cicero. Hodges, Figgis & Company, 1890, p. 60 [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ Smith, W. A School Dictionary of Greek and Roman Antiquities: Abridged from the Larger Dictionary. Harper & Brothers, 1876, p. 86 [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ Erasmus, D. Altera Colloquia Latina (en castellà). University Press, 1908, p. 83 [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ «Plautus: Mostellaria» (en llatí). [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ Plaute. Mostellaria, III, 2, 91
* ↑ Festus, S.P.; Mueller, C.O.; Warnefridus, P. S. P. Festi de verborum significatione quæ supersunt, cum Pauli epitome, emendata et annotata a C. O. Muellero (en llatí), 1839, p. 59 [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ Smith, William (ed.). «Clitellae». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ «Trajan’s Column: An Emperor’s War Diary Carved in Stone», 22-05-2016. [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ Smith, W.; Anthon, C. A Dictionary of Greek and Roman Antiquities. Harper & brothers, 1843, p. 269 [Consulta: 18 març 2022].
# Rebita

Rebita és una música i ball tradicional que es va originar a Angola quan era una colònia portuguesa. És un gènere de música i dansa. Les parelles es mouen coordinades pel cap de la roda, fent gestos i el pas de la brúixola massemba.
Entre les bandes de música i els músics de rebita que han fet un progrés important desenvolupant aquest l'estil musical són Kiezos, Os Bongos, Super Renovacao, Africa Ritmos, Aguias Reais i Tchinina, Divicky, Paulino Pinheiro, Tony Von andi Minguito.

## Referències

* ↑ Moorman, Marissa Jean. Intonations: A Social History of Music and Nation in Luanda, Angola, from 1945 to Recent Times. Ohio: Ohio University Press, 2008, p. 290. ISBN 0821418238.
* ↑ «rebita». Dicionário da Língua Portuguesa com Acordo Ortográfico [em linha]. Porto: Porto Editora, 2003-2015. [Consulta: 16 maig 2015].

## Bibliografia

* Moorman, Marissa. Intonations: A Social History of Music and Nation in Luanda, Angola, from 1945 to Recent Times. Ohio University press. ISBN 9780821418246.
* Oyebade, Adebayo. [Rebita, p. 151, a Google Books Culture and Customs of Angola]. Greenwood Publishing Group, 2007, p. 151. ISBN 978-0-313-33147-3.
* Tenaille, Frank. [Rebita a Google Books Music is the Weapon of the Future: Fifty Years of African Popular Music]. Chicago Review Press, 2002. ISBN 978-1-55652-450-9.

## Vegeu també

* Música d'Angola
# Remix

* No s'ha de confondre amb Cultura remix.
Remix (traduït literalment com a «remescla»), és un anglicisme utilitzat a la música per a referir-se a una mescla alternativa d'una cançó en un estudi de gravació, per a donar-li un nou aspecte sonor o millorar la qualitat de so, a vegades amb la incorporació de nous ritmes i efectes.

## Vegeu també

* Versió (música)
* Enregistrament multipista

## Enllaços externs

* How To Remix? a WikiHow (anglès)
# Remixes 81−04

Remixes 81−04 és un disc de remescles d'una selecció de temes del grup anglès de pop electrònic Depeche Mode, publicat el 25 d'octubre de 2004.
Fou el primer llançament del grup d'ençà que la discogràfica EMI va adquirir el segell independent Mute Records. Es van publicar tres versions del disc, en principal estava format per 2 CDs, en l'edició limitada s'incloïa un CD extra amb noves remescles, i la darrera hi havia a més, un CD amb una selecció d'aquests tres discs. En el llibret de les tres edicions hi ha un assaig escrit per Paul Morley i es podia desbloquejar l'accés a un web secret. Durant la promoció del disc, aquest lloc web va posar a disposició dels seguidors una edició digital exclusiva titulada Remixes 81···04 Rare Tracks.

## Llista de cançons
### LCDMUTE L8

* Edició en un CD.

### CDMUTE L8

* Edició en doble CD.

#### CD 2
### XLCDMUTE L8

* Edició en triple CD.
* Els discos 1 i 2 són els mateixos que els de la versió en doble CD.

#### CD 3
### ZMUTEL8

* Temes extra per descàrrega digital.

## Dades

* Temes escrits per Martin Gore excepte "Shout", "Just Can't Get Enough" i "Photographic" (escrits per Vince Clarke).
* Temes cantats per David Gahan excepte "Home", "Route 66" i "A Question of Lust" (cantats per Martin Gore) i els instrumentals "Painkiller" i "Slowblow".

