OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Proasellus jaloniacus

Proasellus jaloniacus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie estigobiont.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: la conca del riu Gorgos a prop de Benigembla (la Marina Alta, el País Valencià).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P. i Magniez, G., 1978. Premier Proasellus hyporheique d'Espagne: P. jaloniacus n. sp. (Crustacea, Isopoda, Asellota). International Journal of Speleology 9(2): 125-130.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Bellés, X., 1987. Fauna cavernícola i intersticial de la península Ibèrica i les Illes Balears. Monografies Científiques 4. Consell Superior d'Investigacions Científiques-Editorial Moll, Ciutat de Mallorca. Pàg. 98.
* ↑ Fauna ibérica - CSIC (castellà)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Cuixites

«Cuixites» té aquests significats:
* Cuixites, habitants del Regne de Cuix
* Cuixites, descendents de Cuix primogènit de Cam i net de Noè
* Cassites, poble establert a l'altiplà iranià que va iniciar una emigració després del 1800 aC
# Giorni d'amore

Giorni d'amore és una pel·lícula italiana del 1954 dirigida per Giuseppe de Santis.

## Argument

En una petita ciutat del Baix Laci, dos joves camperols pobres, Angela i Pasquale, posposen contínuament el casament perquè no tenen mitjans per pagar les despeses que suposaria un casori. Les dues famílies, molt simpàtiques entre elles, després de discutir un possible matrimoni i fer que alguns comptes, empenyen Pasquale a segrestar Angela perquè la noia es veiés compromesa i aleshores calia el clàssic matrimoni de reparació, evitant així una pomposa cerimònia de casament. Durant la fugida, però, les coses es compliquen, les dues famílies que haurien de fingir lluitar lluiten de debò i Angela no té intenció de lliurar-se a Pasquale. Al final, però, el pla concebut es materialitza i els dos joves amants es casen.

## Repartiment

* Marcello Mastroianni - Pasquale Droppio
* Marina Vlady - Angela Cafalla
* Giulio Calì - Pietro Cafalla, avi d'Angela
* Angelina Longobardi - Concetta Cafalla, mare d'Angela
* Dora Scarpetta - Nunziata, germana d'Angela
* Fernando Jacovolta - Adolfo Cafalla, gerà d'Angela
* Renato Chiantoni - Francesco, oncle d'Angela
* Lucien Gallas - Oreste Droppio, pare de Pasquale
* Cosimo Poerio - Onorato Droppio, avi de Pasquale
* Pina Gallini - Filomena Droppio, àvia de Pasquale
* Angelina Chiusano - Loreta Droppio, mare de Pasquale
* Franco Avallone - Leopoldo Droppio, germà de Pasquale
* Santina Tucci - Teresa Droppio, germana de Pasquale
* Gildo Bocci - El mariscal
* Pietro Tordi - El sacerdot

## Premis

* Conquilla de Plata al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1955
* Nastro d'Argento al millor actor protagonista (Marcello Mastroianni)

## Referències

* ↑ «NY Times: Days of Love». NY Times.com. Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2012. [Consulta: 17 març 2009].
* ↑ Guanyadors de la Conquilla d'Or al Festival de Sant Sebastià
* ↑ «Guanyadors del Nastro d'Argento». Arxivat de l'original el 2018-09-21. [Consulta: 8 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Giorni d'amore, pel·lícula sencera a Youtube
# Manchuela

Manchuela és una denominació d'origen (DO) la zona del qual de producció es troba a les províncies de Conca i Albacete. En total són 70 termes municipals d'aquestes províncies. Va obtenir la qualificació de denominació d'origen l'any 2000.
L'altitud dels vinyers està compresa entre els 600 i 700 metres sobre el nivell de la mar, els sòls són argilencs i el clima és continental amb una temperatura mitjana de 13º anualment, les precipitacions ronden els 600 l/m².

## Característiques dels vins

* Negres: Són vins d'11,5º a 13º d'aromes afrutados.
* Rosats: Vins d'11,5º a 13º.
* Blancs: Vins de 11º a 13º.

