OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'home del vestit blanc

L'home del vestit blanc (original: The Man in the White Suit) és una pel·lícula britànica dirigida per Alexander Mackendrick, estrenada el 1951. Ha estat doblada al català.

## Argument

Sydney Stratton (Alec Guinness) és un jove investigador químic. Les seves investigacions el porten per la via d'un descobriment susceptible de revolucionar la indústria tèxtil: el teixit no desgastable i impossible d'embrutar. Per tal de provar el seu descobriment, es fa contractar a les filatures i aconsegueix introduir-se en els serveis de recerca. Gràcies al suport d'Alan Birnley, un industrial gras, el descobriment de Stratton sembla d'entrada ser un èxit. Però els magnats del teixit i els sindicats obrers intenten ben de pressa impedir l'explotació d'un invent del qual no veuen més que una perillosa amenaça per a la seva indústria.
Just en el moment en què Sidney es prepara per lliurar el seu descobriment a la premsa, s'adona que el teixit que ha inventat és inestable i que es disgrega al cap d'algun temps – cosa que soluciona els problemes dels industrials i dels obrers de les filatures. Sidney decideix remetre's al treball per millorar la seva invenció.

## Rebuda

* «L'home del vestit blanc és una pel·lícula absolument formidable. Avui és un petit clàssic, però em recordo del títol de l'Observer d'aquell temps: "Pel·lícula innoble". El crític, que no havia entès res, no s'esperava res més que una bona broma. » Alec Guinness.
* «Una interpretació genial de Guinness » Édouard Waintrop a Libération.
* «Una pel·lícula molt abans d'hora. Algunes seqüències anuncien i igualen els millors èxits de Godard i de Buñuel » Charles Barr, Ealing Studios.

## Repartiment

* Alec Guinness: Sidney Stratton
* Joan Greenwood: Daphne Birnley
* Cecil Parker: Alan Birnley
* Michael Gough: Michael Corland
* Ernest Thesiger: Sir John Kierlaw
* Howard Marion-Crawford: Cranford
* Henry Mollison: Hoskins
* Vida Hope: Bertha
* Patric Doonan: Frank
* Duncan Lamont: Harry

## Nominacions

* 1952: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1952: BAFTA a la millor pel·lícula britànica
* 1953: Oscar al millor guió adaptat per Roger MacDougall, John Dighton i Alexander Mackendrick

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, Número 212 (anglès)
* Sight and Sound, octubre-desembre 1951 (anglès)
* Cahiers du cinéma, Número 10, març 1952 (francès)

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'home del vestit blanc. esadir.cat.
* ↑ «The Man in the White Suit». The New York Times.
* ↑ Cites de la funda del dvd del film
# Kempnyia jatim

Kempnyia jatim és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil (Rio de Janeiro i São Paulo).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1914. Cas. ces. Spol. ent. 11:60, 68.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Froehlich, 1988. Aquatic Insects 10(3):169. «Taylor & Francis Online :: Brazilian Plecoptera 5. Old and new species of Kempnyia (Perlidae) - Aquatic Insects - Volume 10, Issue 3».
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Froehlich, Claudio Gilberto, 2010. Catalogue of Neotropical Plecoptera. Illiesia, 6(12):118-205. «PDF».
* ↑ Checklist dos Plecoptera (Insecta) do Estado de São Paulo, Brasil Arxivat 2010-12-17 a Wayback Machine. (portuguès)

## Bibliografia

* Froehlich, 2011. Zootaxa 2999:22.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Kochi

«Kochi» té aquests significats:
* Kochi (Índia), ciutat de l'Índia
* Kochi o Kubinji, kan mogol de l'Horda Oriental
* Momoko Kōchi (Taito, Tòquio, 1932 - Shibuya, Tòquio, 1998), actriu japonesa
* Prefectura de Kōchi, prefectura del Japó
* Kōchi, capital de la prefectura de Kōchi
# La Barraca de Vilamarí (Avià)

La Barraca de Vilamarí és una masia situada a l'entorn de Vilamarí, al municipi d'Avià, al Baix Berguedà. Ha estat inventariada per la Generalitat de Catalunya com a patrimoni cultural amb el número d'inventari 3013 (1983) i per la Diputació de Barcelona amb el número de fitxa 08011/42. En aquest últim té com a fitxes associades la de Vilamarí 808011/41) i la de la Serra de Vilamarí (08011/43).

