OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Masato Kudo

Masato Kudo (japonès: 工藤壮人) (Suginami, 6 de maig de 1990 - Miyazaki, 21 d'octubre de 2022) fou un futbolista japonès. Va ser internacional amb la selecció del Japó, i el seu primer equip va ser el Kashiwa Reysol

## Referències

* ↑ Sport. «Muere el exinternacional japonés Masato Kudo» (en castellà), 22-10-2022. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ Japan National Football Team Database
* ↑ National Football Teams
# Ella (novel·la)

Ella, una història d'aventura (anglès: "She, A History of Adventure") és una novela fantàstica de Henry Rider Haggard que aprimer aparegué com a sèrie en la revista The Graphic d'octobre 1886 a gener de 1887. Ella és un dels clàssics de literatura imaginativa, amb més de 863 milions d'exemplars venuts en 44 idiomes diferents i és un dels llibres més venuts de la història. Tingué un gran èxit quan va publicar-se i des de llavors mai ha deixat d'editar-se.

## Traduccions al català

* Josep Maria Millàs-Raurell - Ella, vol. I.
* Carles Riba i Bracons: - Ella, vol. II. Barcelona: Llibreria Catalònia (1931).
Viccionari
# Tit Quinti Crispí

Tit Quinti Crispí (llatí: Titus Quinctius L. f. L. n. Crispinus) va ser un magistrat romà que va participar en la Segona Guerra Púnica.
L'any214 aC el cònsol Marc Claudi Marcel va anar a Roma per assumir el tercer consolat i va deixar Sicília en mans de Crispí amb el comandament de la flota i el campament romà.
L'any 209 aC va ser elegit pretor i va obtenir com a territori Càpua i Campània. El 208 aC va ser elegit cònsol amb Marc Claudi Marcel i el senat els encomanà de fer la guerra a Hanníbal a Itàlia. A una batalla a Bàntia, a la vora de Tàrent, Claudi Marcel va morir i Crispí va ser ferit seriosament, havent-se de retirar. Va ser portat a Càpua i després a Roma on va morir a finals d'any després d'haver estat nomenat dictador Tit Manli Torquat.
Podria ser el pare de Luci Quinti Crispí.

## Referències

* 1 2 «T. Quinctius L. f. L. n. Crispinus». Digital Prosopography of the Roman Republic. [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ Tit Quinti Pennus Capitolí Crispí, segons Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 606.
* ↑ Fasti Capitolini ad annum 208 v. Chr.: Titus Quinctius L. f. L. n. Crispinus.
* ↑ Serge Lancel: Hannibal. Paris 1996. Deutsche Übersetzung: Düsseldorf, Zürich 1998, ISBN 3-538-07068-7, S. 238f.
# Giuseppe Olivi

Giuseppe Olivi (Chioggia, 18 de març de 1769 - Pàdua, 24 d'agost de 1795) va ser un religiós, naturalista italià de la família Olivi di Briana. Va ser membre de l' Acadèmia de Pàdua i de l'Acadèmia de Quaranta.
Alumne a Chioggia de Francesco i de Giuseppe Fabris, Giuseppe Olivi va prendre els hàbits eclesiàstics. S'interessa en diverses matèries com la Química, on estudia les teories de Lavoisier, la Botànica, la Mineralogia, com així també l'Agronomia. Fermament fidel a les teories de Albrecht von Haller (1708-1777), prendrà part en molts debats, i sobre l'electricitat en els animals.
Obté el respecte dels seus contemporanis en publicar l'any 1792 un catàleg raonat dels animals marins de la llacuna de Venècia, Zoologia Adriatica, ossia Catalogo ragionato degli animali del golf i delle lagune di Venezia, conegut també com a Zoologia Adriatica.
Mor el 1795 a Pàdua, i serà enterrat a l'Església de Santa Cristina de Pàdua ; un bust funerari commemora aquest lloc en el claustre de la "Basílica de Sant Antoni de Pàdua".
Gregor Johann Mendel (1822-1884), en la introducció a la seva cèlebre obra Versuche über Pflanzen-Hybriden (1866) cita a Olivi com un dels seus inspiradors a la biogenètica.
En 1995, pel bicentenari de la seva mort, la seva ciutat natal li va dedicar les giornate oliviane (jornades olivianas), consistent en un Congrés europeu amb la producció d'una monografia que li anés consagrada i d'una placa en la seva tomba commemorativa.