## Raïms

* Cabernet Sauvignon
* Merlot
* Syrah
* Garnatxa
* Monastrell
* Ull de llebre
* Boval
* Chardonnay
* Macabeu
* Sauvignon Blanc

## Cellers

* Celler Andres Iniesta
* Cellers y Vinyals Vega Tolosa

## Vegeu també

* Vins d'Espanya

## Enllaços externs

* DO Manchuela - Ministeri de Medi ambient i Medi Rural i Marí Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine.
# Teorema de Baranyai

En matemàtiques combinatòries el teorema de Baranyai tracta amb descomposicions de hipergrafs complets, va ser demostrat per Zsolt Baranyai.

## Enunciat del teorema

La l'enunciat del del teorema és que si 2 ≤ r < k són nombres naturals i r divideix k, llavors l'hipergraf complet K$^k$$_r$ es descompon en 1-factors. És a dir, si S és un conjunt de k-elements H consisteix en tots els subconjunts de r-elements de S, llavors
H es pot partir com H = F $_1$ ∪ ... ∪ F $_n$ on cada sistema F $_i$ és una partició de S.

## Història

El cas r = 2 ja era conegut al segle xixè.
El cas r = 3 va quedar establert per R. Peltesohn el 1936. El cas general el va demostrar Zsolt Baranyai el 1975.

## Referències

* Zs. Baranyai: On the factorization of the complete uniform hypergraph, in: Infinite and finite sets, Proc. Coll. Keszthely, 1973, (A. Hajnal, R. Rado and V.T. Sós, eds.), Colloquia Math. Soc. János Bolyai 10, North-Holland, 1975, 91–107.
* J. H. van Lint, R. M. Wilson: A Course in Combinatorics, 2a edició, Cambridge University Press, 2001.
* R. Peltesohn: Das Turnierproblem für Spiele zu je dreien, Inaugural dissertation, Berlin, 1936.
# Gravitomòbil

El gravitomòbil és el nom que li van donar després de crear una petita joguina amb finalitats didàctiques.
Consisteix en un petit cotxe el qual es mou fent servir energia gravitatòria. La idea bàsica disposa d'un xicotet pes què penja d'una politja. El fil està enrotllat a un dels eixos de les rodes. En caure la pesa fa moure les rodes i, per tant, el cotxet.
Mitjançant aquesta activitat pràctica, l'estudiant ha de treballar principalment els següents conceptes:
* La definició d'energia com la capacitat de fer canvis en els cossos.
* El càlcul de l'energia potencial gravitatòria: ($E=m\cdot g\cdot h$) On E és l'energia a calcular, m la massa de la pesa, h l'alçada de la pesa i g l'acceleració de la gravetat. Si es fan servir unitats del S.I. el resultat serà en J.

## Referències

* ↑ Sánchez Marín, Joan «El gravitomòbil». Recursos de física, Primavera 2016, pàg. 5. ISSN: 1988-7930.

## Enllaços externs

* "Primer concurs de gravitomòbils" IES Esteve Terradas i Illa, Cornellà de Llobregat. Juny de 2013.
# Tu Duc

Tu Duc (vietnamita: Tự Đức) (Huế, 22 de setembre de 1829 - Huế, 17 de juliol de 1883) és el títol imperial de l'anomenat Nguyễn Phúc Hồng Nhậm (Huế, 22 de setembre de 1829 – Huế, 17 de juliol de 1883), va ser el quart emperador de la dinastia Nguyễn del Vietnam i va regnar de 1847 a 1883.

## Biografia

Fill de l'emperador Thiệu Trị i successor seu amb el títol de "Tự Đức", el seu regnat va ser molt conflictiu, ja que es va oposar a la modernització del país i especialment a la influència del cristianisme, ordenant decapitar el 20 de juliol de 1857 al bisbe espanyol i vicari apostòlic José Diaz Sanjurjo. Arran d'aquests fets i a les ànsies colonitzadores hi va haver una expedició conjunta hispano-francesa al Vietnam amb la victòria dels francesos. Es considera que Tu Duc va ser el darrer emperador vietnamita veritablement independent.
# Lanuvio

Lanuvio és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat uns 30 km al sud-est de Roma. L'1 de gener de 2018 tenia 13.580 habitants.
Lanuvio limita amb els municipis d'Aprilia, Arícia, Genzano di Roma i Velletri.