## Situació territorial i masies properes

La Barraca de Vilamarí està situada al camí que uneix el nucli d'Avià amb Vilamarí, a l'antic camí ral d'Avià a Casserres, a la zona de Vilamarí.
La Barraca de Vilamarí està situada a prop de les masies de Vilamarí, de Vilanova, de Cubinsà, de Gurans i de Pagerols.

## Descripció i característiques

La Barraca de Vilamarí és una petita masoveria de la casa Vilamarí. Està construïda sobre roca.
Està orientada capa migjorn i està estructurada en una planta baixa i dos pisos. La teulada està coberta a dues aigües amb teula àrab. El parament està fet amb pedres irregulars no treballades que estan unides amb fang. En el seu origen tenia la forma clàssica de la masia, però a la façana s'hi ha afegit un cos. A la banda esquerra de la casa també hi ha un petit cobert adossat. La porta principal té una llinda de fusta. Les altres obertures de la casa són senzilles, petites i allindades amb marcs de pedra.
L'escala que puja al primer pis havia estat exterior però posteriorment s'hi va construir una caixa que sobresurt de la façana per tal d'integrar-la dins la casa. L'estructura és de tres crugies. A la planta baixa, en la que actualment hi ha habitacions, hi havia hagut la cort dels porcs. En aquesta hi ha alguns murs de tàpia a l'interior, a on es conserven les menjadores i la boca del forn.

## Història

No s'ha documentat la data de construcció de la casa, però es creu que havia pogut ser el mas Lavall o el mas Saura, que existien a prop de Vilamarí i que van ser deshabitats i derruïts el 1701. Es creu que les restes d'aquestes cases serviren per a construir la masoveria de la Barraca de Vilamarí a mitjans del Segle XVIII quan la zona era pròspera gràcies a l'auge de l'agricultura, cosa que també està reflectida en les ampliacions de la Masia de Vilamarí. Fins a mitjans de la dècada de 1980, la casa es va mantenir en règim de masoveria; a partir de llavors, es va llogar.

## Referències

* 1 2 «La Barraca de Vilamarí». patmapa.gencat.cat. [Consulta: 2 setembre 2015].
* 1 2 3 4 «La Barraca de Vilamarí». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 2 setembre 2015].
* ↑ Capbreu de Serrateix, 1701.
4- Cortés Elía, María del Agua (2000) Mapa de Patrimoni Cultural d'Aviá. Diputació de Barcelona. (La fitxa del Mapa s'ha copiat íntegrament a la Wikipedia)

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Avià

## Bibliografia i documents

* Cadastre de 1767
* Amillarament de 1862
* Capbreus de las rendas del terme d'Avià al Monestir de l'Abadia de Serrateix. Any 1701-0704, 1729-1732, 1762-1772. Conservats a l'Arxiu Diocesà de Solsona.
# La Rectoria (Vilassar de Dalt)

La Rectoria és una obra amb elements gòtics de Vilassar de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'element inventariat és la reixa.

## Descripció

Reixa situada a la finestra dreta -de cara a la casa- a la planta baixa de la rectoria. Està feta de ferro rodó treballat a mà amb barres que s'entrecreuen amb angle recte, ja que el gruix de les barres permet foradar-les per travessar la barra de l'altre direcció. Aquesta reixa està subjecta pels quatre angles mitjançant unes grans claus agafades al mur i acabats amb un detall ornamental. A la part superior, hi ha una decoració, amb una creu, que és recent (1940/1950), així com la reixa de la finestra esquerra. La rectoria, amb estructura de masia del tipus II, també data d'aquest període (1943).

