OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ikaïta

La ikaïta és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom del fiord Ikka, a Groenlàndia, on es formen columnes d'aquest mineral que, de vegades, s'apleguen fins als 20 metres d'alçada.

## Característiques

Per la seva composició química, CaCO₃·6H₂O, normalment es defineix com una pseudocalcita o aragonita, però la ikaïta cristal·litza a unes temperatures massa fredes per a les dues anteriors. De fet, la ikaïta posada en aigües a una temperatura major de 8 °C es descompon en calcita i aigua. Cristal·litza en el sistema monoclínic, formant prismes gairebé quadrats. El seu hàbit inclou també la forma piramidal i la sigmoïdal (prismes quadrats coberts amb piràmides oposadament inclinades). També se'n troba de forma massiva o tubular.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ikaïta pertany a «05.CB - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans (carbonats alcalins i alcalinoterris)» juntament amb els següents minerals: termonatrita, natró, trona, monohidrocalcita, pirssonita, gaylussita, calconatronita, baylissita i tuliokita.
El mineral pseudomorf resultant de calcita després d'ikaïta es diu glendonita, coneguda al Japó com a gennoishi.

## Formació

La ikaïta és un carbonat de calci que es pot formar a les fredes aigües marines dels fiords. Es forma en l'aigua del mar i aigües lacustres, en ambients marins glacials i periglacials anaeròbics rics en matèria orgànica, prop dels 0 °C.

## Referències

* ↑ «Ikaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 agost 2014].
* ↑ Garrido, Josep Lluís; Ybarra, Joan Manuel. Nomenclàtor de les espècies minerals, 2010, p. 374. D.L. B-38531-2010 [Consulta: 17 agost 2014].
* ↑ «Ikaite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 7 novembre 2013].
* ↑ «Glendonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 agost 2014].
* ↑ «Gennoishi» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 agost 2014].

## Enllaços externs

* Plana web sobre l'ikaïta (anglès).
* Ikaïta a Dinamarca Arxivat 2012-03-18 a Wayback Machine. (anglès).
* Ikaïta a Mineral Web 3-D Display Arxivat 2006-10-09 a Wayback Machine. (anglès).
# Icelus armatus

Icelus armatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 70-900 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1845. Ichthyologiske Bidrag. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (N. S.) v. 1. 213-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Schmidt, P. J., 1916. Ichthyological notes. 1. On some new and little known Cottidae of the North Pacific. 2. On a new cyclogasterid fish with a rudimentary ventral disk. Ezhegodnik. Zoologicheskogo Muzeya Imperatorskogo Akademii Nauk = Ezhegodik (Zoologicheskii muzei (Akademiia nauk SSSR)) v. 20 (1915): 611-630.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ignacio Rodríguez

Ignacio Rodríguez és el nom dels següents personatges:
* Nacho Rodríguez, ex-jugador de bàsquet malagueny.
* Ignacio Rodríguez Ortiz, futbolista càntabre.
* Ignacio Rodríguez Bahena, futbolista mexicà.
# Isothrix bistriata

Isothrix bistriata és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. Viu a Bolívia, el Brasil, Colòmbia i el Perú. Es tracta d'un animal arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos inundats estacionalment (igapó i várzea). És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Patton, J.; Bonvicino, C. Isothrix bistriata. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 febrer 2015.
# Isotiocianat

Isotiocianat és el grup químic –N=C=S, format per la substitució de l'oxigen en el grup isocianat gamb un sofre. Molts isotiocianats naturals en les plantes es produeixen per conversió enzimàtica dels metabòlits anomenats glucosinolats. Aquests isotiociantas naturals, com l'al·lil isotiocianat, també es coneixen com a oli de mostassa. Un isotiocianat artificial, el fenil isotiocianat, es fa servir com seqüenciador d'aminoàcids en la degradació d'Edman.

