OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crisscross, aquell estiu del 69

Crisscross, aquell estiu del 69 (títol original: CrissCross) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Chris Menges, estrenada l'any 1992. Ha estat doblada al català.

## Argument

1969, Key West. Tracy Cross, divorciada, educa sola el seu fils Christopher, major de 12 anys. Criada, accepta també fer de stripper per cobrir les necessitats de la seva llar. Chris s'entera i prova debades de persuadir-la que ho deixi. El jove el contracten per lliurar peix a un restaurant i descobreix que de la cocaïna va amagada al peix. Roba un carregament i prova de vendre la droga amb la finalitat de guanyar els diners necessaris perquè la seva pugui deixar el strip-tease.

## Repartiment

* Goldie Hawn: Tracy Cross
* David S. Arnott: Chris Cross
* Arliss Howard: Joe
* Keith Carradine: John Cross
* James Gammon: Emmett
* Steve Buscemi: Louis
* J. C. Quinn: Jetty
* Paul Calderon: Blacky
* Anna Levine: Monica
* Annie McEnroe: Mme Sivil

## Acollida

El film ha informat 3.052.738 dòlars al box-office americà.

## Referències

* ↑ «Crisscross, aquell estiu del 69». esadir.cat.
* ↑ «CrissCross». The New York Times.
* ↑ (anglès) CrissCross a Box Office Mojo
# Juan B. Fronti

Joan B. Fronti (Maó, 1820 - 14 d'abril de 1888) va ser un important professor de piano i cant. Va ser alumne de Benet Andreu Pons. Va néixer a la ciutat de Maó l'any 1820 i es va dedicar a l'ensenyament, intervenint en nombrosos actes i concerts com a organitzador i director. Es va traslladar a Madrid, on va ser professor del Real Conservatorio de Música y Declamación. Va ser nombrat Mestre Honorari d'aquest conservatori. Va morir a la ciutat de Maó el 14 d'abril de 1888.

## Referències

* ↑ Mercadal Bagur, Deseado. «Los músicos menorquines». Revista de Menorca, [en línia], 1963, Vol. 49, p. 57-66,177, https://raco.cat/index.php/RdM/article/view/346858 [Consulta: 22-11-2021]
# Periódico extraordinario de Reus

El Periódico extraordinario de Reus va ser una publicació sortida a Reus el 1813 durant la Guerra del francès.
El títol complet era: Periódico extraordinario de Reus del lunes 11 de octubre de 1813. Primer Exército. E. M. Quartel General de Esparraguera, 6 de octubre de 1813. San Fernando, Ausona y Tarragona. Orden General, i consistia en un full mida foli imprès per una sola cara “en la Oficina de Rubió” a Reus. L'impressor Josep Rubió va ser molt actiu durant aquells anys, i rebia encàrrecs tant de l'exèrcit d'ocupació francès com dels exèrcits espanyols.
Aquest número conté un ban del general en cap del primer exèrcit Francisco de Oliver-Copons y Méndez-Navia, que explica la victòria de la brigada del coronel Llauder vora la ciutat d'Olot contra un enemic molt superior en efectius comandat pel general Petit i dona detalls sobre les posicions que ocupaven a la dreta i a l'esquerra de Sant Privat d'en Bas. L'historiador de la cultura reusenca Joaquim Santasusagna diu que "el feia imprimir l'Estat major del Primer Exèrcit espanyol en lluita amb els francesos. Portava “partes” de l'Exèrcit i noves sobre la guerra a Europa contra Napoleó”.
El periòdic consistia en un full mida foli imprès per una sola cara amb una tipografia molt neta. Es conserva un altre número del dia 5 d'octubre, també mida foli i a una cara imprès per Rubió “en el colegio de san Juan” i conté: "Notícias estrangeras de oficio" referents a la guerra contra Napoleó i "Posiciones de los exércitos francés, austríaco e inglés en Italia en el golfo Adriático", segons Manuel Gómez Imaz, que devia tenir aquests exemplars.