## Història

* Per la història antiga de la ciutat, vegeu Lanúvium.
En els temps antics, Lanúvium era una ciutat important a les rodalies de Roma. Els emperadors Antoní Pius i Còmmode van néixer aquí, juntament amb el condottiero Marcantonio Colonna. Va decaure després del regnat de Teodosi I (finals del segle iv), i va ser abandonada principalment a causa del tancament dels seus santuaris politeístics.
Es menciona de nou en el segle xi, quan hi havia un monestir benedictí. A principis del segle xv va ser adquirida per la família Colonna, a la qual va pertànyer fins 1564.
El 17 de febrer de 1944, durant la Segona Guerra Mundial, va ser bombardejada per mar i aire pels Aliats i destruïda gairebé totalment.

## Llocs d'interès

* Col·legiata.
* Santuari de la Madonna delle Grazie.
* Centre històric amb muralles, incloses quatre torres.
* Temple de Juno.
* Restes de l'antic pont romà de Ponte Loreto.
* Parc Regional de Castelli Romani.
* Museu Cívic de Lanuvio.

## Ciutats agermanades

* Centuripe, Itàlia

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 20 abril 2019].

## Enllaços externs

* Lanuvio - Lloc web oficial (italià)
# Damià Amer Munar

Damià Amer Munar (Sa Pobla, 4 de setembre de 1958) és un futbolista i entrenador mallorquí.
Començà a jugar a futbol a la Unió Esportiva Poblera quan era petit. El 1982 el Reial Club de Mallorca el fitxà per ser defensa, fins a 1990. El 1986 fou instructor dels Juvenils Balear i entrenador de futbol sala, nivell 1 del Balear. El 1987 fou l'entrenador del Regional Balear.
El 1991 fou nomenat entrenador dels equips filials. Entre 1992 i 1994 fou ajudant del Reial Club Deportiu Mallorca B. Llavors dirigí l'Escola de Futbol del Reial Mallorca fins a 1994.
Va rebre l'Escut d'Or de la Vila de Sa Pobla, el 19 de juliol de 2002; la cerimònia se celebrà a "Sa Congregació" de Sa Pobla. Va ser delegat del primer equip del RCD Mallorca fins a l'any 2017.

## Referències

* ↑ Perelló, Toni. «¿Sabías que Damià Amer desesperó a Diego Maradona?» (en castellà). RCDM.es, 16-04-2019. Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 18 gener 2020].

## Enllaços externs

* http://www.weltfussball.de/spieler_profil/amer/ (alemany)
# Kirsàlovo

Kirsàlovo (en rus: Кирсалово) és un poble (una possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 104 habitants. Pertany al districte de Proletarsk.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
# Teor (Udine)

Teor (friülà Teôr) és un antic municipi italià, de la província d'Udine. És a la regió de la Bassa Friülana. L'any 2007 tenia 2.044 habitants. Limitava amb els municipis de Palazzolo dello Stella, Pocenia, Rivignano i Ronchis.
El 2014 es fa fusionar amb el municipi de Rivignano creant així el nou municipi de Rivignano Teor, després de la celebració d'un referèndum on la majoria dels habitants van votar favorablement. Actualment és una frazione del nou municipi.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- ? | Fabrizio Mattiussi | Llista cívica |

## Referències

* ↑ «Trionfo dei "sì" per il comune unico». messaggeroveneto, 03-12-2012 [Consulta: 10 abril 2017].
# Grund (Luxemburg)

Grund (en luxemburguès: Gronn ) un dels 24 barris de la ciutat de Luxemburg. El 2017 tenia 950 habitants.
En aquesta zona, situada als peus de la Ville Haute i al seu sud-est, el Pétrusse desemboca en l'Alzette, un afluent del Sauer. Des de la seva renovació el 1980, tendeix a convertir-se en la zona de «moda» de la ciutat. Es troba al barri l'abadia de Neumünster restaurada en centre cultural i el Museu Nacional d'Història Natural de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Statistiques sur la Villa de Luxembourg. Etat de la population 2014. Grund» (PDF) (en francès) p. 31-32. Ville de Luxembuourg. [Consulta: 18 agost 2015].

## Vegeu també

* Barris de la Ciutat de Luxemburg

## Enllaços externs

* Syndicat du Stadtgrund
# Tsépelevo

Tsépelevo (en rus: Цепелево) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 49 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Lanuza

Lanuza és un poble pertanyent al municipi de Sallent de Gállego, a la comarca aragonesa de l'Alt Gállego. Es troba en ple Pirineu, a la riba esquerra del pantà al qual dona nom, on s'embassaran les aigües del riu Gállego.