## Síntesi i reaccions

El mètode general per produir isitiocianats és mitjançant la reacció entre una amina primària (p.e. anilina) i el disulfur de carboni en amoníac aquòs. Això fa precipitar la sal d'amoni ditiocarbamat, la qual tractada amb nitrat de plom dona el corresponent isotiacianat.
    Síntesi de fenil isotiocianat

## Activitat biològica

Els isotiocianats tenen interès en l'alimentació i en la medicina. Les verdures amb el gust característic dels isotiocianats inclouen wasabi, rave rusticà, mostassa, rave, col de Brussel·les, creixen, tropaeolum, i tàpera. Totes aquestes espècies pertanyen a l'ordre brassical el qual es caracteritza per la producció de glucosinolats i per tenir l'enzim mirosinasa.
* Sinigrina és el precursor de l'al·lil isotiocianat
* Glucotropaeolina precursor del benzil isotiocianat
* Gluconasturtiina precursor del fenetil isothiocyanate
* Glucorafanina precursor delo sulforafan
El consum de plantes amb alguns tipus d'isoticianats (com el fenetil isotiocianat) tenen aplicacions mèdiques en la prevenció d'alguns tipus de càncer, ja que inhibeixen la carcinogènesi i la tumorogènesi.

## Referències

* ↑ OrgSynth | author = Dains FB; Brewster RQ; Olander CP | title = Phenyl Isothiocyanate | year = 1926 | volume = 6 | pages = 72 | collvol = 1 | collvolpages = 447 | prep = CV1P0447
* ↑ Zhang, Y; Kensler, TW; Cho, CG; Posner, GH; Talalay, P «Anticarcinogenic activities of sulforaphane and structurally related synthetic norbornyl isothiocyanates». Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 91, 8, 1994, pàg. 3147–3150. Bibcode: 1994PNAS...91.3147Z. DOI: 10.1073/pnas.91.8.3147. PMC: 43532. PMID: 8159717.
# Ishaq ibn Alí ibn Yússuf

Ishaq ibn Alí ibn Yússuf —àrab: إسحاق بن علي بن يوسف, Isḥāq b. ʿAlī b. Yūsuf— fou el darrer emir almoràvit. Va succeir al seu nebot Ibrahim ibn Taixfín quan aquest va morir en combat a Orà contra els almohades. Va defensar Marràqueix que va estar prop de dos anys assetjada pels almohades però que finalment es va rendir el 22 de març de 1147. Ishaq va morir en la conquesta de la ciutat i fou el darrer emir almoràvit, enfonsant-se el seu poder al Màgrib i a l'Àndalus. Només els Banu Ghàniya, a Mallorca, van aixecar llavors la seva bandera.

## Referències

* A. Huici Miranda, El gobierno de Tasfin Ben Ali Ben Yusuf en Andalus, Études d'orientalisme dédiés a la mémoire de E. Levi.Provençal, París 1962
# Ishaq ben Ismail

Ishaq ibn Ismaïl at-Tiflissí (abans de 833 – 853), conegut com a Sahak a les fonts georgianes, fou emir de Tiflis (833-853). Va succeir el seu oncle Alí ibn Xuab que havia estat posat al govern pel califa després d'un període de emirs rebels (entre els quals el seu germà i fundador de la dinastia, Ismaïl ibn Xuab). Sembla que el 833 va refusar pagar el tribut al califa i hi va haver de fer quan es va enviar un exèrcit.
Sota el seu govern l'emirat va arribar al zenit del seu poder. Els reis de Kakhètia i Abkhàzia li pagaven tribut. Va combatre també als khàzars. Es va voler fer independent del califat abbàssida i va deixar de pagar el tribut aliant-se amb la noblesa local i al mthawar de Kakhètia; el governador d'Armènia Muhàmmad ibn Khàlid Bukhara Khoda (vers 844-849) va enviar al seu propi pare Khàlid contra Tiflis (844/845) però Ishaq va resistir i Khàlid va trobar la mort; un nou exèrcit el va venjar l'any següent derrotant a Ishaq però de manera no decisiva.
Finalment el califa al-Mutawàkkil va enviar una expedició dirigida pel general Bugha al-Kabir que, amb el suport dels bagràtides de Geòrgia, van conquerir i saquejar Tiflis el 853 i van matar l'emir que fou crucificat i decapitat.

## Referències

* Ronald Grigor Suny (1994), The Making of the Georgian Nation: 2nd edition, p. 30. Indiana University Press, ISBN 0-253-20915-3, en línia a
* L'ARMÉNIE ENTRE BYZANCE ET L'ISLAM DEPUIS LA CONQUÊTE ARABE JUSQU'EN 886, per J. LAURENT, París, 1919.
# Jaap Stam

Jaap Stam (Kampen, Països Baixos, 17 de juliol de 1972) és un futbolista retirat neerlandès que jugava de defensa. Stam també ha jugat per la selecció neerlandesa.

