OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ángel González García

Ángel Lorenzo González García (Burgos, 1948 - 21 de desembre de 2014) va ser un historiador, crític d'art i professor universitari espanyol, destacat autor d'obres d'estudi i de divulgació de la història de l'art, guardonat en 2001 amb el Premi Nacional d'Assaig.

## Biografia

Professor d'Història de l'art en la Facultat de Geografia i Història de la Universitat Complutense de Madrid, crític d'art en diverses publicacions especialitzades i en diaris i revistes generalistes com El País (anys 1980) o Cambio 16, va formar part del consell assessor del Museu Reina Sofia en els seus inicis.
Tant des de les aules com en les seves publicacions, va impulsar el coneixement de la història de l'art des d'altres perspectives, usant «multiplicitat d'enfocaments i referències» i buscant en qui escolta o llegeix una reacció nova enfront de l'obra, l'autor, l'exposició. Va mantenir forts llaços amb els artistes emergents de la seva generació, com Carlos Alcolea o Juan Navarro Baldeweg i es va mostrar crític amb cert col·leccionisme privat que atresorava les obres solament per comerciar, com una inversió. A més, li semblava un escàndol que els «propietaris» de les obres d'art situades en museus públics —els ciutadans— haguessin de pagar per entrar-hi i contemplar «les seves obres» va defensar l'art com un «esdeveniment sensorial», no com a transmissor de coneixement.
Autor de dos estudis de la pintura renaixentista italiana, Tratado de la pintura de Leonardo y Da Pictura Antiga (Francisco de Holanda), va bolcar el seu interès per l'art dels segles XIX i XX. De les recopilacions de les seves crítiques d'art va néixer El resto. Una historia invisible del arte contemporáneo, publicat l'any 2000 i que va ser guardonat amb el Premi Nacional d'Assaig a l'any següent. A partir d'aquest moment van veure la llum diverses obres, de les quals la crítica va destacar Pintar sin tener ni idea y otros ensayos sobre arte (sobre Alberto Giacometti), Roma en cuatro pasos, arte y terror i Algunos avisos urgentes sobre decoración de interiores y coleccionismo.
Peio H. Riaño va assenyalar sobre ell que la seva va ser «la carrera més brillant i independent de totes les que naveguen pel fanguer de la Història de l'Art». Miguel Zugaza, director del Museu del Prado, va destacar la seva labor com a autor, crític i professor, faceta en la que el va qualificar d'«extraordinari» i també se li va reconèixer ser un mestre de mirada independent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Zugaza, Miguel «Muere Ángel González García, historiador y crítico de arte». El País, 22-12-2014 [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ Parreño, José María «El resto. Una historia invisible del arte». www.elcultural.com, 03-01-2001 [Consulta: 18 gener 2016].
* 1 2 «"El arte ha sido secuestrado por los ricos y sus cómplices"». Público, 16-11-2011 [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ Riaño, Peio H. «Muere Ángel González García, la voz independiente de la historia del arte», 21-12-2014. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «El arte invisible de Ángel González». www.elcultural.es, 22-12-2014 [Consulta: 18 gener 2016].
# Ángel Gozalo Martín

