OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ana Fernández García

Ana Carlota del Pilar Fernández García (Madrid, 10 de novembre de 1989), més coneguda simplement com a Ana Fernández, és una actriu madrilenya. La gran de tres germans, a la qual li encanta el rock i deu el seu nom a la seva àvia Ana i als seus pares que van voler dir Carlota. Actualment resideix a Madrid. Va ser parella de l'actor i excompany de feina a Los Protegidos Luís Fernánez. És coneguda pel seu paper de Sandra en la sèrie "Los Protegidos" d'antena3, i el paper de Carlota en la sèrie "Las Chicas del Cable" de Netflix

## Biografia

Encara que va començar a estudiar Art escènic als 14 anys, la seva primera aparició va ser als 4 anys (1993) a la minisèrie,El jove Picasso, dirigida per Juan Antonio Bardem. Solia muntar esquetxos amb l'ajuda d'una amiga seva i la seva primera aparició en teatre va ser Helena de Troia. Va començar a estudiar Publicitat i Relacions Públiques, carrera que va deixar per falta de temps. L'actriu és principalment coneguda per dos papers: Sofia a Cüestion de sexo (Cuatro) i Sandra a Los Protegidos (Antena 3). En aquesta última sèrie ha participat amb la seva germana petita Maria, la qual va interpretar a la germana petita del personatge. Ana ha col·laborat en revistes com Telva de la qual va ser model infantil i Vanitat per a la qual va fer un reportatge al costat d'Ana de Armas i Blanca Suárez. Va participar en Password (Cuatro) i en videoclips de grups com Farratge,Les torres dels teus laments, produïda i realitzat per 7cuerdasfilms i Marea. El 3 febrer 2010 va participar en una videotrobada a antena3.com, que va poder seguir a través de Facebook i una setmana més tard va participar en una trobada de Habbo.

## Filmografia
### Internet

* IP, La Serie (2012)

### Televisió

* Cuestión de sexo (2007-2009)
* Los protegidos (2010-2012)
* Impares Premium(2010, 1 episodi)
* Física o química(2010, 1 episodi)
* Actrices(2010, 1 episodi)
* Los quien (2011, 1 episodi)
* Famosos al volante 2012, 2 episodi)
* Las chicas del cable (2017)

### Cinema
#### Llargmetratges

* Nada que perder (2014)
* Sólo química (2014)
* Bloody West (2014)

#### Curtmetratges

* Parpadeo (2013)
* Aunque Te Rías De Mí (2013)

### Teatre

* ¿Por qué yo? (2013)

## Enllaços externs

* Web Oficial d'Ana Fernández Arxivat 2011-01-02 a Wayback Machine.
* Fitxa de Ana Fernández a fórmulatv
# Aliona Mikhàilova

Aliona Mikhàilova és una actriu de cinema i televisió russa.
Mikhàilova és graduada per l'Institut Estatal de Cultura de Perm. El 2018 va protagonitzar el videoclip Compromise de Tesla Boy. Després de graduar-se, es va traslladar a Moscou per a seguir la seva carrera al món del cinema. El 2021 va interpretar a Antonina Miliukova al drama La dona de Txaikovski, de Kirill Serebrennikov, que va competir al 75è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Referències

* ↑ «Alyona Mikhaylova». Festival de Cannes. [Consulta: 27 juny 2023].
* ↑ «Фильм Кирилла Серебренникова с участием пермской актрисы стал доступен для просмотра в России». Perm Bez Formata. [Consulta: 27 juny 2023].
* ↑ «Tesla Boy – Compromise (Official)» (en rus). Arxivat de l'original el 2021-11-10. [Consulta: 10 novembre 2021].
* ↑ Bradshaw, Peter. «Tchaikovsky’s Wife review – love turns to obsession in an off-key marriage». The Guardian, 18-05-2022. [Consulta: 27 juny 2023].
* ↑ Valerie Hopkins , May 18, 2022.
* ↑ Holdsworth, Nick. «European Film Academy President Agnieszka Holland Slams Cannes for Welcoming a Russian Movie». Variety, May 21, 2022.
* ↑ Rosenstein, Tatiana. «Russian Director Kirill Serebrennikov Condemns War at Cannes Festival». The Moscow Times, 21-05-2022. [Consulta: 27 juny 2023].
# Jorge Algora

Jorge Algora és un director de cinema espanyol (Madrid, 27 de gener de 1963).