## Referències

* 1 2 3 «Biografía - Giuseppe Olivi». Mil Años de Ciencia en Italia. Ministero dell'Università e della Ricerca Scientifica e Tecnologica.
* ↑ Lezioni Sul Settecento veneto (en italià), diciembre de 1998. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Ievgueni Iufit

Ievgueni Guiorguievitx Iufit (Евге́ний Гео́ргиевич Юфи́т Leningrad 1961 – Peterhof 13 de desembre de 2016) va ser un cineasta, fotògraf i pintor rus. Va ser membre fundador del moviment del cinema paral·lel soviètic.
Iufit es va fer famós per primera vegada pels seus curtmetratges macabres, que, com les pel·lícules de Guy Maddin, sovint semblaven que s'haguessin fet durant els anys 20 o 30. A la dècada de 1990, Iufit va començar a fer llargmetratges d'estil similar als seus curts, amb arguments sovint centrats en l'experimentació genètica i la pseudociència. El seu llargmetratge més notable és Serebriannie golovi, realitzat el 1998. Sovint se'l descriu com un necrorealista. Va morir el 13 de desembre de 2016 a Peterhof.

## Bibliografia

* Eaton, Thomas Dylan (2015), LENIN WAS A MUSHROOM, The White Review 14, pp. 155–178.

## Referències

* ↑ «Russian Necrorealist Cinema: The Films of Evgenii Iufit». Russian Film Symposium at University of Pittsburgh. [Consulta: 14 gener 2011].
* 1 2 «FILM FORUM LECTURE SERIES - Spring 2007 Schedule». Montclair University. [Consulta: 14 gener 2011].
* ↑ «Умер отец некрореализма Евгений Юфит - Артгид». artguide.com. [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ Dmitry Shlapentokh; Vladimir Shlapentokh Soviet cinematography, 1918-1991: ideological conflict and social reality. Transaction Publishers, 1993, p. 226. ISBN 978-0-202-30462-5.
* ↑ «Умер режиссер-некрореалист Евгений Юфит» (en rus). gazeta.ru, 14-12-2016 [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ «Eugene Yufit (1961–2016)». Artforum. 29 December 2016.
# Pascal Simon

Pascal Simon (Mesnil-Saint-Loup, Aube, 27 de setembre de 1956) va ser un ciclista, que fou professional entre 1979 i 1991, durant els quals aconseguí 17 victòries.
Com a ciclista amateur va guanyar el Campionat de França júnior el 1974 i el Campionat militar de ciclocross el 1978.
És germà dels també ciclistes Régis, François i Jérôme.
Els seus millors resultats els aconseguí al Tour de França, on guanyà una etapa el 1982 i portà el mallot groc durant 7 etapes el 1983.

## Palmarès

* 1979
** 1r a la Ronde de Montauroux
* 1980
** 1r al Tour du Haut-Var
* 1981
** 1r al Tour de l'Avenir i vencedor de 2 etapes
* 1982
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor de 2 etapes de la Clásico RCN
* 1983
** 1r als Boucles de Sospel
** Vencedor d'una etapa de la Dauphiné Libéré
* 1984
** 1r al Tour de Midi-Pyrénées i vencedor d'una etapa
** 1r al Premi de Joigny
* 1986
** 1r al Tour du Haut-Var
* 1987
** 1r al Tour du Vaucluse
* 1988
** 1r a la Châteauroux-Limoges
* 1991
** Vencedor d'una etapa del Tour del Llemosí

### Resultats al Tour de França

* 1980. 28è de la classificació general
* 1982. 20è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1983. Abandona (17a etapa). Porta el mallot groc durant 7 etapes
* 1984. 7è de la classificació general
* 1985. 20è de la classificació general
* 1986. 13è de la classificació general
* 1987. 53è de la classificació general
* 1988. 17è de la classificació general
* 1989. 13è de la classificació general
* 1990. 35è de la classificació general
* 1991. 57è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1985. 14è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1990. 73è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Pascal Simon a memoire-du-cyclisme.eu
# Josep Planas i Artés

Josep Planas i Artés (Barcelona, 14 d'abril de 1901 - Barcelona, 9 d'abril de 1977) fou un futbolista català dels anys 1920 i posteriorment entrenador.