Ángel Gozalo Martín (La Seu d'Urgell) és un agent de la Guàrdia Civil que ha exercit diversos càrrecs al cos, com cap de la Guàrdia Civil a Catalunya entre 2012 i tinent general des del 2017.
Des del 1978, quan fou nomenat tinent després d'acabar el període de formació a l'Acadèmia Especial de la Guàrdia Civil, va desenvolupar la seva feina a la Guàrdia Civil a Catalunya. El seu primer destí va ser Sant Feliu de Llobregat el 1978, després Martorell i el 1982 la comandància de Barcelona. El 1985 va esdevenir capità de la Plana Major de la zona de Barcelona. Nomenat tinent coronel el 2000 va ser destinat a la Secció d'Informació. El 2011 arribà a general de brigada i va ser nomenat cap de Policia Judicial. El 2012 fou nomenat cap de la Guàrdia Civil a Catalunya. El setembre del 2015 fou ascendit a General de Divisió pel Consell de ministres, a iniciativa del ministre de l'Interior, Jorge Fernández Díaz, mantenint el seu lloc de feina a Catalunya.
Va ser promocionat el 8 de desembre del 2017, quan va ser ascendit a tinent general, un càrrec de màxima responsabilitat del cos, motiu pel qual fou traslladat als serveis centrals del cos a Madrid. L'ascens i trasllat a Madrid es va produir després que el cos liderés la investigació sobre el procés independentista català dirigit pel jutjat d'instrucció número 13 de Barcelona, dos mesos després del Referèndum sobre la independència de Catalunya. Gozalo va participar en l'escorcoll del 20 de setembre de departaments de la Generalitat i detenció d'alts càrrecs del Govern.
Amb aquest grau militar, el 30 de juliol de 2018, va ser nomenat cap del Comandament de Suport de la Guàrdia Civil, a petició del ministre de l'Interior Fernando Grande-Marlaska, càrrec que va exercir fins al 2 de març de 2022 quan va ser reemplaçat per Arturo Espejo Valero.

## Referències

* 1 2 «El jefe de la Guardia Civil en Cataluña asciende a General de División». Crónica Global, 04-09-2015 [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ EFE «El jefe de la Guardia Civil en Catalunya, destinado a Madrid tras un ascenso». La Vanguardia, 03-05-2018 [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ «El cap de la Guàrdia Civil a Catalunya deixarà el càrrec després de l'ascens promogut per Cospedal». ARA, 03-05-2018 [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ «BOE-A-2018-11168 Orden INT/848/2018, de 30 de julio, por la que se nombra Jefe del Mando de Apoyo de la Dirección General de la Guardia Civil al Teniente General de la Guardia Civil don Ángel Gozalo Martín» (en castellà). BOE.es, 30-07-2018. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «BOE-A-2022-3721 Orden INT/173/2022, de 2 de marzo, por la que se nombra Jefe del Mando de Apoyo (Madrid) al Teniente General don Arturo Espejo Valero». BOE.es, 10-03-2022. [Consulta: 12 juliol 2023].
# Ángel Serafín Seriche Dougan

Ángel Serafín Seriche Dougan (nascut en 1946) és un polític equatoguineà Primer Ministre de Guinea Equatorial des de l'1 d'abril de 1996 fins al 4 de març de 2001.
A començaments de 2000, el govern de Dougan va ser sotmès a greus crítiques per part de la majoria parlamentària en relació amb les acusacions de corrupció. Això va donar lloc al que es va descriure com a "crisi institucional", i Dougan va renunciar el 23 de febrer de 2001. El president Teodoro Obiang Nguema va nomenar Cándido Muatetema Rivas per succeir-lo el 26 de febrer.

## Referències

* ↑ CHEVRON ANNOUNCES PRODUCTION SHARING CONTRACT FOR BLOCK "L" OFFSHORE EQUATORIAL GUINEA,l 15 de maig de 2000,
* ↑ "New Prime Minister appointed in Equatorial Guinea", afrol News, February 26, 2001.
# Ángel Siseñor

Ángel Siseñor és una sèrie i un personatge de ficció de còmic d'humor, creat per Manuel Vázquez el 1953 pel setmanari d'Editorial Bruguera, El D.D.T. contra las penas, que després va quedar en D.D.T.

## Trajectòria editorial

Ángel Siseñor pertany al grup de còmics de mida quartilla que Bruguera aparellava en les seves revistes quan l'estructura del gag principal era massa breu per ser desenvolupada en una pàgina sencera. Vázquez era autor d'una de les primeres sèries d'aquest tipus per a la revista, Azufrito, publicada el 1951 aparellada amb Mi tío Magdaleno de Carlos Conti, però aquest primer personatge va desaparèixer al cap de poc. La seva sèrie substituta, Violeto de Pedro García Lorente tampoc va tenir una gran acollida i de nou Vázquez va ser seleccionat per ocupar l'espai, donant a llum a Ángel Siseñor al desembre de 1953.
Inesperadament, aquesta sèrie, en principi molt limitada per la mateixa condició del personatge, es va convertir en la més duradora d'aquesta revista amb aquesta estructura, perllongant la seva aparició durant més de deu anys. A més, va ser objecte de noves publicacions a altres revistes de la mateixa editorial durant gairebé 20 anys més.