## Biografia

Estudia al Reial Conservatori Superior de Música de Madrid i a la Reial Escola Superior d'Art Dramàtic. Realitza la seva primera peça audiovisual el 1984, des de llavors i fins avui, treballa ininterrompudament en la direcció i realització de pel·lícules, documentals, programes de televisió i publicitat. Comença a desenvolupar la seva activitat a Madrid i es trasllada a Galícia el 1986, on realitza la major part de les seves produccions. El 1984-1985 fou realitzador i guionista del Centro de Ayudas a la Enseñanza con Medios Audiovisuales (CAE/MAV) de Madrid i el 1986-0987 de CAI Producciones. Actualment és director i realitzador d'Adivina Producciones, productora de cinema, televisió i publicitat El 2017 fou escollit president del Clúster Audiovisual Galego càrrec del que en fou reescollit el 2020.

## Filmografia seleccionada
### Documentals

* Comarcas de Galicia (1993-1995, documental de 8 capítols; realització)
* Descúbreme (1993, documental de 4 capítols; direcció i realització)
* Emigrantes en terra de emigrantes (2002, documental; direcció)
* Galicia visual (2002-2003, documental seriat de 104 capítols; direcció)
* Terra de náufragos (2003, documental; direcció)
* Camiño de Santiago. A orixe (2004, documental; direcció i guió)
* Destino a festa (2007, documental; dirección e guión)

### Televisió

* Mentíndolle á vida (2005, telefilm; direcció i guió)

### Llargmetratges

* O neno de barro (2007, llargmetratge). 9 Premis Mestre Mateo de 2007 de l'Acadèmia Gallega de l'Audiovisual i Premi Paoa del Festival Internacional de Cinema de Viña del Mar.
* Inevitable (2014)

## Referències

* ↑ Jorge Algora a catalanfilms.cat
* ↑ Jorge Algora a espanyaescultura.es
* ↑ Jorge Algora a Cine Galego
* ↑ Web de la productora
* ↑ Jorge Algora de Adiviña Producións, nuevo presidente del Clúster Audiovisual Galego, audiovisual451.com, 17 de gener de 2017
* ↑ Jorge Algora, reelegido presidente del Clúster Audiovisual Galego, que promoverá la puesta en marcha de la Galicia Film Commission, audiovisual451.com, 18 de maig de 2020
* ↑ Jorge Algora, director de cine: "Esta película es un SOS; cada vez, los asesinos son más jóvenes", Faro de Vigo, 15 de maig de 2007
* ↑ ‘Inevitable’, primer filme disponible con la aplicación accesible AudescMobile para su estreno en cines, audiovisual451.com, abril de 2014

## Enllaços externs

* Jorge Algora a cinenacional.com
# Alia Mustafina

Alia Fargatovna Mustafina (En rus Алия́ Фарга́товна Муста́фина, en tàtar: Aliä Färhät qızı Mostafina) (Iegórievsk, óblast de Moscou, Rússia, 30 de setembre de 1994) és una gimnasta artística russa, campiona olímpica, mundial i europea.

## Biografia

Alia Mustafina va néixer el 30 de setembre de 1994 a Yegórievsk, Rússia, en una família de classe mitjana. El seu pare, Farhat Mustafin, va ser medallista de bronze en lluita grecoromana en els Mont-real 76, mentre que la seva mare, Ielena Mustafina, és professora de física. La seva germana petita, Nailia, també és gimnasta, i va formar part de l'equip Nacional júnior rus.