## Història

El nom de Lanuza sembla derivar del terme celta llatinitzat landa o lana, que significa «vessant», donant-se la circumstància que el paratge circumdant al poble és efectivament un vessant que en el passat va estar ocupat per extenses praderies i pastures. La seva existència apareix documentada des del segle xiii i el 1488 ja comptava amb 20 llars.
Pròspera i eminentment ramadera en els seus orígens, la construcció de l'embassament de Lanuza el 1976 va provocar el gradual i forçat despoblament de la localitat fins a quedar completament deshabitada el 1978. Víctima de l'espoliació i l'abandó, a la dècada del 1990 els antics habitants van aconseguir recuperar les propietats no submergides i van iniciar un procés de revitalització que segueix actiu.
Lanuza és cèlebre també per haver estat bressol de nou Justícies d'Aragó, entre ells Joan V de Lanuza. De marcat estil muntanyenc, Lanuza s'arrela des de la vora mateixa de l'embassament fins a l'església del Salvador, construïda al segle xix sobre un temple romànic anterior incendiat durant la Guerra del Francès i del qual encara es conserva un crismó a la portada. Reoberta al culte, atresora entre altres obres d'art un reliquiari de plata datat el 1557 en què s'exposen restes de santa Quitèria, patrona del lloc.
El compacte nucli de pedra i pissarra, en plena rehabilitació, es projecta avui com un enclavament turístic dins la vall de Tena, servint a més des de l'any 1992 com a seu del festival de música Pirineos Sur.

## Referències

* ↑ «Lanuza, ¿el pueblo más bonito de Huesca?» (en castellà), 16-11-2015. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ Sánchez Becerril, Fran. «Descubre la Suiza de Huesca en tus vacaciones de verano» (en castellà), 08-06-2020. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ «El pequeño pueblo de cuento en Aragón que podría inspirar una película de Disney» (en castellà). Heraldo de Aragón, 25-11-2023. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ Barluenga, Miguel. «Lanuza celebra los 25 años de su resurrección a los pies del pantano donde estuvo a punto de desaparecer» (en castellà), 07-09-2017. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ «La historia de Lanuza y los vecinos que rescataron de las aguas a su pueblo expropiado: "Fue una pesadilla para todos"» (en castellà), 17-01-2023. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ «PARROQUIAS DEL ARCIPESTRAZGO DE BIESCAS». [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ «Diez razones por las que no te puedes perder Pirineos Sur 2023 este verano» (en castellà). Heraldo de Aragón, 23-06-2023. [Consulta: 16 abril 2024].
# Premi Pere Quart d'humor i sàtira

El Premi Pere Quart d'humor i sàtira fou un premi literari en llengua catalana convocat per l'Ajuntament de Sabadell i Edicions La Campana, en record de l'escriptor sabadellenc Joan Oliver, Pere Quart. S'instituí el 1987, just l'any després de morir Pere Quart, i s'atorgava al millor text en català, inèdit, d'humor i sàtira. Era obert als diversos gèneres literaris i estava dotat amb 12.000 euros. Formaven part del jurat un representant de la família de Joan Oliver, un representant d'Edicions La Campana, un representant de l'Ajuntament sabadellenc i altres personalitats del món de la crítica i de la creació literària en català. Edicions La Campana publicava les obres premiades a la “Sèrie d'Humor i Sàtira”. L'edició s'acostumava a presentar el mateix dia del lliurament del premi, pels volts del 29 de novembre, data de naixement de Joan Oliver.
Es va lliurar per darrera vegada el 2010.