## Argument

Ángel és un individu senzill mitjà d'uns 20-30 anys, sol vestir de negre amb camisa blanca i un corbatí també negre. De caràcter submís i complaent, sempre contesta educadament "Sí, señor" a totes les peticions que rep, per inversemblants que semblin. Ángel és incapaç de negar-se a res (ni tampoc de pronunciar cap altra paraula) de manera que tots al seu voltant s'aprofiten d'ell.
A partir de 1958 el personatge va començar a donar símptomes de cansament i l'autor va idear una manera de continuar les seves històries cada vegada més exagerades, jugant amb les possibilitats gràfiques dels entrepans o portant a l'extrem més absurd les seves contestacions. El personatge va començar a canviar la seva actitud amb unes sortides cada vegada més sorprenents, que subratllava amb la seva habitual contestació "Sí, señor". Aquesta nova etapa va tenir encara millor acollida i va mantenir al personatge amb vida sis anys més.

## Llegat i influència

"Ángel Siseñor" va tenir tal èxit que va passar a designar, en el llenguatge col·loquial, a la persona que deia sí a tot. Conscient d'això, Bruguera va obligar a altres autors de l'editorial al fet que intentessin realitzar sèries de temàtica semblant, però cap d'elles va tenir el mateix èxit. La més destacada, dins de la mateixa època, va ser Don ¡Ya lo sabía! de José Cubero, per al setmanari Tío Vivo.
Vázquez, per la seva banda, va continuar explorant l'absurd en altres sèries posteriors, com Los casos del Inspector O'Jal (1968).

## Referències

* 1 2 3 4 Martínez (2004), pp. 32 a 34.

## Bibliografia

* GUIRAL, Antoni (2010). By Vázquez: 80 años del nacimiento de un mito. Barcelona: Ediciones B. ISBN 978-84-666-4420-4
* MARTÍNEZ PEÑARANDA, Enrique (2004). Vázquez (El dibujante y su leyenda). Madrid: Ediciones Sinsentido, Colección Sin Palabras, Serie A nª 04. ISBN 84-95634-49-X. Depósito legal: M-39015-2004.

## Enllaços externs

* Síseñor forever Blog de Lady Filstrup
# Éva Csernoviczki

Éva Csernoviczki (Tatabánya, 16 d'octubre de 1986) és una esportista hongaresa que competeix en judo.
Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint una medalla de bronze en la categoria de –48 kg. Als Jocs Europeus de Bakú 2015 va aconseguir una medalla de bronze.
Ha guanyat una medalla de bronze al Campionat Mundial de Judo de 2011 i 9 medalles al Campionat Europeu de Judo entre els anys 2008 i 2016.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 3 | –48 kg |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2011 | París ( França) | 3 | –48 kg |
| Jocs Europeus ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 3 | –48 kg |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2008 | Lisboa ( Perú) | 3 | –48 kg |
| 2009 | Tbilisi ( Geòrgia) | 2 | –48 kg |
| 2010 | Viena ( Àustria) | 2 | –48 kg |
| 2011 | Istanbul ( Turquia) | 2 | –48 kg |
| 2012 | Txeliàbinsk ( Rússia) | 3 | –48 kg |
| 2013 | Budapest ( Hongria) | 1 | –48 kg |
| 2014 | Montpeller ( França) | 1 | –48 kg |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 3 | –48 kg |
| 2016 | Kazan ( Rússia) | 2 | –48 kg |

## Referències

* ↑ «Éva Csernoviczki» Arxivat 2012-11-13 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Éva Csernoviczki» en Judoinside.com (anglès)
# La Caixa (Santa Perpètua de Mogoda)

La Caixa és un edifici eclèctic de Santa Perpètua de Mogoda (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici d'estructura tipus xalet- torre, format per tres plantes amb obertures que combinen l'arc de mig punt amb la forma allindada. A la segona planta hi ha tres balcons correguts i a la cantonada, l'edifici té un pis més.
La coberta és a doble vessant formant un ràfec que sobresurt molt decorat per la part de sota. Aquest tipus de coberta es troba també al carrer Martí Costa. Totes les obertures estan emmarcades per dovelles d'un tipus de material diferent a la resta de la construcció. És l'única decoració de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Caixa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# 1188
## Esdeveniments