## Referències

Jaap Stam amb la selecció neerlandesa - Caixes de navegació :
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de futbol 1998
1 Van der Sar •
2 Reiziger •
3 Stam •
4 F. De Boer •
5 Numan •
6 Jonk •
7 R. De Boer •
8 Bergkamp •
9 Kluivert •
10 Seedorf •
11 Cocu •
12 Zenden •
13 Ooijer •
14 Overmars •
15 Bogarde •
16 Davids •
17 Van Hooijdonk •
18 De Goey •
19 Van Bronckhorst •
20 Winter •
21 Hasselbaink •
22 Hesp •
Seleccionador: Hiddink
Selecció de futbol dels Països Baixos – Eurocopa 2004
1 van der Sar •
2 Reiziger •
3 Stam •
4 Bouma •
5 van Bronckhorst •
6 Cocu •
7 van der Meyde •
8 Davids •
9 Kluivert •
10 van Nistelrooy •
11 van der Vaart •
12 Makaay •
13 Westerveld •
14 Sneijder •
15 F. de Boer •
16 Overmars •
17 van Hooijdonk •
18 Heitinga •
19 Robben •
20 Seedorf •
21 Bosvelt •
22 Zenden •
23 Waterreus •
Seleccionador: Advocaat :
# Jaciment romà de Can Farrerons

Les primeres troballes arqueològiques al jaciment romà de Can Farrerons a Premià de Mar, entre la Gran Via i el Torrent de la Fonsanta es remunten a l'any 1969, però no és fins a l'any 2000 que les excavacions posen al descobert l'edifici de planta octogonal.
Els indicis apunten que al segle V dC, un romà acabalat erigí aquest pavelló de rebre per a celebrar-hi banquets i gaudir del bany. Més tard, l'edifici es destinà a la producció agrícola i hom l'adaptà per a premsar-hi el vi i treballar-hi el ferro. Fou abandonat cap al segle VII dC, però els esquelets exhumats ens indiquen que abans encara s'havia utilitzat com a necròpoli. En les excavacions de l'any 2000 es van localitzar una quinzena de tombes.
Amb el pas del temps la sorra de les rieres –el torrent de Fontsanta i l'actual carretera de Vilassar de Dalt– va colgar l'edifici.

## Apertura al públic

Cap a l'any 2014 es va construir un accés ubicat al carrer Enric Granados, 115. L'espai que es pot visitar consta d'uns 550 m². Va ser inaugurat el 15 de març del 2015.
L'espai visitable consta d'uns 550 metres quadrats. Les visites concertades al jaciment, amb un aforament limitat, s'organitzen en torns de 50 persones. El jaciment està adscrit al Museu Municipal de l'Estampació de Premià de Mar.

## Referències

* ↑ «Notícia inauguració del Museu de Premià de Mar». Premià Notícies, 16-03-2015. [Consulta: 14 juny 2015].
* ↑ «Tribuna d'Arqueologia». Generalitat de Catalunya, 12-03-2015. [Consulta: 14 juny 2015].

## Vegeu també

* Museu-Arxiu de Vilassar de Dalt
* Forn Ibèric de Sant Cugat del Vallès, (segles II i I aC)
* Indústria romana
* Període romà a Catalunya
* Vil·la romana de Can Llauder, a Mataró
* Forns romans de la Fornaca de Vilassar de Dalt

## Enllaços externs

* Museu Romà de Premià de Mar
# Jabal Xammar

Jibal Xammar o muntanyes Xammar (àrab: جِبَال شَمَّر, Jibāl Xammar) són unes muntanyes del nord de l'Aràbia Saudita. Antigament s'anomenava Jabal Tayyi i va agafar el nom de la tribu (o més aviat de la confederació tribal) dels Banu Xammar que es van establir a la zona al segle xvi foragitant a un cap local anomenat Bahidj. Fou el centre de l'emirat de Jabal Xammar, conegut també com a emirat d'Hail del nom de la capital de l'emirat, de la dinastia Al Raixid, que coexistia amb el xeics de les gran tribus.
Vegeu: Hail i Emirat d'Hail.