## Trajectòria

Nascut al barri de Sant Andreu, començà a jugar a futbol al FC Andreuenc i a l'Avenç de l'Sport. L'any 1921 fitxà pel FC Barcelona, esdevenint un dels grans defenses al Barça de l'edat d'or. Hi romangué fins a l'any 1927, disputant 181 partits i marcant 25 gols. Guanyà cinc Campionats de Catalunya i tres d'Espanya. Jugà amb la selecció catalana de futbol els anys 1923 i 1924.
L'any 1928 començà una llarga etapa com a entrenador. Era un veritable innovador, aplicant nous sistemes de joc i d'entrenament. Començà el 1928-29 al Racing de Ferrol, club on fou finalista del Campionat d'Espanya l'any 1939. Fou entrenador de l'Arenas de Getxo tres temporades a primera divisió. Entre 1939 i 1941 entrenà el FC Barcelona. També fou entrenador del RCD Espanyol la temporada 1946-47, el Reial Valladolid, Celta de Vigo, Reial Saragossa o Deportivo de La Coruña, entre d'altres. El seu darrer club fou la UE Sant Andreu.

## Palmarès

Avenç de l'Sport
* 2 Campionats de Catalunya de segona categoria:
** 1919-20, 1920-21
FC Barcelona
* 5 Campionats de Catalunya:
** 1921-22, 1923-24, 1924-25, 1925-26, 1926-27
* 3 Copes del Rei:
** 1922, 1925, 1926

## Referències

* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ «Adiós emocionado a Pepe Planas». Mundo Deportivo, 11-04-1977.
* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Mundo Deportivo, 01/10/1924, pàgina 9
* ↑ Closa, Antoni; Jordi Blanco. Diccionari del Barça. Cartoné. Enc. Catalana, 1999. EAN 9788441201262. ISBN 8441201269 / 84-412-0126-9.
* ↑ «Josep Planas (1939-41)». FC Barcelona. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ «Planas: José Planas Artés». bdfutbol. [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ «José Planas». yoentrenealcelta.blogspot.com. [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ «Pepe Planas». Mundo Deportivo, 06-11-1967.
# Sant Miquel de Sant Feliu d'Avall

Sant Miquel de Sant Feliu d'Avall era una capella del poble de Sant Feliu d'Avall, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Estava situada a la plaça de la cellera originària del poble de Sant Feliu d'Avall.
Era una església documentada el 941, i se'n tenen notícies fins al segle xviii. Després va desaparèixer.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Feliu d'Avall». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Sant Miquel de Sant Feliu d'Avall. Castell de Sant Feliu d'Avall». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Lloc on era la capella de Sant Miquel, en el centre de l'ortofotomapa de l'IGN
# Emanuel Trípodi

Emanuel Trípodi (Comodoro Rivadavia, Argentina, 26 de juny de 1981) és un futbolista argentí. Juga en la posició de porter. El seu club és Boca Juniors.
# Daingerfield

Daingerfield és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.517 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Daingerfield tenia 2.517 habitants, 957 habitatges, i 694 famílies. La densitat de població era de 403,2 habitants/km².
Dels 957 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,5% hi vivien parelles casades, en un 19,3% dones solteres, i en un 27,4% no eren unitats familiars. En el 25,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.333 $ i la renda mediana per família de 31.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.154 $ mentre que les dones 19.196 $. La renda per capita de la població era de 13.689 $. Aproximadament el 20,8% de les famílies i el 23,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Daingerfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Daingerfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Giuseppe Pancera

Giuseppe Pancera (San Giorgio in Salici, 10 de gener de 1899 – Castelnuovo del Garda, 19 d'abril de 1977) fou un ciclista italià que fou professional entre 1925 i 1934. Era germà dels també ciclistes Eliseo i Antonio Pancera. En el seu palmarès destaquen quatre victòries d'etapa de la Volta a Catalunya. A banda, fou segon al Giro d'Itàlia de 1928 i al Tour de França de 1929.