## Certificacions

| País | Certificació | Vendes |
| Alemanya | 1x Platí | 200.000 |

## Enllaços externs

* Informació sobre el disc Arxivat 2008-05-01 a Wayback Machine.
# Real Club Deportivo Córdoba

El Real Club Deportivo Córdoba fou un club de futbol de la ciutat de Còrdova, a Andalusia.
Va ser fundat el 1929 amb el nom de Racing Fútbol Club després de la fusió de dos clubs de la ciutat: el Sporting Fútbol Club (1920) i la Sociedad Deportiva Electromecánicas. L'any 1939 canvià el seu nom a Club Deportivo Córdoba, afegint el títol de Real el 1944. L'any 1954 va desaparèixer per deutes. En el seu lloc aparegué un nou club, el Córdoba CF.

## Referències

* ↑ Perfil a la futbolteca.
* ↑ Córdoba CF History (castellà)
# Resolució 103 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 103 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 3 de desembre de 1953, va recomanar a l'Assemblea General que a San Marino se li permetés ser membre de l'Estatut de la Cort Internacional de Justícia si complia amb les següents condicions:
* (a) acceptació de les provisions de l'Estatut.
* (b) acceptació de totes les obligacions d'un membre de les Nacions Unides sota l'article 94 de la Carta.
* (c) comprometre's a contribuir amb les despeses de la Cort amb una quantitat raonable que l'Assemblea General determinarà periòdicament prèvia consulta amb el Govern de San Marino.
La resolució va ser aprovada amb 10 vots a favor, cap en contra i una abstenció de la Unió Soviètica.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a la 200 (1953 - 1965)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rittman

Rittman és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 6.314 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rittman tenia 6.314 habitants, 2.424 habitatges, i 1.711 famílies. La densitat de població era de 404,3 habitants per km².
Dels 2.424 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,8% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.020 $ i la renda mediana per família de 41.643 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.885 $ mentre que les dones 23.708 $. La renda per capita de la població era de 16.049 $. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rittman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rittman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Ritter

Ritter és el nom dels següents personatges:
* Alexander Ritter (Narva, Estònia, 1833 – Múnic, Baviera, 1896), violinista i compositor d'ètnia alemanya
* August Gottfried Ritter (Erfurt, 1811 – Magdeburg, 1885) fou un organista i compositor alemany
* Carl Ritter (Quedlinburg, Saxònia-Anhalt, 1779 – Berlín, 1859), geògraf alemany
* Christian Ritter (1650 – 1725), compositor, mestre de capella i organista d'ètnia alemanya
* Gerhard Ritter (Bad Sooden-Allendorf, 1888 – Freiburg im Breisgau, 1967), historiador alemany
* Johann Wilhelm Ritter (Samitz, Silèsia, 1776 – 1810), físic i químic alemany
* Lina Ritter (Village-Neuf, Alt Rin, 1888 – 1981), poetessa francesa en alsacià
* Ole Ritter (Slagelse, 1941), ciclista danès
* Peter Ritter (Mannheim, 1763 – Mannheim, 1846), violoncel·lista i compositor
* Robert Ritter von Greim (Bayreuth, Alemanya, 1892 – Salzburg, Àustria, 1945), noble, pilot i oficial de l'exèrcit alemany
* Théodore Ritter (París, 1836 – 1886), pianista i compositor francès
* Fréderik Louis Ritter (Estrasburg, Alsàcia, 1834 – Anvers, Bèlgica, 1891), compositor i musicògraf alemany.
* Karl Ritter von Frisch (Viena, 1886 – Múnic, 1982), etòleg i professor universitari austríac
* Franz Ritter von Epp (Múnic, 1868 – 1946), oficial de l'exèrcit imperial alemany.
* Franz Ritter von Soxhlet (Brno, Bohèmia, 1848 – Múnic, Alemanya, 1926), químic.
També:
# Resolució 1967 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1967 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 19 de gener de 2011. Després de recordar les resolucions anteriors sobre la situació a Costa d'Ivori, incloses les resolucions 1933 (2010), 1942 (2010), 1946 (2010), 1951 (2010) i 1962 (2010), el Consell va augmentar el nombre de forces a l'Operació de les Nacions Unides a Costa d'Ivori (UNOCI) en 2.000.
La resolució reforçaria les forces de manteniment de la força de les Nacions Unides a 12.000.

## Resolució
### Observacions

En el preàmbul de la resolució, el Consell va recordar que el Secretari General de les Nacions Unides Ban Ki-Moon havia recomanat el desplegament de 2.000 soldats de pau addicionals amb caràcter temporal fins al 30 de juny de 2011, a més dels autoritzats a la Resolució 1942. Les tropes podrien ser redistribuïdes entre la Missió de les Nacions Unides a Libèria (UNMIL) i la UNOCI, de conformitat amb Resolució 1609 (2005).
Mentrestant, hi havia preocupació per la situació dels drets humans a Costa d'Ivori i la violència en curs.