## Referències

* M. al-Rashid, Politics in an Arabian oasis, Londres, 1991.
# Jahnsita-(CaFeFe)

La jahnsita-(CaFeFe) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al subgrup de la jahnsita. Rep el seu nom degut al fet que és un anàleg de la jahnsita-(CaMnFe); el sufix indica la situació dels metalls. Aquesta espècie mineral no ha estat aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional.

## Característiques

La jahnsita-(CaFeFe) és un fosfat de fórmula química {Ca}{Fe$^{2+}$}{Fe₂$^{2+}$}{Fe₂$^{3+}$}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jahnsita-(CaFeFe) pertany a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: minyulita, leucofosfita, esfeniscidita, tinsleyita, jahnsita-(CaMnMg), jahnsita-(CaMnMn), keckita, rittmannita, whiteïta-(CaFeMg), whiteïta-(CaMnMg), whiteïta-(MnFeMg), jahnsita-(MnMnMn), kaluginita, jahnsita-(NaFeMg), jahnsita-(CaMnFe), jahnsita-(NaMnMg), jahnsita-(CaMgMg), manganosegelerita, overita, segelerita, wilhelmvierlingita, juonniïta, calcioferrita, kingsmountita, montgomeryita, zodacita, arseniosiderita, kolfanita, mitridatita, pararobertsita, robertsita, sailaufita, mantienneïta, paulkerrita, benyacarita, xantoxenita, mahnertita, andyrobertsita, calcioandyrobertsita, englishita i bouazzerita.

## Formació i jaciments

La jahnsita-(CaFeFe) ha estat trobada només a Oshibedani, a la prefectura de Hyōgo de la regió de Kinki (Honshu, Japó).

## Referències

* 1 2 «Jahnsite-(CaFeFe)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Jahnsite-(CaFeFe)» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 6 novembre 2016].
# Javier Pascual Rodríguez

Javier Pascual Rodríguez (Valverde de la Virgen, Lleó, 14 de novembre de 1971) és un ciclista espanyol, professional des del 1995 i fins al 2006.
Va debutar com a professional el 1995 a l'equip Santa Clara. Els seus principals èxits esportius són una etapa a la Volta a Espanya de 2004, i un primer lloc a la Volta a Andalusia i Volta a La Rioja.
El 2006 es va veure implicat en l'Operació Port, sent identificat per la Guàrdia Civil com a client de la xarxa de dopatge liderada per Eufemiano Fuentes amb el nom en clau P. Rodríguez o Pascual Rodríguez. Pascual Rodríguez no fou sancionat per la Justícia espanyola en no ser el dopatge un delicte a Espanya en aquell moment, i tampoc va rebre cap sanció en negar-se el jutge instructor del cas a facilitar als organismes esportius internacionals (AMA, UCI) les proves que demostrarien la seva implicació com a client de la xarxa de dopatge.

## Palmarès

* 1999
** 1r a la Volta a Andalusia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Múrcia
* 2001
** Vencedor d'una etapa del Volta a Castella i Lleó
* 2002
** Vencedor d'una etapa del Volta a Andalusia
* 2004
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 2005
** 1r al Gran Premi Miguel Indurain
** 1r a la Volta a La Rioja i vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 96è de la classificació general.
* 1996. 48è de la classificació general.
* 2004. 53è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2005. 41è de la classificació general.

### Resultats al Tour de França

* 1997. 37è de la classificació general
* 1999. 33è de la classificació general
* 2001. 41è de la classificació general
* 2002. 95è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Informe de la Guardia Civil (Capítulo III)». Cadena SER, 12-07-2006. Arxivat de l'original el 2009-07-23. [Consulta: 12 març].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Iulia Blahinia

Iulia Blahinia –en ucraïnès, Юлія Благіня– (21 de febrer de 1990) és una esportista ucraïnesa que competeix en lluita estil lliure, guanyadora d'una medalla de bronze en el Campionat Mundial de Lluita de 2008 i cinc medalles de bronze en el Campionat Europeu de Lluita entre els anys 2008 i 2016.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2008 | Tòquio ( Japó) Japó | 3 | Lliure 51 kg |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2008 | Tampere ( Finlàndia) Finlàndia | 3 | Lliure 51 kg |
| 2009 | Vílnius ( Lituània) Lituània | 3 | Lliure 51 kg |
| 2011 | Istanbul ( Turquia) Turquia | 1 | Lliure 51 kg |
| 2013 | Tiflis ( Geòrgia) Geòrgia | 2 | Lliure 51 kg[n 1] |
| 2016 | Riga ( Letònia) Letònia | 3 | Lliure 53 kg |