## Història

El lloc originari d'aquesta reixa fou l'antiga rectoria adossada al mur lateral esquerra de l'església parroquial de Sant Genís de Vilassar, al costat de la porta gòtica que s'ha conservat.
El temple data del 1118 i fou refet totalment entre el 1511 i 1519, amb estil gòtic tardà. La reixa fou fabricada en aquest moment per a una finestra de la rectoria. El 1936 l'església i la rectoria foren cremades, i derruïdes el 1941. El 1943 es construeixen de nou rescatant antics elements com la reixa.

## Referències

* 1 2 3 «La Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Kenyaconger heemstrai

Kenyaconger heemstrai és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids i l'única del gènere Kenyaconger.

## Descripció

* Pot arribar a fer 26,7 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 139.
* Musell curt i arrodonit.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 275 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic: davant les costes de Kenya.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# La Llacuna (Toralla)

La Llacuna és una partida agrícola de muntanya del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble de Toralla.
Està situada a prop i al sud de Toralla, al sud-oest de lo Planell i a ponent de lo Racó de Miquel. És també al sud-est de la Llania. Conté, a prop del seu extrem nord-est, la Cabana de la Llacuna.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Kisbey (Saskatchewan)

Kisbey és una vila al sud de Saskatchewan, Canadà. La vila pren el seu nom de Richard Claude Kisbey (m. 1941), un immigrant irlandès que s'establí a Estevan. És l'oficina administrativa de la reserva de la Primera Nació Pheasant Rump. Aquesta banda índia aplega membres de les nacions assiniboines, saulteaux (anishinaabe) i Cree.

## Referències

* ↑ "Richard C. Kisbey dies at Estevan", Regina Leader Post (Dec. 1941). "Estevan, Sask., Dec. 9 - Una figura molt coneguda al sud de Saskatchewan, Richard Claude Kisbey, va morir diumenge al matí a la seva casa d'Estevan. La seva salut havia estat malmesa durant alguns mesos. El Sr. Kisbey va venir d'Irlanda quan era jove, i va prendre terra prop de la vila de Kisbey que porta el seu nom."
# La Rella

La Rella és un periòdic comarcal en llengua catalana editat per l'Associació La Rella: iniciatives socioculturals del Lluçanès. Compta amb la publicació en paper, de periodicitat quinzenal i distribució gratuïta; del portal web larella.cat i amb la presència a diferents xarxes socials. El primer exemplar de la revista va aparèixer el 2004.
Té una tirada de 3.500 exemplars que es reparteixen entre més de 90 punts repartits entre els 13 municipis de la comarca natural del Lluçanès. Actualment, al Lluçanès hi ha menys de 8.000 habitants, fet que representa una relació entre tiratge i habitants realment alta: un exemplar per a cada dues persones. Esdeve així líder informatiu del territori.
El contingut de La Rella es basa en l'activitat cultural que es desenvolupa al territori, l'activitat comercial pròpia dels diferents municipis i la realitat política i social que es genera.
La revista es finança pràcticament amb els ingressos que genera la publicitat, i ha pogut desenvolupar la seva feina gràcies a la col·laboració de molta gent que col·laboren a diferents nivells amb el projecte: corresponsals, columnes d'opinió, repartiment de la revista, informació meteorològica, fotografia…
Abans de l'aparició de La Rella, la informació, en aquest territori, arribava sempre de la mà de mitjans ubicats a les comarques veïnes, com El 9 Nou, d'Osona i el Ripollès, i el Regió 7, del Bages i el Berguedà, o a través de televisions i ràdios o portals que s'editen en aquestes mateixes comarques del voltant. Des de la seva aparició és un fet que el Lluçanès ja produeix la seva pròpia dinàmica informativa.

## Referències

* ↑ «La Rella | L'informatiu del Lluçanès». [Consulta: 25 gener 2019].
* 1 2 3 «La Rella. Iniciatives Socioculturals al Lluçanès | Coop57». Arxivat de l'original el 2019-01-26. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Participa del Crowdfunding "Impulsem La Rella. Apostem per l'espai comunicatiu del Lluçanès" en Verkami» (en castellà). [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ Marc, ACN / Riera. «'La rella', la publicació del Lluçanès, celebra una dècada amb 250 números publicats - 22 abril 2010». [Consulta: 25 gener 2019].