## Referències

* ↑ Aguilar Olivencia, Mariano «Periodismo militar en la Guerra de la Independencia». Revista de historia militar, Año XXII, 44, 1978, pàg. 125.
* ↑ Aguadé, Enric. Impressors i llibreters a Reus 1720-1900. Reus: Centre de Lectura, 1996, p. 61. ISBN 8487873189.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 277.
* ↑ «Periódico extraordinario de Reus». Los periodicos durante la Guerra de la Independencia (1808-1814). Internet Archive. [Consulta: 24-IX-2018].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Host (edat mitjana)

Host era la denominació que rebia durant l'edat mitjana un exèrcit alçat segons el dret feudal per a lluitar en una campanya militar. Segons aquest, el senyor feudal tenia el dret de mobilitzar els vassalls del seu feu i aquests l'obligació d'acudir-hi aportant armes i equipament propi.

## Host Reial - Prínceps Namque

Dins de la Corona d'Aragó, al Principat de Catalunya, la Host Reial era convocada a requeriment del Príncep de Catalunya (el Comte de Barcelona i Rei d'Aragó) apel·lant a l'Usatge Princeps namque, dels Usatges de Barcelona (reglamentat i reestructurat el 1368 per Pere IV d'Aragó "el Cerimoniós").
La Host Reial estava integrada per les tropes de la Casa del Rei d'Aragó, les Host Senyorials dels senyors feudals vassalls del Rei, les Hosts Veinals de les ciutats sota jurisdicció del Rei, les tropes dels Ordes militars, els cossos d'Almogàvers i les tropes mercenàries

## Host Veinal - Sometent - Via Fora

La host veïnal, anomenada des del segle xiii Sagramental i a partir del segle xvi Sometent, era convocada pel Veguer o pel Batlle, ambdós funcionaris reials, amb el so de corn, el toc de trompeta o el repic de campanes (so metent) i al crit de Via Fos! o Via Fora! si s'anava a guerrejar fora de la terra. L'organització interna s'estructurava per desenes a les ordres del desener, per cinquantenes a les ordres del cinquantener, o per centenes a les ordres del centener; tots ells estaven sota les ordres del capità, normalment un noble del braç militar.

## Host Senyorial

Del segle xii al segle xv, la Host Senyorial estava formada pel senyor feudal (baró) i la seva mainada. La mainada estava formada pels radicats al seu feu, ja fossin cavallers o no. Si la campanya era inferior a un dia rebia el nom de cavalcada i solia convocar tan sols el cavallers proveïts del seu cavall; si per contra la campanya durava més temps la Host també estava formada per serfs i el senyor tenia les obligacions de fornir-la amb queviures i de redimir el vassall si queia presoner. En cas de caure mort però, no tenia obligació d'indemnitzar la família.rA
Viccionari
# Moto Automòbil Club Reus

El Moto Automòbil Club Reus, abreujat M.A.C. Reus -o, senzillament, MAC-, és una entitat esportiva catalana dedicada al motociclisme i a l'automobilisme que fou fundada a Reus, Baix Camp, el 12 de setembre de 1958. Sorgit de la unió de veterans del Reus Automóvil Club, membres del Vespa Club i socis de la secció motorista del Club Natació Reus Ploms, en el seu palmarès hi ha un títol de campió d'Espanya de resistència, dos de Catalunya d'enduro, un de trams d'enduro, un de motocròs i sis de mototurisme. L'entitat ha organitzat 34 proves puntuables per al Campionat d'Espanya d'enduro, de les quals la de 1998 fou puntuable per al Campionat d'Europa, a més de diverses de puntuables per al Campionat de Catalunya de trial, resistència, velocitat, regularitat, motocròs i enduro.
El Moto Automòbil Club de Reus ha estat guardonat en tres ocasions com a millor club organitzador de proves de mototurisme i també pels seus 25 i 50 anys, tant per la Real Federación Española de Motociclismo com per la Federació Catalana de Motociclisme. El 2012 tenia 160 socis.