## Palmarès

* 1926
** Campió d'Itàlia en ruta (categoria independent)
** 1r a la Copa Bernocchi
** 1r a la Copa d'Hivern
** 1r al Critèrium d'obertura
* 1927
** 1r a la Copa Bernocchi
** 1r a la Cursa del XX de setembre
* 1928
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1930
** Vencedor de tres etapes a la Volta a Catalunya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1925. 11è a la classificació general
* 1926. 12è a la classificació general
* 1927. 5è a la classificació general
* 1928. 2n a la classificació general
* 1929. 7è a la classificació general
* 1934. 39è a la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1929. 2n a la classificació general
* 1930. 20è a la classificació general
* 1931. Abandona (23a etapa)
* 1932. 32è a la classificació general

## Referències

* ↑ «Giuseppe Pancera» (en anglès). [Consulta: 14 agost 2022].
* 1 2 «PANCERA Giuseppe». [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giuseppe PANCERA» (en italià). [Consulta: 6 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Giuseppe Pancera a siteducyclisme.net
# Aplastodiscus sibilatus

Aplastodiscus sibilatus és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Gonçalves da Cruz, C.A., Pimenta, B. & Silvano, D. 2004. Aplastodiscus sibilatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Sant Miquel de Sant Hipòlit de la Salanca

Sant Miquel de Sant Hipòlit de la Salanca és l'església parroquial del poble de Sant Hipòlit de la Salanca, a la comarca del Rosselló, a la Catalunya Nord.
Està situada a l'extrem nord-est del poble vell de Sant Hipòlit de la Salanca, al seu punt més alt, davant del castell del poble.
Com el nom del poble indica, l'advocació original de l'església fou la de sant Hipòlit, però ja a l'edat mitjana tardana fou substituïda per la de sant Miquel.

## Història

Documentada com a església de sant Hipòlit el 941, el segle xiv ja era dedicada a sant Miquel. Fou del tot refeta al segle xix, de manera que no queda res de l'edifici original. El 1847 s'hi descobrí una columna mil·liar, possiblement procedent de la propera Via Domitia, dedicada a l'emperador Constantí I el Gran; feia de suport de l'ara, la pedra de l'altar, juntament amb un capitell corinti. Es poden veure avui dia en el porxo de l'església.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «150-Sant Hipòlit». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Hipòlit de la Salanca». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 275. Sant Hipòlit». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Sant Hipòlit de la Salanca - Sant Miquel de Sant Hipòlit». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «L'església parroquial Sant Hipòlit en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2015-12-25. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Elephant Butte

Elephant Butte és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 1.390 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elephant Butte tenia 1.390 habitants, 689 habitatges, i 471 famílies. La densitat de població era de 181,3 habitants per km².
Dels 689 habitatges en un 11,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,7% hi vivien parelles casades, en un 5,2% dones solteres, i en un 31,5% no eren unitats familiars. En el 25,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,02 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,38.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12% tenia menys de 18 anys, un 3,2% entre 18 i 24, un 13,7% entre 25 i 44, un 38,5% de 45 a 60 i un 32,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 58 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.705 $ i la renda mediana per família de 37.344 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.809 $ mentre que les dones 22.125 $. La renda per capita de la població era de 21.345 $. Aproximadament el 7,4% de les famílies i el 10,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elephant Butte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elephant Butte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dainis Liepiņš

Dainis Liepiņš (Unió Soviètica, 13 d'agost de 1962 - 27 de novembre de 2020) va ser un ciclista letó, que va competir per la Unió Soviètica. El seu èxit esportiu més important foren les dues medalles als Campionat del món de persecució amateur, i la victòria a la Volta a la Baixa Saxònia.

## Palmarès en pista

* 1979
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Gadis Liepiņš, Vladimir Baluk i Yuri Petrov)
* 1980
** Campió del món júnior en Persecució
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Andris Lotsmelis, Martin Palis i Sergei Agupov)

## Palmarès en ruta

* 1983
** 1r a la Volta a la Baixa Saxònia i vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Insígnia Combinada de Pilot-Observador

La Insígnia combinada de Pilot–Observador (alemany: Gemensames Flugzeugführer und Beobachter-abzeichen) va ser una insígnia de qualificació de la Luftwaffe, creada per Adolf Hitler el 26 de març del 1936 i atorgada a tots aquells que obtinguessin els certificats de pilot i observador durant almenys un any.
Es diferenciava de la Insígnia de Pilot en què aquella era tota en plata.

## Disseny

Una corona de fulles de roure oval vertical en daurat. A dins hi ha una àliga platejada en ple vol, amb les ales obertes i mirant a l'esquerra. A les urpes porta una esvàstica.