## Enllaços externs

* Lloc web de La Rella
* www.larella.cat portal web de la rella
# L'Abeller

L'Abeller és una partida agrícola de muntanya del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble de Toralla.
Està situada a tocar al sud-est de Toralla, al nord de la Carretera de Toralla, a llevant de la partida de Farratges i a migdia de la Colomina, al nord de lo Planell.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'Abella

L'Abella és una entitat de població del municipi de Sant Martí de Centelles a la comarca d'Osona. Segons el padró municipal de 2013, tenia 714 habitants, cosa que la fa la més habitada del municipi.

## Abellanencs històrics

* El Bet de l'Abella: Capitost local carlí, que en la tercera guerra carlina encapçalava una partida que operava a la zona del Congost.

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estadística. (Spanish Statistical Institute)» (en castellà). Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 17 novembre 2014].
* ↑ Gómez Bach - 2002, pàg. 65

## Bibliografia

* Gómez Bach, Anna M. Inventari Patrimoni Cultural de Sant Martí de Centelles. Memòria tècnica (pdf). Sant Martí de Centelles: Ajuntament de Sant Martí de Centelles, abril de 2002 [Consulta: 14 setembre 2017]. Arxivat 2017-09-14 a Wayback Machine.
# L'Abergement-de-Cuisery

L'Abergement-de-Cuisery és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira, a la regió de Borgonya - Franc Comtat.
# La Novella

La Novella (La Novèla en occità i Port-la-Nouvelle en francès) és una població francesa de 5.000 habitants, a 45 quilòmetres al nord de Perpinyà, i a 238 de Barcelona.
El seu port és un terminal petrolier important. La seva platja és famosa per la seva bellesa amb vista al Canigó i a l'Albera en la llunyania.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.479 | 3.938 | 4.554 | 4.410 | 4.822 | 4.859 | 5.553 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Henri Martin | UMP |
# Kuozui Motors

Kuozui Motors ((xinès)) és una empresa de fabricació taiwanesa que construeix Toyotas sota llicència per al mercat nacional. La corporació es va escindir i es va independitzar a la dècada de 1980. Toyota encara inverteix molt en el sector de producció de la corporació, ampliant les plantes taiwaneses.
Va ser fundada com una empresa conjunta entre Huatung Motors, Ltd. per General Motors i el Ministeri d'Afers Econòmics, Ministeri de Defensa Nacional. GM es va retirar el 1983. Hotai Motor, amb seu a Taiwan, va intervenir i el 1984, juntament amb Hino Motors, van establir Kuozui Motors. El 2008, Toyota i Hotai Motor van augmentar la seva participació en l'empresa fins a formar-ne la propietat majoritària.

## Models actuals
### Fabricat localment
#### Guanyin Plant

* Toyota Sienta
* Toyota Town Ace
* Toyota Vios
* Toyota Yaris Cross
* Hino bus chassis
* Hino 300 series
* Hino 500 series
* Hino 700 series

#### Planta de Zongli

* Toyota Corolla Altis
* Toyota Corolla Cross

### Importat

* Toyota 86
* Toyota Alphard
* Toyota bZ4X
* Toyota C-HR
* Toyota Camry
* Toyota Coaster
* Toyota Corolla Sport
* Toyota Crown
* Toyota GR Yaris
* Toyota Granvia
* Toyota HiAce
* Toyota Hilux
* Toyota Land Cruiser Prado
* Toyota Prius PHEV
* Toyota RAV4
* Toyota Sienna
* Toyota Supra

## Models descatalogats

* Toyota Auris (2018–2020)
* Toyota Corona (1992–2002)
* Toyota HiAce Solemio (1991–2005)
* Toyota Innova (2007–2015)
* Toyota Previa (2001–2019)
* Toyota Wish (2004–2016)
* Toyota Prius α (2012–2021)
* Toyota Prius C (2013–2020)
* Toyota Prius (2006–2021)
* Toyota Tercel (1995–2003)
* Toyota Yaris (2006–2023)
* Toyota Yaris/Yaris Crossover(2019–2023)
* Toyota Zace/Zace Surf (1988–2007)