## Carrera esportiva

El seu esclat esportiu va vindre en 2010. Primer, es proclamà campiona de'Europa per equips i subcampiona en barra d'equilibri i barres asimètriques. Als Campionats del Món de 2010 va guanyar dues medalles d'or al concurs complet individual i a la competició per equips, a banda d'altres tres medalles de plata.
En 2012, l'equip de Romania va impedir guanyar el seu segon títol europeu per equips. Ja a l'estiu, Mustafina va ser la gimnasta més condecorada en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint quatre medalles, incloent l'or en la final de barres asimètriques, plata en la competició per equips i bronze en la competició individual i en la final d'exercici de terra.
En abril 2013 es va proclamar campiona d'Europa en la competició individual i en la de barres asimètriques. En octubre del mateix any va aconseguir el títol mundial en barra d'equilibris i el tercer lloc en la competició individual i en la de barres asimètriques.
# Jörg Drehmel

Jörg Drehmel (Sassen-Trantow, 3 de maig de 1945) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en triple salt, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on guanyà la medalla de plata en la prova del salt de llargada del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en triple salt al Campionat d'Europa d'atletisme de 1971 i una de plata al Campionat d'Europa en pista coberta de 1970, així com els campionats alemanys a l'aire lliure de 1969 a 1972, 1974 i 1976 i els de pista coberta de 1969, 1970, 1972, 1974 i 1976.
Llicenciat en electrònica i oficial de l'Exèrcit Popular Nacional, en retirar-se, el 1977, passà a exercir d'entrenador de salt de llargada i triple. Amb la desaparició de la República Democràtica Alemanya va perdre aquest càrrec, per posteriorment incorporar-se a la Federació de l'estat de Brandenburg.

## Millors marques

* Triple salt. 17.31m (1972)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Jörg Drehmel». [Consulta: 24 setembre 2023].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 25 setembre 2023].
# Jökulsá á Fjöllum

Jökulsá á Fjöllum és el segon riu més llarg d'Islàndia (206 km). La seva font és la glacera Vatnajökull. Desemboca al mar de Groenlàndia. El Jökulsá á Fjöllum corre per rierols sobre les cascades de Selfoss, Dettifoss, i Hafragilsfoss, la segona de les quals és la cascada més gran d'Europa, i pel canó al Parc Nacional Jökulsárglijúfur, que es va formar per l'explosió d'un volcà situat directament sota el riu.

## Referències

* ↑ «Jökulsá á Fjöllum Glacial River in Jökulsárgljúfur Canyon & Dettifoss Waterfall» (en anglès). Guide to Iceland. Regína Hrönn Ragnarsdóttir. [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ «Jökulsá á Fjöllum» (en anglès). Britannica. [Consulta: 1r febrer 2021].
# José Bertomeu Bisquert

José Bertomeu Bisquert va ser un militar espanyol que va combatre en la Guerra civil.

## Biografia

Militar professional, al juliol 1936 no formava part de la llista de militars actius en l'Exèrcit. Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir fidel a la República i posteriorment s'integraria en l'Exèrcit Popular. Al desembre de 1936 va passar a ser cap d'Estat Major de la 63a Brigada Mixta, unitat de la qual seria comandant per algun temps. A l'octubre de 1937 va ser nomenat cap d'Estat Major del VII Cos d'Exèrcit, càrrec que mantindria fins a abril de 1938.

## Família

Tenia un germà, Antonio, que també era militar professional i va ocupar càrrecs importants en l'Exèrcit republicà.

## Referències

* 1 2 Alpert, 2013, p. 326.
* ↑ Engel, 1999, p. 65.
* ↑ Engel, 1999, p. 185.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
# Anglès als Països-Baixos

La llengua anglesa als Països-Baixos es refereix a la utilització de l'anglès als Països Baixos. Alguns sondejos indiquen que 90 % dels neerlandesos es diuen capaços de mantenir una conversa en anglès. Segons certes persones interrogades, la raó d'aquesta forta alça de l'anglès seria deguda a la superfície reduïda del país, dependent de l'exportació internacional, i a la utilització de subtítols en comptes del doblatge en les sèries de televisió.

## Història

A causa de la seva superfície petita i en raó de l'exportació/importació massiva de productes, els Països-Baixos s'han resignat a aprendre altres llengües que la llur (l'anglès, més particularment). Els Països-Baixos van ésser alliberats de l'ocupació alemanya per tropes anglòfones, fet que ha considerablement determinat la importància d'aquesta llengua. Durant els decennis següents, l'anglès va guanyar progressivament importància com a lingua franca i llengua estrangera, al detriment de l'aprenentatge de l'alemany i del francès. Tanmateix, la llengua alemanya s'acosta més de la llengua neerlandesa que l'anglès, i Alemanya és també el soci comercial més important dels Països-Baixos.
Especialment a Amsterdam, els turistes creuen que seria possible de viure als Països-Baixos sense aprendre-hi la llengua. És particularment possible en les ciutats on gràcies als nombrosos programes universitaris proposats en anglès, nombrosos estudiants internacionals viuen als Països-Baixos sense parlar el neerlandès.
Per bé que els neerlandesos tenen un excel·lent coneixement de l'anglès, resta per a ells dificultats a comprendre certs accents (per exemple, l'accent escocès).