## Guanyadors

* 1987 Miquel Desclot, per Auques i espantalls
* 1988 Joan Barril, per Un submarí a les estovalles
* 1989 Ignasi Riera, per Bla, bla, bla...
* 1990 Enric Larreula, per La propina
* 1991 Ramon Folch i Camarasa, per Manual del perfecte escriptor mediocre
* 1992 Nèstor Luján, per Les tres glorioses
* 1993 Anna Vila, per Vacances al Zurich
* 1994 Jan Baca, per La casa a mida
* 1995 Desert
* 1996 Lluís Permanyer, per No la saps, aquesta?
* 1997 Albert Om, per El nom del porc
* 1998 Paco López Diago, per L'home que no volia avorrir les dones
* 1999 Carles Capdevila, per Criatura i companyia
* 2000 Enric Larreula, per La dutxa
* 2001 Desert
* 2002 Empar Fernández i Judit Pujadó, per Planeta ESO
* 2003 Marta Sabaté, per Que no me'l toquin
* 2004 Àlex Masllorens, per Desastre a la 525
* 2005 Desert
* 2006 Desert
* 2007 Xavier Gual, per Estem en contra
* 2008 Desert
* 2009 Desert
* 2010 Carles Porta, per El club dels perfectes
* 2011 No convocat
* 2012 No convocat
* 2013 No convocat
* 2014 No convocat
* 2015 El 30 d'abril de 2015, Isabel Martí va dir: "No vull donar les culpes a ningú, però és un premi [el Pere Quart d'humor i sàtira] mort i enterrat"

## Vegeu també

* Concurs Literari Joan Oliver, Pere Quart

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Sabadell». Arxivat de l'original el 2010-06-19. [Consulta: 9 juliol 2010].
* ↑ «XXIV Premi Pere Quart d'Humor i Sàtira». Institució de les Lletres Catalanes. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Edicions La Campana». Arxivat de l'original el 2010-06-22. [Consulta: 9 juliol 2010].
* ↑ «premi Pere Quart». enciclopèdia.cat. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ 3cat24.cat Carles Porta guanya el Premi Pere Quart d'humor i sàtira
* ↑ Colomer, Víctor. «Isabel Martí, Editorial La Campana: «El cor pensa, el cervell sent»». Diari de Sabadell. Arxivat de l'original el 15 de maig 2015. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* (català) Bases del Premi Pere Quart d'humor i sàtira Arxivat 2006-09-09 a Wayback Machine. 2010
# Kirsànovka

«Kirsànovka» té aquests significats:
* Kirsànovka (Kémerovo), localitat de l'óblast de Kémerovo, a Rússia
* Kirsànivka (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
# MJN

MJN té els següents significats:
* Mouvement de la Jeunesse de Normandie, partit polític històric de Normandia
* Miasto Jest Nasze, agrupació d'electors activa a Varsòvia, a Polònia
* Muhammad Jamal Network, grup de jihadisme salafita d'Egipte
* Mead Johnson Nutrition, empresa especialitzada en alimentació infantil dels Estats Units
# This Modern Age

This Modern Age és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Nick Grinde, estrenada el 1931. Originalment titulat "Girls Together", adaptació d'una història de Mildred Cram, es va oferir un premi de cinquanta dòlars a qualsevol de l'equip que pensés un títol millor per a la pel·lícula. "This Modern Age" va guanyar. [www.afi.com].
El juny de 1931 el "Motion Picture Herald" publicava la llista del repartiment amb Marjorie Rambeau com "Diane Winters", Sandra Ravel com "Louise" i Armand Kaliz com "l'amor de Diane." Rambeau no va aparèixer a la pel·lícula, i la participació de Ravel i Kaliz no es va confirmar. La productora confirma que Ravel era al repartiment, però el seu paper pot haver estat tallat al film. La producció tanmateix també mostra Ann Dvorak en el repartiment, però la seva aparició a la pel·lícula finalment no s'ha confirmat.
La publicitat de l'estudi també destaca que es va utilitzar una única presa de so per capturar i equilibrar els sons simultanis que tenen lloc al bany de Joan Crawford i Pauline Frederick pralant per al telèfon amb Albert Conti. Els enginyers de so, que utilitzaven una invenció que anomenaven la "vàlvula lleugera d'enregistrament de so", aconseguien la proesa després d'hores de treball.

## Argument

Valentine Winters (Crawford) és una nena de pares divorciats que no ha vist la seva sofisticada mare, Diane, (Frederick), en anys. Viatja a París on la seva mare està vivint com l'amant d'Andre de Graignon (Conti). Mentre és a París, Valentine coneix Tony (Monroe Owsley). Quan Valentine i Tony tenen un accident de cotxe, són rescatats pel jugador de futbol Bob (Hamilton). Bob i Valentine s'enamoren, i, quan ell convida els seus pares (Hobart Bosworth i Emma Dunn) a conèixer-la, tot surt malament. No volent perdre Bob, Valentine parla amb la seva mare.