## Referències

* ↑ «Moto Automòbil Club de Reus». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 juny 2016].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial
# Decline and Fall... of a Birdwatcher

Decline and Fall... of a Birdwatcher és una pel·lícula de comèdia britància del 1968 dirigida per John Krish i protagonitzada per Robin Phillips, Geneviève Page i Donald Wolfit. És una adaptació de la novel·la Decline and Fall d'Evelyn Waugh. La pel·lícula tenia un pressupost de 1.970.000 dòlars USA.

## Sinopsi

Paul Pennyfeather és un estudiant de la teologia d'Oxford que es troba apartat després que un grup d'estudiants borratxos li prenguessin els pantalons i és acusat d'exhibicionisme. Obligat a buscar feina, busca els serveis d'una agència d'ocupació que li asseguri un lloc en un avorrit internat de nois gal·lès, presidit pel doctor Fagan. El personal de l'escola és un assortiment de personatges excèntrics: Prendergast, antic clergue retirat; el capità Grimes, un filador d'una sola cama amb els ulls posats a la filla de Fagan; i Solomon Philbrick, un criminal amagat que es presenta com a majordom de Fagan.

## Repartiment

* Robin Phillips - Paul Pennyfeather
* Donald Wolfit - Doctor Augustus Fagan
* Geneviève Page - Margot Beste-Chetwynde
* Colin Blakely - Solomon Philbrick
* Felix Aylmer - Judge
* Robert Harris - Prendergast
* Leo McKern - Captain Grimes
* Patrick Magee - Maniac
* Donald Sinden - governador de la presó
* Griffith Jones - Sir Humphrey Maltravers
* Paul Rogers - Chief Warder
* Rodney Bewes - Arthur Potts
* Patience Collier - Flossie Fagan
* Kenneth Griffith - Mr Church
* Joan Sterndale-Bennett - Lady Circumference

## Recaptació

Segons els registres de Fox, la pel·lícula necessitava 3.100.000 dòlars en vendes per arrencar i, l'11 de desembre de 1970 havia aconseguit 1.475.000 dòlars, per la qual cosa va ser una pèrdua pels estudis. Fou exhibida com a part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1968, on fou mal acollida per la crítica.

## Referències

* ↑ «BFI | Film & TV Database | Decline and Fall (1968)». British Film Institute, 16-04-2009. Arxivat de l'original el 14 de gener 2009. [Consulta: 13 febrer 2012].
* ↑ Solomon, Aubrey. Twentieth Century Fox: A Corporate and Financial History (The Scarecrow Filmmakers Series). Lanham, Maryland: Scarecrow Press, 1989. ISBN 978-0-8108-4244-1. p255
* ↑ Silverman, Stephen M. The Fox that got away : the last days of the Zanuck dynasty at Twentieth Century-Fox. L. Stuart, 1988, p. 328.
* ↑ Continúa la medriocridad del certamen, tras la proyección de «Decline and Fall» (Gran Bretaña) y «El Dependiente» (Argentina), ABC, 11 de juliol de 1968
# Illes Menàries

Menariae insulae (illes Menàries) és el nom clàssic, segons Plini el Vell, d'un grup d'illes a la badia de Palma, a la costa de l'illa de Mallorca:
| « | e regione Palmae urbis Menariae ac Tiquadra et parva Hannibalis | » |
| — Plini el Vell. Historia Naturalis. |||
Hom ha pensat que es pugui tractar d'Illetes, atesa la descripció de Plini i el fet que es tracti d'un conjunt d'illes. També ha estat postulada la hipòtesi que es tracti del conjunt d'illes menors de l'arxipèlag de Cabrera que es troben al nord de l'Illa dels Conills.
Aquesta illa està relacionada amb la tradició de l'origen illenc d'Anníbal.