## L'anglès a la televisió neerlandesa

Cadenes de televisió de parla anglesa tals com BBC One, BBC Two o americanes (CNN), es poden captar als Països-Baixos. Nombroses sèries en les cadenes neerlandeses també es difonen en anglès, amb subtítols neerlandesos. En canvi els programes anglòfons per a infants normalment són doblats.

## L'holanglès

L'holanglès (dit col·loquialment steenkolenengels en neerlandès, lit. anglès de carbonatge) és una fusió entre l'holandès i l'anglès. La paraula s'empra sovint per a designar els errors comesos pels neerlandesos en una conversa en anglès.

## Formes d'anglofòbia lingüística

L'“anglofòbia lingüística” als Països-Baixos, és una forma de rebuig de la llengua anglesa.
El Engelse ziekte («malaltia anglesa») és un terme pejoratiu que designa l'efecte de la llengua anglesa en la utilització de mots composts a l'escrit en neerlandès. Exemples :

## Referències

* ↑ Unió Europea
* ↑ Cenoz J., Jessner U. «L'anglais en Europe: L'acquisition d'une troisième langue». Multilingue, Ltd., 2000.

## Enllaços externs

* Bram Buunk, Cursus Engels article neerlandès en relació amb l'ús de l'anglès en el domini de la ciència i de l'educació, columna en de Volkskrant, 1996 (neerlandès)
* Bram Buunk, Talenkennis columna en relació amb el neerlandès en de Volkskrant, 3 de maig de 1997 (neerlandès)
* ec.europa.tingut (anglès)
# Anglès (desambiguació)

«Anglès» té aquests significats:
* Anglès, la tercera llengua més parlada del món, així com la més utilitzada internacionalment com a segona
* Anglès, membre del grup dels anglesos, grup humà procedent d'Anglaterra
* Toponímia:
** Anglès (la Selva), vila i municipi a la comarca de la Selva
** Anglès (Tarn), municipi francès al departament del Tarn (regió de Migdia-Pirineus)
* Biografies:
** Francesc Anglès i Garcia, escultor
** Higini Anglès i Pàmies
** Jordi Anglès Soler (Terrassa, 1956 - K2, Pakistan, 1995), alpinista i escalador català
Viccionari
# Anacroneuria carole

Anacroneuria carole és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.
En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador. Es troba a Sud-amèrica: el Perú.

## Referències

* ↑ Stark, Bill P. «New species and records of Andean Anacroneuria (Insecta, Plecoptera, Perlidae) 67-81». Spixiana, 27, 1, 2004, pàg. 70-71.
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P., 2000. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 8 novembre 2011].
# José Luis Egea Vila

José Luis Egea Vila (Sant Sebastià, 1940) és un director de cinema i guionista basc. Va estudiar ciències polítiques a la Universitat de Madrid, que va deixar per fer filosofia i lletres a la Sorbona i a Oxford. Finalment el 1964 es va diplomar com a director a l'Escola Oficial de Cinema amb el curtmetratge El niño de Vallecas. El 1963 va treballar com a ajudant de direcció a Llanto por un bandido de Carlos Saura i La tía Tula de Miguel Picazo, i va fer guions per a Antxon Ezeiza i Jaime Camino. Va exercir com a crític de cinema a diverses publicacions i fou membre del comitè de selecció del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. El 1969 fou guardonat amb la Conquilla de Plata per Los desafíos, el guió de la qual va fer amb Víctor Erice i Claudio Guerín. El 1973 col·laborà amb Víctor Erice en la realització d'El espíritu de la colmena.
Després de la transició s'ha dedicat a la direcció de curtmetratges documentals per a la Filmoteca basca, com la sèrie Ikuska i els documentals Euskera y fútbol (Euskara eta futbola), Euskera y remo (Euskara eta arrauna) i Euskera y monte (Euskara eta mendia) amb Antxon Ezeiza i Koldo Izagirre (1980). Pel que fa a la televisió, el 1985 va fer un llargmetratge al programa La Clave sobre l'OTAN.