Països Catalans
* Alta hostilitat d'Arnau de Castellbò contra la mitra d'Urgell
Resta del món
* Lluites entre Saladí i els hospitalaris a Síria
* Alfons IX de Castella regna sobre Lleó
* Creació de la universitat de Bolonya

## Naixements

Països Catalans
Resta del món

## Necrològiques

Països Catalans
Resta del món
* Novembre/desembre, Sanaa: Muhammad ibn Tahir ibn Ibrahim al-Harithi, lloctinent ismaïlita del Iemen.

## Referències

* ↑ «Cronologia de fets històrics». xtec.cat. [Consulta: 13 novembre 2018].
# 1185
## Esdeveniments

* 1 de maigː Eclipsi total de sol visible a Amèrica Central i Europa del Nord.
Països Catalans
* Matrimoni entre Arnau de Castellbò i Arnaldeta de Caboet
Resta del món
* Al Japó, guerra entre la dinastia Minamoto i els Taira.
* 25 d'abril - Dan-no-ura, estret de Shimonoseki, Japóː Batalla naval de Dan-no-ura, que marca la fi de les Guerres Genpei.

## Morts

Països Catalans
Resta del món
* Mort de Balduí IV de Jerusalem.

## Necrològiques

Països Catalans
Resta del món

## Referències

* ↑ «Cronologia de fets històrics». xtec.cat. [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ «Antokuː emperor of Japan» (en anglès). Encyclopedia Britannica. [Consulta: 25 abril 2020].
# (128036) Rafaelnadal

(128036) Rafaelnadal és un asteroide que rep el nom del jugador de tennis mallorquí Rafael Nadal. Es troba entre les òrbites de Mart i Júpiter. Fou descobert el 28 de maig del 2003 pels tècnics de l'Observatori Astronòmic de Mallorca, a Costitx i batejat amb el nom del tennista l'11 de juliol del 2008. Fa uns quatre quilòmetres d'amplada i es desplaça a una velocitat de 20 km/s. Té una magnitud absoluta de 15.92.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 15 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 febrer 2024].
* ↑ «Posen el nom de Rafael Nadal a un asteroide descobert per mallorquins». CCMA, 12-07-2008.
* ↑ «Nadal recibe un 'regalo espacial'» (en castellà). Marca, 11-07-2008.
* ↑ «Ponen el nombre de Rafael Nadal a un asteroide descubierto por mallorquines» (en castellà). Diario de Mallorca, 12-07-2008.
* ↑ «Ponen el nombre de Rafael Nadal a un asteroide descubierto por mallorquines» (en castellà). Arxivat de l'original el 2009-07-20.
* ↑ «Fitxa a JPL Small-Body Database Browser de la NASA» (en anglès). NASA.
# (1322) Coppernicus

(1322) Coppernicus és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 15 de juny de 1934 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.

## Designació i nom

Coppernicus va rebre al principi la designació de 1934 LA. Més tard es va nomenar en honor de l'astrònom polonès Nicolau Copèrnic (1473-1543).

## Característiques orbitals

Coppernicus orbita a una distància mitjana de 2,422 ua del Sol, podent allunyar-se fins a 2,991 ua i acostar-se fins a 1,852 ua. La seva excentricitat és 0,2351 i la inclinació orbital 23,36°. Emplea a completar una òrbita al voltant del Sol 1376 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1322.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1322) Coppernicus» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory.

## Enllaços externs

* «(1322) Coppernicus» (en anglès). Minor Planet Center.
# 1230

El 1230 (MCCXXX) fou un any comú començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Sundiata Keïta ascendeix al poder a Mali
* Alfons IX de Lleó conquereix Badajoz
* Creació de la Corona de Castella

## Naixements

1 de desembre - Barcelona: Maria de Cervelló, fundadora de la branca femenina de l'orde mercenari, santa catòlica (m. 1290).