## Referències

* ↑ «國瑞汽車股份有限公司». Arxivat de l'original el 2010-12-24.
* 1 2 «見證「造神」過程！參訪Toyota國瑞汽車產線我們獲得什麼？» (en xinès (Taiwan)). [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ 自由時報電子報. «挑戰輕型商用神車 Veryca 的霸主寶座！Toyota Town Ace 預售價公佈 - 自由電子報汽車頻道», 24-11-2021. [Consulta: 29 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Kuozui Motors - Lloc web oficial
# La Barta de Bluèis

La Barta de Bluèis o La Barta Bluèis (en francès, Labarthe-Bleys) és un municipi francès, de la regió d'Occitània i del departament del Tarn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1831 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2019 |
| 486 | 84 | 81 | 78 | 70 | 65 | 83 | 83 | 77 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2020 | Colette Bouyssou | |
| 2020- | Daniel Ganthe | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
* ↑ Patrici Pojada, Repertòri toponimic de las comunas de la region Miègjorn-Pirenèus, ed. Loubatières, 2009, p. 95
# La Passió

* Per a altres significats, vegeu «Passió».
La Passió és la representació teatral de la vida, mort i resurrecció de Jesucrist, basada en els evangelis. Als Països Catalans, i sobretot al Principat de Catalunya, les primeres representacions de la Passió de Jesús es remunten al segle xv. Però hi ha una evolució cap a un llenguatge actual i modern, i d'aquesta manera en les diferents representacions s'hi barreja avantguarda i tradició, aspecte que fa de les passions un muntatge teatral original, impactant i sorprenent.
Les representacions de la Passió tendeixen a un format espectacular per arribar a tota mena de públic: religiós, turístic i teatral. Els textos –molt acurats– s'han vestit i decorat per atraure cada vegada més adeptes. Els actes sacramentals de Setmana Santa es van convertir en peces teatrals, i de les esglésies van passar a les places públiques, per acabar en espais teatrals. Avui, quan s'assisteix a una representació de La Passió no només s'hi va a veure un espectacle sumptuós, generós i d'impacte visual, sinó que es crea un emotiu ambient pel sentit dramàtic de l'acció.

## Característiques

La Passió d'Olesa de Montserrat és un espectacle teatral que té els seus inicis en les representacions religioses i populars de l'edat mitjana, encara que els primers documents conservats sobre aquesta passió concreta daten del segle xvi. Aquestes manifestacions, que giren al voltant de la vida, la mort i la resurrecció de Jesús, s'han anat perpetuant al llarg dels segles amb un arrelament tan extraordinari que encara avui s'expressen públicament, no només a Olesa sinó a altres poblacions catalanes, així com a molts altres indrets del món; de vegades sota formes bàsicament teatrals, de vegades sota formes més litúrgiques o rituals. El fenomen és extens i permet múltiples aproximacions, des de la teologia a l'antropologia cultural fins a la filologia, tot passant per la dramatúrgia. Cada Passió té la seva història, la seva personalitat, les seves peculiaritats.

## Representacions

Actualment a Catalunya i al País Valencià es duen a terme representacions de La Passió a uns quants municipis:
A Catalunya:
* Cervera: Crist, misteri de Passió
* Esparreguera: La Passió d'Esparreguera
* Olesa de Montserrat: La Passió d'Olesa
* Ulldecona: La Passió d'Ulldecona
* Vilalba dels Arcs: La Passió de Vilalba dels Arcs
* Llinars del Vallès: Veniu a mi. La Passió de Llinars del Vallès
* La Cava: La Passió de La Cava
* Vilassar de Mar: Crist ha mort per nosaltres
* Molins de Rei: La Passió de Molins de Rei
* Sant Climent Sescebes:
* Sant Vicenç dels Horts: Auto Sacramental de Sant Vicenç dels Horts
* Mataró: La Passió, els últims dies de Jesús
* L'Escala: Via Crucis Vivent
Al País Valencià:
* Benetússer: Setmana Santa de l'Horta de València
* Ondara: La Passió d'Ondara
* Torreblanca: La Passió de Torreblanca

## Referències

* ↑ «Històric d'exposicions del Palau Robert». web. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 gener 2013].