## Vegeu també

* Parva Hannibalis
* Tiquadra

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Historia Naturalis. III, 78
* ↑ Diversos autors. Les illes a les fonts clàssiques. Miquel Font editor, 1990. ISBN 84-86366-65-8. Pàgina 17
* ↑ Rosselló Calafell, Gabriel «Menariae ac Tiquadra et Parva Hannibalis (Plin. NH 3.78). Algunes hipòtesis sobre la ubicació geogràfica dels nesònims». Les Balears romanes. Nous estudis. Documenta Balear, 2013, pàg. 11-30 [Consulta: 13 agost 2019].
# Conferència intergovernamental

Una conferència intergovernamental (CIG) és una negociació estructurada entre els membres de la Unió Europea, que normalment comporta una revisió de tractats.
Si els membres actuals volen reformar la Unió Europea o la Comunitat Europea, necessiten esmenar els tractats constitutius. A les conferències intergovernamentals dels Estats negocien aquestes esmenes.
Aquesta sèrie de conferències intergovernamentals existeixen des de 1985 i han produït l'Acta Única Europea (AUE), el Tractat d'Amsterdam (TA) i més recentment el Tractat de Niça (entre altres), els quals han estat cadascun equivalents a la construcció d'una Europa política.

## Enllaços externs
### Conferència intergovernamental 2007

* Versions del tractat des d'octubre de 2007 fins a desembre de 2007 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Opinió del parlament europeu de l'11 de juny de 2007

### Conferència intergovernamental 2003/2004

* Documents de la CIG 2003/2004 Arxivat 2010-02-06 a Wayback Machine.
# Juan Astigarrabia Andonegui

Juan Astigarrabía Andonegui (Sant Sebastià, Guipúscoa, 1901-1989) fou un polític comunista basc.
Era cap del Sindicat de Pescadors de Pasaia, afecte a la UGT i més tard membre del PCE, en fou partidari de l'autonomia de la secció basca, de manera que potenciaria amb Jesús Larrañaga la creació del Partit Comunista d'Euskadi. També fou director del diari Euskadi Roja.
El 1936 formà part del primer govern d'Euzkadi presidit per José Antonio Aguirre, en qualitat de conseller d'obres públiques. Després de la caiguda de Biscaia, va ser jutjat a València pel comitè Central del PCE, destituït dels seus càrrecs i expulsat del partit. Gràcies a la protecció dels seus antics companys de Govern, aconseguí marxar a França i més tard a Panamà. Durant els anys 50 del segle xx va tornar a militar en el PCE, però quan tornà el 1980 milità a Euskadiko Ezkerra. El 2002 fou homenatjat a la seva ciutat natal i Néstor Basterretxea li dedicà una estàtua.

## Referències

* ↑ Elorza, Antonio «Juan Astigarrabía, comunista (y disidente) vasco» (Obituari) (en castellà). El País, 07-03-1989.
* ↑ Arozamena Ayala, Ainhoa. «Juan Astigarrabía». A: Auñamendi Eusko Entziklopedia 'Enciclopedia General Ilustrada del País Vasco).
# Pila-Canale

Pila-Canale (en cors Pila è Canali) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 278 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 461 | 488 | 408 | 305 | 265 | 278 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2006- | Antoine de Peretti | | |
| 1983-2006 | Robert Feliciaggi | DVD | |

## Personalitats il·lustres

* Robert Feliciaggi, antic alcalde de Pila-Canale.
* Jean-Jé Colonna, antic resistent.
# Hossis

Els hossis o ossis (en llatí hossii o ossi, en grec antic Ὅσσιοι) eren un poble de la Sarmàcia europea que menciona Claudi Ptolemeu. Diu que ocupaven la costa est de la regió bàltica (Estònia i l'illa d'Osel). Eren d'ètnia i llengua ugrofinesa.

## Notes

* ↑ Segons Claudi Ptolemeu

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Hossi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 agost 2021].
# Club Deportivo Calahorra

El Club Deportivo Calahorra és un club de futbol d'Espanya, de la localitat de Calahorra, a La Rioja. Va ser fundat el 1942. Actualment juga a la Primera Divisió RFEF.

## Història

Els orígens del futbol a Calahorra es remunten a 1923, quan es formà la Sociedad Cultural Deportiva. El 1933 es creà el Calahorra FC, que ingressà a la federació càntabra. Finalment, el 1946 nasqué l'actual Club Deportivo Calahorra.