## Referències

* ↑ Gelonch i Viladegut, Antoni. 100 pioneres catalanes: obrint portes van canviar la història. Barcelona: Viena, febrer del 2020, pàg. 28. ISBN 978-84-17998-28-8.
# 456 aC

El 456 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En l'Imperi Romà es coneixia com a l'Any del consolat de Lactuca i Celiomontà (o, no tan sovint, l'any 298 Ab urbe condita).

## Esdeveniments

* Atenes, aliada amb Egipte contra el poder de l'Imperi Aquemènida, perd una important batalla naval. Una flota persa de 300 naus va posar en fuga als atenesos, que van ser expulsats des de Memfis. Van trobar refugi durant 18 mesos en una illa del delta del Nil, Prosopitis. Atenes va perdre 90 trirrems i molts homes.
* Egina, es va rendir aquell any i l'illa va a passar a formar part de l'Imperi Atenenc, al que pagava un tribut anyal. Va haver d'entregar totes les seves naus i li van destruir les muralles.
* Atenes reconeix la independència de Bizanci.
* A Roma són elegits cònsols Marc Valeri Lactuca Màxim i Espuri Virgini Tricost Celiomontà. Durant el seu mandat es van celebrar per segona vegada els ludi saeculares.
* Es va aprovar la llei Icilia de Aventino monte, a proposta del tribú de la plebs Luci Icili. Aquesta llei donava dret al poble a edificar al turó de l'Aventí, dividint gratuïtament entre la gent del lloc la part no edificada. La part edificada construïda clandestinament o sense títol just, havia de ser destruïda. Es va establir després que aquesta llei, considerada una llei sagrada, no podia ser derogada per les lleis de les dotze taules.

## Necrològiques

* Èsquil, autor grec.

## Referències

* ↑ McGregor, M. F. The Athenians and Their Empire. Vancouver: University of British Columbia Press, 1993, p. 58. ISBN 9780774802697.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, I, 105
* ↑ Asimov, Isaac. Constantinopla: el imperio olvidado. Madrid: Alianza, 2011, p. 21. ISBN 9788420652818.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, III, 31
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 532.
* ↑ Dionisi d'Halicarnàs. Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία (Rhōmaikē archaiologia), X, 31-32
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 66.
* ↑ Easterling, P. E. (ed.). Historia de la literatura clasica I: literatura griega. Madrid: Gredos, 1990, p. 313. ISBN 842491421X.

## Bibliografia

* Asimov, I. Constantinopla: El imperio olvidado (en castellà). 3a edició. Alianza Editorial, 2011. ISBN 978-84-206-5281-8.
# Província de Venècia

La província de Venècia (igual en vènet, pronunciat) és una antiga província de la regió de Vèneto, dins Itàlia, en la qual es trobava la homònima ciutat de Venècia, que n'era la capital. L'1 de gener de 2015 va ser reemplaçada per la Ciutat metropolitana de Venècia.
Limita al nord-est amb el Friül - Venècia Júlia (província d'Udine i província de Pordenone), al sud amb la província de Rovigo, a l'oest per la província de Pàdua i la província de Treviso.

## Referències

* ↑ Città metropolitane, province e unioni di comuni: cosa cambia, governo.it

## Enllaços externs

* Provincia di Venezia (italià)
# Tetraxondràcies

Tetrachondraceae és una família d'angiospermes pertanyent a l'ordre de les lamials. Són originàries del sud-est dels Estats Units, Amèrica del Sud i Nova Zelanda, encara que ha sigut introduïda a la costa nord dels EUA i Queensland. Es tracta de petites herbes perennes, que creixen formant una estora i en posició dreta. Són plantes terrestres, subaquàtiques o aquàtiques.