## La Insígnia Combinada de Pilot-Observador en Or i Diamants

El Reichsmarschall Göring va fer servir una versió d'aquesta condecoració, feta d'or i amb diamants encastats que la concedí de manera personal a pilots d'un extraordinari èxit o a dignataris estrangers o a personalitats polítiques.
La pilot de proves Hanna Reitsch la rebé per duplicat: quan va ser la primera dona a guanyar la Creu de Ferro de 2a Classe, Göring li va concedir una Insígnia en or i diamants, però en miniatura. Quan posteriorment guanyà la Creu de Ferro de 1a Classe, al setembre de 1942, li concedí de mida habitual, en or blanc i groc i amb 104 diamants.
Per un altre costat, Hans Ulric Rudel portava simultàniament la insígnia de pilot estàndard i la Insígnia combinada de Pilot–Observador en Or i Diamants.

### Receptors de la Insígnia combinada de Pilot–Observador en Or i Diamants

* Conducător Ion Antonescu (Romania)
* Mariscal de l'Aire Italo Balbo (Itàlia)
* Oberstleutnant Baumbach
* Oberst von Brauchitsch
* General der Flieger Christiansen
* Generaloberst Otto Deßloch
* Großadmiral Dönitz
* Generalísimo Franco (Espanya)
* Generalleutnant Adolf Galland
* Generalfeldmarschall Robert Ritter von Greim
* Generalmajor Martin Harlinghausen
* Hauptmann Erich Hartmann
* Generaloberst Hans Jeschonnek
* RFSS Heinrich Himmler
* General der Flieger Korten
* Generaloberst Löhr
* Feldmarschall Carl Gustaf Emil Mannerheim (Finlàndia)
* Hauptmann Hans-Joachim Marseille
* Generalfeldmarschall Erhard Milch
* Oberst Werner Mölders
* Duce Benito Mussolini (Itàlia)
* Generalmajor Peltz
* Flugkapitän Hanna Reitsch
* Generalfeldmarschall Wolfram von Richthofen
* Oberst Hans-Ulrich Rudel
* SS-Obersturmbannfürer Otto Skorzeny
* Generalfeldmarschall Hugo Sperrle
* Generaloberst Kurt Student
# Passiè Paulus

Gai Passiè Paulus Properci Bles (llatí: Gaius Passienus C. f. Serg. Paullus Propertius Blaesus) fou un amic de Plini el Jove, de rang eqüestre i conegut pels seus poemes elegíacs i lírics.
Havia nascut al municipi de Mevània a Úmbria, igual que Properci, el qual considerava un dels seus antecessors; d'aquí que incorporàs el nomen de Properci al seu nom. Plini considerava que la poesia del seu amic Passiè era la millor, i va fer moltes al·lusions als seus versos. També l'unia amistat amb Javolè Prisc.
S'ha identificat amb aquest personatge una inscripció trobada a Assís (no lluny de Mevània) que consisteix solament amb la dedicatòria: C. Passenno, C. f., Sergia [tribu], Paullo Propertio Blaeso, és a dir, '[dedicat a] Gai Passèn Paulus Properci Bles, fill de Gai, de la tribu Sèrgia'.

## Referències

* ↑ El nomen d'aquest personatge presenta variants: mentre que la inscripció l'anomena Passennus, en els manuscrits de Plini apareix com a Passenius, mentre que la forma més corrent, en altres personatges, és Passienus.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 157.
* ↑ CIL XI, 05405
* ↑ «RE:Passennus C. f. Serg. Paullus Propertius Blaesus». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Eck, Werner; Holder, Paul; Pangerl, Andreas; Weiß, Peter «Ein überraschendes Phänomen: Neue Zeugen in zwei Diplomen für die Truppen von Moesia inferior vom 11. Oktober 146». Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik, 195, 2015, pàg. 222–230.
# Occimiano

Occimiano és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Borgo San Martino, Casale Monferrato, Conzano, Giarole, Lu, Mirabello Monferrato i Pomaro Monferrato.
# Mellösa

Mellösa és una localitat situada en el municipi de Flen, al Comtat de Södermanland, a Suècia amb 552 habitants l'any 2018. L'any 2001, Mellösa esdevé la primera vila del llibre a Suècia.

## Referències

* ↑ «The Book Town in Mellösa» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-03-08. [Consulta: 5 gener 2020].