## Filmografia
### Com a director

* La espera (19??), curtmetratge
* La vuelta de la siega (19??), curtmetratge documental
* Viajeros estables (19??), curtmetratge
* De cine (1966), curtmetratge
* Joe vuelve a casa (1968), curtmetratge
* Como un latido (1980), curtmetratge

### Com a guionista

* El experimento (1966), curtmetratge
* Los desafíos (1968) amb Víctor Erice i Claudio Guerin

## Referències

* ↑ José Luis Egea Vila a cinevasco.com
* ↑ EL DIRECTOR DONOSTIARRA JOSÉ LUIS EGEA PRESENTARÁ LA PRIMERA SESIÓN DE LA RETROSPECTIVA SOBRE VÍCTOR ERICE DE FILMOTECA VASCA EN TABAKALERA Arxivat 2019-04-16 a Wayback Machine., al web de la Filmoteca Basca
* ↑ José Luis Egea a Auñamendi Eusko Entziklopedia
# José María Rubio Peralta

José María Rubio Peralta (Dalías, província d'Almeria, 22 de juliol de 1864 - Aranjuez, Madrid, 2 de maig de 1929) fou un prevere jesuïta que va dedicar la seva vida a les activitats pastorals, socials i caritatives en favor dels pobres. Conegut com a “Apòstol de Madrid”, és venerat com a sant per l'Església Catòlica Romana.

## Biografia

Fill d'agricultors, José Rubio va entrar de jove al seminari de Granada. Va ésser ordenat sacerdot el 24 de setembre de 1887. Va ésser vicari a Chinchón (1887-1889) i rector a Estremera (1889-1890). A demanda del bisbe, va reprendre els estudis i es llicencià en teologia el 1896: va fer el doctorat en dret canònic a Toledo (1897). Va ésser professor al seminari de Madrid, on ensenyava literatura llatina i teologia pastoral, essent alhora canceller de la diòcesi.
El 1906 va ingressar a la Companyia de Jesús, amb 42 anys, professant-hi el 1911. Va començar a ésser conegut per la seva predicació entre les classes populars, senzilla i sincera, que va cridar l'atenció i el feren conegut entre el poble. Predicava a les barriades més pobres i era particularment atent amb els més necessitats i marginats. Va crear, per treballar amb ells, associacions com la Guardia de Honor del Sagrado Corazón, les Marías de los Sagrarios, grups de laics que feien apostolat social i escoles socials al barri de la Ventilla, ajudat pels mestres Juan i Demetrio de Andrés.
Per raons de salut, va ésser traslladat a la infermeria i noviciat d'Aranjuez (Madrid) on morí tres dies després d'arribar, el 2 de maig de 1929.

## Veneració

En morir, l'arquebisbe de Madrid el va nomenar públicament “Apòstol de Madrid”, títol amb el qual va ésser conegut després. El 1985, Joan Pau II el beatificà, i ell mateix el canonitzà durant un viatge a Madrid, el 4 de maig de 2003. La seva festivitat és el 2 de maig.

## Bibliografia

* RUIZ del REY, T. Vida del P. Rubio S.J., Apóstol de Madrid, Madrid, 1957.
* LAMET, Pedro. De Madrid al cielo: biografía del Beato José M. Rubio S.I. (1864-1929), Santander, 1985.
# Kalanaur

«Kalanaur» té aquests significats:
* Kalanaur (Panjab), ciutat i nagar panchayat al districte de Gurdaspur, al Panjab (Índia).
* Kalanaur (Haryana), ciutat i municipalitat al districte de Rohtak a Haryana, Índia.
# Johann Rudolf Schellenberg