## Referències

* ↑ «Yuliya Blahinia» en IAT.uni-leipzig.de (en anglès).
# Jenifer Bartoli

Jenifer Yaël Dadouche-Bartoli (Niça, 15 de novembre de 1982), coneguda com a Jenifer, és una cantant i actriu francesa. Va guanyar la primera temporada de Star Academy (France) el 2002.
El 15 d'octubre de 2016 va interpretar, juntament amb el grup cors I Chjami Aghjalesi, una versió en cors de «L'estaca» de Lluís Llach amb el nom de «Catena». La cançó es va interpretar al programa de televisió Les copains d'abord, un dels més populars de l'emissora pública francesa France 2, i va tenir una audiència de tres milions d'espectadors. Llach va mostrar la seva admiració a twitter afirmant que: «M'han fet moltes versions de l'estaca, però la que han fet aquest grup cors em commou».

## Referències

* ↑ «Jenifer Bartoli - La biographie de Jenifer Bartoli» (en francès). Gala.fr. [Consulta: 22 octubre 2017].
* ↑ «Canten ‘L'estaca’ en cors, a France2 i en horari de màxima audiència». Vilaweb, 24-10-2016. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «“L'estaca”, en llengua corsa». RAC1.cat, 18-10-2016. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «La versió de ‘L'estaca’ en cors que ha commogut Lluís Llach». Vilaweb, 22-10-2017. [Consulta: 10 març 2022].

## Enllaços externs

* Jenifer Bartoli - Lloc web oficial
# Joan Vich i Manrique de Lara

Joan Vich i Manrique de Lara (Alzira, 1530 - Tarragona, 1612), fou un aristòcrata, diplomàtic i esclesiàstic valencià.

## Biografia

Descendent de la casa dels comtes de Paredes, els seus pares eren Lluís Vich, baró de Llaurí i cambrer major de Carles V, i de Mencía Manrique de Lara. Era net de Jeroni Vich i Vallterra (conegut com l'ambaixador Vich, ambaixador a Roma del rei Ferran el Catòlic i més tard de l'emperador Carles).
Joan Vich també fou ambaixador a la Santa Seu, bisbe de Mallorca des de 1573 a 1604 i arquebisbe de Tarragona des de 1604 fins a la seua mort. El bisbat de Mallorca li va ser atorgat per petició de Felip II de Castella. El seu germà, Lluís Vich i Manrique de Lara, fou virrei de Mallorca entre els anys 1583 i 1594.
Fou soterrat al monestir de la Murta d'Alzira, on la família Vich tenia capella pròpia, ja que eren benefactors i mecenes del mateix cenobi.

## Bibliografia

* Francisco de Rivarola y Pineda, Juan Félix. Monarquia española .... Imprenta de Alfonso de Mora, 1736. Procedente de Universidad de Lausanne (Suiza). Digitalitzat el 17 Nov 2008. 464 págs.
* La reforma eclesiástica en Mallorca durante el pontificado de d. Juan Vich y Manrique de Lara (1573-1604). Roma, 1968.
* Pons, Guillermo. La cura de almas y la vida cristiana del pueblo de Mallorca bajo el pontificado de don Juan Vich y Manrique de Lara (1573-1604). Anthologica Annua 18 (1971): 467-584.

## Enllaços externs

* www.cervantesvirtual.com Manual del viajero y guía de los forasteros en Valencia, por Vicente Boix
* www.cervantesvirtual.com La Ilustración española y americana
* www.catholic-hierarchy
# Iàsnoie (Sakhalín)

* Per a altres significats, vegeu «Iàsnoie».
Iàsnoie (en rus: Ясное) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a Rússia, el 2013 tenia 1.111 habitants. Pertany al districte municipal de Tímovskoie.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19.
# Iàsnaia Poliana (Beleníkhino)

* Per a altres significats, vegeu «Iàsnaia Poliana (Rússia)».
Iàsnaia Poliana - Ясная Поляна (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 37 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Jordi d'Egmond