## Enllaços externs

* Passionarium - Centre d'estudis de les Passions
# La Passione di Cristo secondo San Marco

La Passione di Cristo secondo San Marco (en català La Passió de Crist segons Sant Marc) per a solistes, cor, orquestra i orgue, és el primer oratori compost per Lorenzo Perosi i estrenat a l'església de Sant'Ambrogio de Milà el 9 d'agost de 1897 en ocasió d'una convenció de música sacra. Hi va haver una representació prèvia de la primera part a Venècia, a principis del mes d'agost. El va dedicar al compositor Ferruccio Menegazzi, l'alpinista i musicòleg Francesco Lurani i al compositor Marco Enrico Bossi.
L'estrena va deixar una profunda impressió. Perosi fonamenta el llenguatge musical en el cant gregorià. Sempre fa ús d'una lírica senzilla i moderada, tant per a l'orquestra com per als solistes, amb les intervencions del cor que exerceixen el paper de comentaristes.
Massenet, després d'escoltar el final, es diu que va exclamar: «Lorenzo Perosi és realment el Bach italià!».

## Seccions

Aquesta composició s'articula en tres seccions, escrites en diferents períodes durant el mateix any 1897:
* I La Cena del Signore (Cap. XIV, versos 17-26)
* II L'Orazione al Monte (Cap. XIV, versos 33-43)
* III La Morte del Redentore (Cap. XV versos 25-37)
El primer, subtitulat Cantata en l'estil de Bach, va ser compost en ocasió del Tercer Congrés Eucarístic nacional, demanat pel patriarca de Venècia Giuseppe Sarto, que també va ser l'autor del text obtingut a partir de l'Evangeli segons Sant Marc, el 2 de novembre de 1896. Les dues darreres parts es van afegir en una etapa posterior. La primera i tercera, inicialment planejades com a cantates, van abandonar aquesta definició formal quan van ser fusionades i estructurades com un oratori, constituint formalment una trilogia. La dedicació diferent de cadascuna de les tres parts demostra que l'oratori no es va concebre com una única i contínua obra, sinó més aviat com una representació musical de tres moments diversos de la Passió de Jesús.

## Representacions

Després de l'estrena, entre el 2 i 5 de desembre de 1897 es va executar a Santa Maria delle Grazie de Milà en ocasió del Congresso di musica sacra.

## Referències

* ↑ La Civiltà cattolica, Edicions 3775-3780. La Civiltà Cattolica, 2007, p. 359.
* ↑ Franchi-Verney, J. The Musical Times, 1 de març de 1899, pàg. 167.
* ↑ «La passione di Cristo secondo S. Marco (Perosi, Lorenzo)». Imslp. [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «Dades a carpediemoria.it». Arxivat de l'original el 2009-04-11. [Consulta: 14 gener 2010].
* ↑ «Ressenya del disc». Presto Music. [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ Dades a hbdirect.com
* ↑ «Cronologia della vita, delle opere e delle attività artistiche». Il Coro Polifonico “Lorenzo Perosi” di Misterbianco. Arxivat de l'original el 2013-06-03. [Consulta: 16 gener 2024].

## Enllaços externs

* Anàlisi de l'oratori a operadisc.com (italià)
# La Creu del Vent (Montmaneu)

La Creu del Vent és una muntanya de 800 metres que es troba entre els municipis de Montmaneu, a l'Anoia, i de Talavera, a la Segarra. Prop del seu cim s'hi troba el radar meteorològic de La Panadella, instal·lat l'any 2003 en un edifici de 40 metres d'alçada.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Servei Meteorològic de Catalunya. «Radar de la Panadella». Web. CC-BY-SA-3.0