Johann Rudolph Schellenberg (4 de gener de 1740 - 1806) va ser un botànic i entomòleg suís. Va néixer a Basilea i morí a Töss, cantó de Zuric.
Va il·lustrar moltesobres sobre botànica i entomologia incloent l'obra de Johann Heinrich Sulzer Die Kennzeichen der Insekten, nach Anleitung des Königl. Schwed. Ritters und Leibarzts Karl Linnaeus. Mit einer Vorrede des Herrn Johannes Gessners, publicada a Zúric el 1761; la de Johann Jacob Roemer Genera Insectorum Linnaei et Fabricii iconibus illustrata publicada a Winterthur, Steiner el 1789 i la seva pròpia obra Genres des mouches Diptères représentés en XLII planches projettées et dessinées et expliquées par deux amateurs de l'entomologie, publicada a Zuric el 1803. Aquesta obra té 42 plaques.
Schellenberg va descriure algunes noves espècies de Coleoptera i Diptera.
# Johann Reichert

Johann Reichert (Dresden, 19 de juny de 1876 - Dresden i Teplice, 15 de febrer de 1942) fou un compositor alemany.
Estudià en el Seminari i en el Conservatori de la seva ciutat natal, i de 1896 a 1906 fou director de l'orquestra del Conservatori, dirigint, a partir de 1899, la Volksingakademie, que executà obres importants, principalment la Missa Solemnis (Beethoven).
Entre les seves composicions hi figuren: un Concert-obertura, Eine Nachtmusik, Trausommer nacht i Die Tonkust, per a solos, cor i orquestra, diversos cors per a veus de dones i d'home i diferents composicions per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 50, pàg. 337. (ISBN-84-239-4550-2)
# Ampi

Ampi era una ciutat propera a Biblos conquerida per Abdi-Asirta, cap dels habiru d'Amurru al rei Rib-Hadda de Biblos cap a la meitat del segle xv aC.
Després el fill d'Abdi-Asirta, Pu-Bahla, la va conservar sota el seu domini circa el 1340 aC, i segurament el 1330 aC va passar a formar part del regne d'Amurru, que en aquella època era vassall hitita, quan Aziru, un altre fill d'Abdi-Asirta va assumir el tron i es va sotmetre al rei Subiluliuma I.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. El reino de los hititas. Madrid: Cátedra, 2001, p. 214. ISBN 8437619181.
# Andjety

Andjety és un déu funerari de la mitologia egípcia. Igual que Osiris, Andjety decideix el renaixement del difunt al més enllà. El seu principal lloc de culte era Busiris, la capital del novè Nomós del Baix Egipte. Va ser representat a l'ensenya fetitxe del nom en la forma (probable) d'un rei que tenia el ceptre Heka i el flagel Nekhekh, amb una corona similar a la corona Atef d'Osiris: banyes de carner superades per un con emmarcat per dues plomes subjectades per una llarga cinta que cau per l'esquena.
El seu nom probablement significa " El d'Andjet», Sent Andjet el nom egipci de Busiris. Alguns autors veuen en andjety un rei dinàstic del Delta del Nil que va ser divinitzat després de la seva mort, tot i que el déu s'esmenta que des de la V dinastia dels Textos de les Piràmides, presidint les prefectures d'Orient.
Al Nou Regne, estava representat al temple de Séthi I. a Abidos. Tanmateix, Osiris, que li havia manllevat els seus atributs, el va acabar suplantant, de la mateixa manera que Busiris va ser suplantat per la ciutat santa d'Abidos.

## Referències

* ↑ Harari 2002, p. 19
# Ando Masahashi

Ando Masahashi és un personatge de ficció de la sèrie televisiva Herois interpretat per James Kyson Lee. Ando acompanya el seu amic i company de feina Hiro Nakamura al llarg del seu viatge pels Estats Units.
Ando al principi no es creia que el seu amic Hiro Nakamura tingués poders. Quan en Hiro es teleporta fins al bany de dones a "Gènesi", l'Ando li diu que pari de voler ser especial. Al següent capítol "No miris enrere", on Hiro truca des de Nova York 5 setmanes en el futur, l'Ando li respon al telèfon. A "Un Gran Salt" l'Ando reconeix i accepta els poders del Hiro després de veure un còmic portat des del futur pel Hiro; a més a més, en Hiro atura el temps per tal de salvar uns estudiants d'un accident de trànsit. Ando accepta acompanyar en Hiro durant el seu periple pels Estats Units per tal d'aconseguir el seu destí.