### Actes

Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va autoritzar 2.000 tropes addicionals de la UNOCI a romandre al país, juntament amb els autoritzats a la Resolució 1942, fins al 30 de juny de 2011. Tres companyies d'infanteria i una unitat d'aviació des de la UNMIL van ser autoritzades a romandre a Costa d'Ivori durant quatre setmanes més si fos necessari, mentre que tres helicòpters armats serien transferits de la UNMIL a la UNOCI durant el mateix període. La resolució també va autoritzar el desplegament de 60 policies addicionals per fer front a multituds desarmades. Tots els arranjaments temporals seran revisats pel secretari general abans del 31 de març de 2011.
El Consell va exigir que totes les parts respectessin la seguretat i llibertat de circulació de la UNOCI, altres persones de les Nacions Unides i tropes franceses de suport. A més, va exigir que, sense perjudici de la llibertat d'expressió, els mitjans estatals, inclosa Radiodiffusion Télévision Ivoirienne, deixessin de propagar informació falsa sobre les Nacions Unides i la incitació a l'odi i violència. El Consell va reiterar l'amenaça de sancions per als qui impedeixin el treball de la UNOCI.

## Referències

* ↑ «Amid deteriorating security situation, ongoing political impasse in Côte d'Ivoire, Security Council bolsters peacekeeping mission there by 2,000 additional troops». United Nations, 19-01-2011.
* ↑ «UN to boost Cote d'Ivoire forces». Al Jazeera, 19-01-2011.
* ↑ Lynch, Colum «U.N. to send more peacekeepers to Ivory Coast». The Washington Post, 20-01-2011.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1901 a la 2000 (2009 - 2011)
* Primera Guerra Civil de Costa d'Ivori
* Eleccions legislatives de Costa d'Ivori de 2010
* Eleccions presidencials de Costa d'Ivori de 2010

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1965 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1965 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 de desembre de 2010. Després de considerar un informe del Secretari General Ban Ki-moon, sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF) i reafirmant la resolució 1308 (2000), el Consell va prorrogar el seu mandat per uns altres sis mesos, fins al 30 de juny de 2011.
El Consell de Seguretat va demanar l'aplicació de la resolució 338 (1973), que exigia que es duguessin a terme negociacions entre les parts per a una solució pacífica de la situació a l'Orient Mitjà. Va acollir amb satisfacció els esforços de la UNDOF per aplicar la política de tolerància zero del Secretari General sobre l'explotació sexual i l'abús.
Finalment, es va demanar al Secretari General que informés abans del final del mandat de la UNDOF sobre les mesures per aplicar la Resolució 338 i l'evolució de la situació. La UNDOF va ser establerta en 1974 per la resolució 350 per supervisar l'alto-el-foc entre Israel i Síria. L'informe del Secretari General en compliment a la resolució anterior sobre la UNDOF va indicar que la situació en l'Orient Mitjà seguiria estant tibant fins que es pogués arribar a un acord, amb el Secretari General encoratjant a reprendre a les converses de pau perquè van ser interrompudes al desembre de 2008.

## Referències

* ↑ «Security Council grants sixth-month mandate renewal for United Nations Disengagement Observer Force in Golan Heights». United Nations, 22-12-2010.
* ↑ Xinhua «Security Council Extends Mandate of UN Force». China Radio International, 23-12-2010. Arxivat 17 de febrer 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-02-17. [Consulta: 16 febrer 2018].
* ↑ Ban, Ki-moon. «Report of the Secretary-General on the United Nations Disengagement Observer Force». United Nations, 01-12-2010.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1901 a la 2000 (2009 - 2011)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Neoarius latirostris

Neoarius latirostris és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja artròpodes terrestres, insectes aquàtics, plantes, mol·luscs, gambes i peixos.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'illa de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Castelnau, F. L. 1878. Australian fishes. New or little known species. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 2 (pt 3): 225-248, Pls. 2-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 Allen, G.R. 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Macleay, W. 1883. Contribution to a knowledge of the fishes of New Guinea, Núm. 4. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 8 (pt 2): 252-280.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# TAP Air Portugal

TAP Portugal (Transportes Aéreos Portugueses), és la principal aerolínia de Portugal. Fundada el 14 de març de 1945, és membre del grup Star Alliance. Les seves destinacions principals són cap a Europa, Àfrica i Amèrica del Sud.

## Enllaços externs

* Web de TAP Portugal (portuguès)(anglès)(alemany)(castellà)(francès)(italià)(neerlandès)