## Estadi

El Calahorra disputa els seus partits a la La Planilla, amb capacitat per a 4.200 espectadors.

## Dades del club

* Temporades en 1a: 0
* Temporades en 2a: 0
* Temporades en 2a B: 8
* Temporades en 3a: 39
* Millor lloc en la lliga: 3r (Segona Divisió B de la lliga espanyola de futbol temporada 00-01)
* Pitjor lloc en la lliga: 19è (Segona Divisió B de la lliga espanyola de futbol temporada 89-90)

## Enllaços externs

* Web del club a Futbolme.com
* Web oficial del CD Calahorra Arxivat 2007-02-05 a Wayback Machine.
# David M. Schneider

David Murray Schneider (Brooklyn, Nova York, 11 de novembre de 1918 - Santa Cruz, Califòrnia, 30 d'octubre de 1995) va ser un antropòleg cultural estatunidenc conegut principalment pels seus estudis sobre el parentiu i per ser defensor de l'antropologia simbòlica enfocada en l'antropologia cultural. Va rebre el seu B.S el 1940 i el M.S el 1941 de la Universitat de Cornell. Va rebre el seu PhD en Antropologia Social a Harvard el 1949, pels seus estudis de camp a l'illa de Yap, Micronèsia.
Després de graduar-se, va impartir classes a la Universitat de Califòrnia, Berkeley. El 1960, acceptà una plaça a la Universitat de Chicago, on passà gran part de la seva carrera, donant classes d'antropologia i en el Comitè de desenvolupament humà. Va ser president del consell d'administració d'Antropologia des de 1963 fins al 1966.

## Obra

* A Critique of the Study of Kinship
* American Kinship : A Cultural Account
* Matrilineal Kinship
* Personality in Nature, Society, and Culture
* Dialectics and Gender: Anthropological Approaches
* History of Public Welfare in New York State: 1867-1940
* The Micronesians of Yap and Their Depopulation (1949)
* 1995. Schneider on Schneider: The Conversion of the Jews and Other Anthropological Stories by David Schneider, as told to Richard Handler. Ed. Richard Handler. Durham, N.C.: Duke University Press.
* 1997. "The Power of Culture: Notes on Some Aspects of Gay and Lesbian Kinship in America Today." Cultural Anthropology 12 (2): 270-74.

## Referències

* 1 2 Obituary: David Schneider, Anthropology

## Bibliografia

* Bashkow, Ira. 1991. The Dynamics of Rapport in a Colonial Situation: David Schneider's Fieldwork on the Islands of Yap. In Colonial Situations: Essays on the Contextualization of Ethnographic Knowledge. George Stocking, ed. pp. 170-242. Madison: University of Wisconsin Press.
# Hylodes vanzolinii

Hylodes vanzolinii és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Heyer, R. & Peixoto, O.L. 2004. Hylodes vanzolinii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Combat naval en Grèce

Combat naval en Grèce és un curtmetratge mut de guerra francès del 1897 dirigit per Georges Méliès. Va ser estrenat per la Star Film Company de Méliès i té el número 110 als seus catàlegs. La pel·lícula, una d'una sèrie d'esdeveniments relacionats amb la guerra greco-turca de 1897, està ambientada a la coberta d'armes d'un vaixell sota atac. En realitat, no hi hagué enfrontaments navals durant la guerra.

## Sinopsi

Un oficial de la marina crida als seus mariners a la coberta per reunir-se al voltant del canó mentre explora l'horitzó, quan el vaixell és colpejat de sobte i un dels mariners resulta ferit.

## Producció

La pel·lícula destaca pel moviment de rodament realista de la baralla, aconseguit amb un plató articulat que es balancejava de costat a costat davant d'una càmera estacionària. Aquest especial escènic. efecte, que Méliès va recrear poc després a la seva pel·lícula Entre Calais et Douvres utilitzant la mateixa plataforma mòbil, permès per a un grau de realisme molt inusual per a l'època. El mateix Méliès apareix a la pel·lícula com l'oficial. La pel·lícula es va rodar a l'exterior, al jardí de la propietat de Méliès a Montreuil (Sena Saint-Denis), amb escenografia pintada.
La pel·lícula, presumpta durant molt de temps com a perduda, va ser redescoberta per John Barnes l'agost de 1988 al BFI National Archive, on havia estat catalogada amb un títol incorrecte.