## Morfologia

Les fulles són oposades i subsèssils. Les estípules les trobem amb una distribució interpeciolar o caulinar, unint-se a les bases de les fulles oposades, apareixent com una làmina lineal (Polypremum), i en general, ovades (Tetrachondra).
Les flors generalment es presenten solitàries o en cimes folials. Són actinomorfes, amb un calze, una corol·la i uns estams tetràmers, amb calze i corol·la connats a la base. El calze està campanulat i és persistent. Els lòbuls que el formen estan estretament ovats, amb l'àpex més o menys obtús. La corol·la és blanca, formant un tub acampanat. Els estams s'alternen amb els lòbuls de la corol·la, i estan inserits en aquesta. Les anteres són antrorses i dorsifixes. El gineceu està compost per 2 carpels units. L'ovari és semiinfer (Polypremum) i la terminació de l'estil o superior (Tetrachondra) i l'estil ginobàsic. L'estigma és des de lleugerament truncat a capità.
El fruit és una càpsula bivalvulada o està reduïda a 4 mericarpis separats.

## Enllaços externs

* Tetrachondraceae NCBI
* Tetrachondraceae Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine.
# Mas Palà

El Mas Palà és un edifici del Palà de Torroella, al terme municipal de Navars, que fou residència dels amos de la colònia, i que és inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Torre de la colònia tèxtil Palà de Torroella és una interessant construcció Esteticista, amb un predomini dels conceptes i models nòrdics quant a construcció: Teulades de molt pendent, espai verd als voltants, etc. La Torre determina un cos central rectangular molt definit, de dos pisos, flanquejat per dues torres laterals de planta rectangular. La simetria és una de les característiques més destacades d'aquest conjunt, reflectida a nivells estructural i compositiu, a l'hora de distribuir els finestrals i balcons.

## Història

La colònia de Palà Vell fou fundada a finals del segle xix per Joan Palà i Valls, advocat en exercici a Barcelona, i amo del mas Palà, una masia documentada des del segle xiii, el qual va fer societat amb el seu cosí, Esteve Valls, (industrial que ja comptava amb experiència de la fàbrica de Vilafruns) i amb Manuel Arias. El 1877 la fàbrica ja funcionava a ple rendiment. La colònia es va construir en els terrenys del mas Palà, i aprofitant el salt del molí fariner de la seva propietat. El mateix mas ja es va convertir en un gran casal que feia la funció de la Torre dels amos de la colònia. Durant la Guerra Civil, aquest mas s'havia convertit en seu del comitè directiu que gestionava la fàbrica arran de la col·lectivització. Passada la contesa i amb el retorn dels propietaris, després d'una ràpida recuperació econòmica de la fàbrica, es va construir l'actual torre dels amos, al costat de la qual també es va bastir la nova església.

## Referències

* ↑ «La casa de l'amo». Palà de Torroella. [Consulta: 11 novembre 2014]. «(conté imatge)»
* ↑ «Torre propietari de la colònia Palà Vell». pat.mapa. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 novembre 2014].
* ↑ Serra, Rosa; Casals, Lluís (fotografies). Colònies Tèxtils de Catalunya. Barcelona: Angle Editorial i Caixa de Manresa, 2000. ISBN 8488811594.
# Camp receptiu

Es denomina camp receptiu d'una neurona sensitiva a la regió de l'espai en la qual la presència d'un estímul altera la resposta d'aquesta neurona, és a dir, la taxa d'impulsos electroquímics que aquesta genera. De vegades, per camp receptiu s'entén la funció bidimensional que detalla el canvi en la taxa d'impulsos que es produeix per als diferents punts de la regió.
S'ha trobat l'existència de camps receptius en neurones del sistema auditiu, del sistema somàtic i del sistema visual.
El concepte de camp receptiu es pot aplicar a neurones pertanyents a etapes diferents del sistema nerviós en qüestió. Així, d'una banda, el camp receptiu d'una cèl·lula ganglionar de la retina està formada per l'entrada de tots els cons units amb ella, de l'altra, un grup de cèl·lules ganglionars formaran el camp receptiu d'una cèl·lula del cervell. A aquest procés se l'anomena convergència.

## Vegeu també

* Percepció de la profunditat
* Ull
* Estereòpsia
* Profunditat de color

## Nota

* ↑ Bryan Kolb; Ian Q. Whishaw. Neuropsicología humana. Ed. Médica Panamericana, 21 juliol 2006, p. 176–. ISBN 9788479039141 [Consulta: 20 juliol 2011].