Jordi d'Egmond o Joris van Egmont (Egmond, circa 1504 - Saint-Amand-les-Eaux, 26 de setembre de 1559) va ser bisbe d'Utrecht entre 1534 i 1559

## Història

Jordi era el fill de Joan III d'Egmont. El 1526 es va convertir en canonge i després diaca del capítol de Lieja. Després va ser abat de Saint-Amand Abbey -destruïda a les guerres de la Reforma Protestant i la Revolució Francesa- a Saint-Amand-les-Eaux, al sud de Tournai. Carles V, emperador del Sacre Imperi el va nomenar bisbe d'Utrecht el 1534 com un favor a la noblesa holandesa.
Perquè havia de ser ordenat com a sacerdot, la seva consagració com a bisbe va ser endarrerida per més d'un any. Jordi es va quedar a Saint-Amand, i tenia un vicari per gestionar el bisbat. Va actuar sense èxit contra l'apogeu del calvinisme.
Després de la seva mort va ser enterrat a l'abadia de Saint-Amand, però el seu cor es troba en un cenotafi a la catedral de Sant Martí d'Utrecht. Un retrat de Jordi d'Egmont de circa de 1535, va ser pintat pel seu amic Jan van Scorel, es troba al Rijksmuseum d'Amsterdam.

## Referències

* Contemporaries of Erasmus: A Biographical Register of the Renaissance and Reformation. Vol. 1-3. Toronto, 1995 S.422f.

## Enllaços externs

* Bishop Georg (Joris) van Egmond
# Jordi X de Kartli

Jordi X era el fill gran de Simó I de Kartli i de Nestan-Darejan, i va regnar a Kartli del 1600 al 1605. Es va casar el 1578 amb Mariami filla de Jordi Dadiani, príncep de Salipartiano, i príncep de Mingrèlia per matrimoni amb Anna Dadiani. El 1602 el xa de Pèrsia reclamà la presència del rei de Kartli, el seu vassall a la guerra contra l'Imperi Otomà. El rei Jordi X no s'hi va presentar. Va morir per la picada d'una abella a la boca el 7 de setembre de 1605 i el va succeir el seu fill Luarsab II de Kartli.

## Referències

Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Josep Maria Martorell i Fivaller

Josep Maria Martorell i Fivaller (Ciutadella, 1843 - Madrid, 1886) fou un aristòcrata, advocat i polític menorquí, duc de l'Almenara Alta i marquès de Monesterio.

## Biografia

Era fill de Gabí de Martorell i Martorell, tercer marquès d'Albranca, i de Maria Mercè de Fivaller, dotzena marquesa de La Lapilla i de Paredes, títol que va heretar el seu germà, Ricard Martorell i Fivaller. Estudià dret a la Universitat Central de Madrid, on va fer amistat amb Alejandro Pidal y Mon i amb qui va fundar les revistes La Cruzada i Revista Científica. Durant un temps va fer de professor a l'Academia Matritense de Legislación y Jurisprudencia.
Políticament sempre fou monàrquic i conservador ultracatòlic. Va donar suport la restauració borbònica i donà suport al Partit Conservador quan fou elegit diputat per Maó a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879 i per Balaguer a les eleccions generals espanyoles de 1884. Es va interessar per qüestions locals d'àmbit català i balear i fou president de la primera assemblea de la Joventut Catòlica. Va escriure poesia en castellà, que fou publicada el 1887 juntament amb la de Juan Valera y Alcalá Galiano.

## Referències

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine. p. 514
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Joan Ponsatí

Joan Ponsatí fou un violinista i professor de música català.
Fou professor de música de Torroella de Montgrí. Es té constància que fou obtentor del benefici de Sant Miquel de la capella de música de Santa Maria de Castelló d’Empúries, el 6 de setembre de 1817 i fins l’any 1819. El benefici de Sant Miquel estava associat a la plaça de flauta i oboè, i sinó es complien aquestes circumstàncies, a la plaça de segon violí. Joan Ponsatí va obtenir el benefici de Sant Miquel com a violinista. També l’any 1819 va opositar a una xantria a la catedral de Girona.

## Referències

* 1 2 GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria; SALGADO COBO, Elena. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 7: Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2013.