## Referències

* ↑ Hammond, Paul. Marvellous Méliès. Londres: Gordon Fraser, 1974, p. 137. ISBN 978-09-00406-38-6.
* 1 2 3 Barnes, John. Filming the Boer War. Londres: Bishopgate Press, 1992, p. 74. ISBN 978-18-52190-46-0.
* 1 2 3 Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 92. ISBN 978-27-32437-32-3.
* ↑ «A brief History: Combat naval en Grèce». Europa Film Treasures. Lobster Films. Arxivat de l'original el 24 març 2012. [Consulta: 5 març 2014].
# Kaika

L'emperador Kaika (孝元天皇, Kaika Tennō) va ser el novè emperador del Japó que apareix en la tradicional llista d'emperadors.
No existeixen dades exactes sobre aquest emperador, cosa que ha dut a considerar-lo com a llegendari pels historiadors. En el Kojiki i el Nihon Shoki només n'anomena el seu nom i genealogia. La tradició li atribueix el naixement el 208 aC i la mort el 98 aC i situa el començament del seu regnat el 157 aC, quan va succeir el seu pare Kōrei.
Si bé la tradició afirma que va existir realment i li va atribuir, fins i tot, una tomba, els estudis històrics moderns tendeixen a demostrar que aquest personatge no va existir mai.

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó

## Referències

* ↑ Ketelaar, James Edward. Of Heretics and Martyrs in Meiji Japan: Buddhism and Its Persecution (en anglès). Princeton University Press, 1993-03-28. ISBN 978-0-691-02481-3.
# Damba

Damba és un municipi de la província de Uíge. Té una extensió de 6.915 km² i 63.580 habitants. Comprèn les comunes de Camatambo, Damba, Lemboa, Lombe (N Sosso) i Pete Cusso (ex Sacamo). Limita al nord amb el municipi de Maquela de Zombo; a l'est amb els de Sanza Pombo i Buengas; al sud amb els de Bungo, de Songo i Mucaba; i a l'oest amb els de Bembe i Cuimba, aquest darrer a la província del Zaire. Fou nomenada vila el 14 de setembre de 1950.

## Referències

* ↑ Damba Arxivat 2017-03-28 a Wayback Machine. al web del cens d'Angola
* ↑ Uíge: Damba celebra dia de elevação a categoria de vila em Setembro Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., ANGOP, 27 de gener de 2014
# Santa Magdalena de Perella

Santa Magdalena de Perella és una capella romànica del municipi de Sant Joan de les Abadesses, a la comarca del Ripollès, que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Avui es troba abandonada i sense culte.

## Descripció

L'edifici centra el veïnat dispers de Perella, en un petit puig sobre la vall del Ter. L'edifici, romànic, data del segle xii i és de planta gairebé rectangular sense absis diferenciat, amb la volta un xic apuntada. El presbiteri original es trobava al costat nord-est i actualment es troba a l'extrem oposat. La porta, situada al mur nord-oest, és adovellada amb una llinda monolítica desproporcionada i timpà llis, conserva part de la ferramenta original. Posteriorment li fou afegida la sagristia a llevant i un campanaret de torre a l'angle sud-oest amb obertures d'arc de mig punt.

## Història

Fou construïda abans del 1145 pels propietaris de Can Perella, gran mas veí conegut des del 1126. A les visites pastorals del 1686 i 1690, el bisbe Pasqual manà que es construís la sagristia. L'ermita té uns Goigs dedicats a Santa Magdalena.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Magdalena de Parella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
* ↑ Romànic Obert. «Santa Magdalena de Parella». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 9 febrer 2014].
* ↑ «Goigs a Santa Magdalena de Parella». [Consulta: 2015].