## Repartiment

* Joan Crawford: Valentine 'Val' Winters
* Pauline Frederick: Diane 'Di' Winters
* Neil Hamilton: Robert 'Bob' Blake Jr.
* Monroe Owsley: Tony Girard
* Hobart Bosworth: M. Robert Blake Sr.
* Emma Dunn: Sra. Margaret Blake
* Albert Conti: André de Graignon
* Adrienne D'Ambricourt: Marie, la minyona
* Marcelle Corday: Alyce, la minyona
* Marjorie Rambeau: Diana 'Di' Winters (escenes suprimides)

## Referències

* ↑ Legendary Joan Crawford (en anglès).
# Guaraní bolivià oriental

El guaraní bolivià oriental o chiriguano (Chawuncu) és una llengua tupí-guaraní parlada a Bolívia, a l'Argentina i al Paraguai.
A Bolívia la llengua es parla dins els departaments de Santa Cruz, Sucre i Tarija. A l'Argentina els parlants viuen a la província de Salta. Pel que fa al Paraguai, l'idioma és parlat només per vint-i-quatre persones que viuen dins el departament de Boquerón.

## Referències

* ↑ Ethnologue.com (anglès)
* ↑ Adelaar, 2007, p. 621.

## Bibliografia

* Adelaar, Willem F. H.; i Muysken, Pieter C.; The Languages of the Andes, Cambridge Language Surveys, Cambridge, Cambridge University Press, 2004 (Edició revisada, 2007), ISBN 978-0-521-36831-5

## Enllaços externs

* Fitxa de la llengua a Ethnologue (anglès)
# Tu-lan

Tu-lan fou kan dels turcs orientals. Va succeir a Mu-ho-tua. Al cap d'un any (vers 588 o 589) es va revoltar un aspirant al tron, de nom T'ou-li, que tenia l'ajut de la Xina, però Tu-lan el va derrotar (599). Va morir el 600.

## Referències

* ↑ Golden, Peter B. An introduction to the history of the Turkic peoples: ethnogenesis and state-formation in medieval and early modern Eurasia and the Middle East (en alemany). Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1992.
* ↑ Taşağil, Ahmet. Gök-Türkler. Ankara: Türk Tarih Kurumu Basımevi, 1995-<2004>. ISBN 975-16-1113-X.
# Edward Cullen

Edward Cullen (nom de vampir) o Edward Anthony Masen és un dels personatges principals de la saga Crepuscle de novel·la juvenil escrita per Stephenie Meyer. Es tracta del vampir "bo" protagonista, enamorat de Bella Swan i rival de Jacob Black.
Edward Masen, fill d'Elisabeth Masen i Edward Masen, va néixer al principi del segle XX (20 de juny del 1901), i essent encara nen (el 1918, quan ell tenia 17 anys), el Dr. Carlisle Cullen, que en realitat era un vampir, el va transformar en vampir per a salvar-li la vida, ja que estava a punt de morir a causa de la grip espanyola (els seus pares biològics ja s'havien mort a causa d'aquesta malaltia) i li va fer de pare. Anys més tard en Carlisle s'enamorà i transformà en vampiressa a Esme, que farà de mare a Edward. Deu anys després de trobar en Carlisle, l'Edward decideix marxar sol i dedicar-se a matar les persones que ell troba "dolentes", però se'n cansa i decideix tornar amb Carlisle i Esme. Després, a la familia també s'hi uneixen els que seran els seus germans, Rosalie i Emmett, i Alice i Jasper. Gairebé un segle després, coneix la humana Isabella Swan, de la que s'enamora, tot i que al mateix temps sent la temptació de menjar-la, ja que per a ell la seva sang fa més bona olor que la de la resta d'humans. Ell lluitarà contra la parella de vampirs "dolents" James i Victoria, ja que aquests volen alimentar-se de Bella. Ella té un amic molt proper, Jacob Black, que és home llop i que lluitarà per l'amor de Bella, tot i que ella acaba escollint a l'Edward i es casen (quan ella és encara humana), i tenen una filla semi-vampir, Renesmee. Després Edward transforma a Bella en vampiressa, tot i que amb això tots els problemes no s'hauran acabat per a ell, ja que els Vulturis (una mena de reialesa per als vampirs), voldran acabar amb la seva filla, i amb la resta de la família Cullen, tot i que gràcies a la seva esposa, Bella Cullen, se n'acaben sortint.