OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rasborichthys helfrichii

Rasborichthys helfrichii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Sumatra i Borneo.

## Referències

* ↑ «Rasborichthys helfrichii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1): 1-33.
* ↑ Kottelat, M. i E. Widjanarti, 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
* ↑ Roberts, T.R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rascador

Un rascador, en arqueologia prehistòrica, és una eina de pedra tallada obtinguda retocant una fulla o un esclat.
En arqueologia del paleolític és un estri de pedra fabricat a partir d'una ascla que tant pot servir per a rascar com per a tallar. Apareixen durant el Paleolític inferior i són particularment freqüents tot al llarg del Paleolític superior, però n'hi ha igualment a les indústries anteriors, sobretot al Mosterià.
Per a fabricar una rascadora es procedia al retoc d'una ascla amb una o diverses de les vores treballades amb un tipus de retoc superficial en forma d'escames regulars i contínues que formen un front de tall uniforme que permetia de tallar o rascar; generalment servien al treball de les matèries flexibles animals.
Tipològicament, un rascador es caracteritza per un front convex condicionat per retoc directe en part distal d'un esclat o d'una làmina lítica.

## Referències

* ↑ Erella., Hovers,. The lithic assemblages of Qafzeh Cave. Oxford University Press, 2009. ISBN 978-0-19-532277-4.
* ↑ J., Mithen, Steven. The prehistory of the mind : a search for the origins of art, religion, and science. Phoenix, 1998. ISBN 0-7538-0204-X.
* ↑ Hélène, Tixier, Jacques Inizan, Marie-Louise Roche,. Préhistoire de la pierre taillée. Cercle de Recherches et d'Études Préhistoriques 1980-84. ISBN 2-903516-01-4.
* ↑ 1937-, Renfrew, Colin,. Prehistory : the making of the human mind. Modern Library, Random House Pub. Group, 2008. ISBN 978-0-679-64097-4.

## Vegeu també

* Rascadora
# Prospero Alpino

Prospero Alpini (també conegut com a Prosper Alpinus, Prospero Alpinio i Prosper Alpin) (Marostica, 23 de novembre de 1553 - Pàdua, 6 de febrer de 1617), va ser un metge i botànic italià.
Nasqué a Marostica, a la República de Venècia, serví en l'exèrcit de Milà i cap a 1574 estudià medicina a Pàdua on es doctorà el 1578. Exercí la medicina a Campo San Pietro. Com a botànic estudià plantes exòtiques a Egipte mentre era metge del cònsol venecià al Caire, George Emo o Hemi.
Va restar a Egipte tres anys on estudià les palmeres datileres i sembla que va deduir la sexualitat de les plantes, hi ha palmeres mascles i palmeres femella (són dioiques) concepte que va desenvolupar més tard la taxonomia de Linnaeus.
A Itàlia va ser metge d'Andrea Doria, i el 1593 va ser escollit professor de botànica de Pàdua on morí. Va ser substituït pel seu fill Alpino Alpini (d. 1637).
La seva obra més coneguda és De Plantis Aegypti liber (Venècia, 1592). En el seu llibre De Medicina Egyptiorum, 1591 es diu que hi ha la primera descripció europea de la planta del cafè. En la mateixa obra introdueix la banana i el baobab pels europeus.
El gènere Alpinia, pertanyent a la família Zingiberaceae rep aquest nom en honor seu per part de Linnaeus.
Abreujatura com a botànic: Alpino

## Galeria

* Luffa aegyptiaca Mill. from Historiae aegypti naturalis
* Historia Aegypti naturalis, 1735

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Alpini, Próspero». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 72. ISBN 8429270043.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Bibliografia

* Stannard, Jerry. «Alpini, Prospero». A: Dictionary of Scientific Biography. 1. New York: Charles Scribner's Sons, 1970, p. 124–125. ISBN 0684101149.

## Enllaços externs

* De Plantis Aegypti liber described by an antiquarian bookseller Arxivat 2007-10-07 a Wayback Machine.
# Ramón Lugrís

Ramón Lugrís Pérez (Ferrol, 1932―Ciudad Real, 2 de desembre de 2015), va ser un periodista, traductor i assagista gallec.

## Biografia

Va néixer a Ferrol en una família republicana i va córrer perill pel cop militar del 36 i gràcies a contactes, van salvar la vida i es va anar a viure a Galícia. De 1957 a 1962 va treballar a Londres com a corresponsal per la BBC i com a traductor en les Nacions Unides a Nova York, Estats Units.
El 1969 s'instal·la a Madrid, i treballa per a l'agència oficial de notícies EFE. Més tard es va anar a Brasil, també com a corresponsal. Quan es va retirar va viure entre Madrid, Londres i Ciudad Real. Va pertànyer a la Reial Acadèmia Galega.
Va morir el 2 de desembre de 2015 als 83 anys.

### Vida privada

Va estar casat amb la traductora Mirin Rahm, amb qui es va casar durant la seva estada a Londres.

## Publicacions

* 1963, Vicente Risco en la cultura gallega, Galàxia amb pròleg de Ramón Piñeiro López.
* 2002, Nosotros, el pueblo de las Naciones Unidas.
* 2003, Homenaje a don Paco del Riego (obres col·lectiva)

## Referències

* ↑ lavanguardia. «La Reial Acadèmia Galega lamenta la defunció de Ramón Lugrís», 03-12-2015. [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ Reial Acadèmia Galega. «Ramón Lugrís». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ 20minuts. «Mor a Ciudad Real el periodista, traductor i assagista Ramón Lugrís», 04-12-2014. [Consulta: 4 desembre 2015].
# Ramón Liarte Viu

Ramón Liarte Viu (Almudébar, Foia d'Osca, 30 d'agost de 1918 – Tolosa de Llenguadoc, 10 de gener de 2004) fou un anarcosindicalista i escriptor aragonès.
S'establí a Barcelona des de petit. Pertanyia a una família humil i es va formar de manera autodidacta. Durant la Segona República Espanyola arribà a ser el secretari general de les Joventuts Llibertàries de Catalunya.
En esclatar la guerra civil espanyola s'allistà a la Columna Durruti, de la que en fou redactor del seu diari El Frente. Durant el 1937-1938 continuà com a secretari de les Joventuts Llibertàries i fou membre del comitè provincial de la FAI. En acabar la guerra marxà a França, però passà pels camps de concentració de Vernet i Djelfa (1942), així com per les presons de Torre del Temple, Fresnes i Roland Garros. Aconseguí escapar amb ajuda de la CGT francesa i col·laborà amb la Resistència francesa contra els nazis. En acabar la segona guerra mundial planejà una invasió pel País Basc i entrà clandestinament. Fou detingut i tancat a les presons de Cuevas del Almanzora, Almería i Granada, i quan fou alliberat marxà cap a França.
Formà part del comitè reconstituït del Moviment Llibertari Espanyol i el 1951 participà en el Congrés de l'AIT. El 1955 va substituir Miguel Vallejo Sebastián com a Secretari General de la CNT, fracció possibilista. Dirigí el diari España Libre i treballà incansablement per la reunificació de la CNT. El 1965 participà en el Congrés de Montpeller que va cimentar l'aliança entre CNT, UGT i ELA-STV. A la mort de Franco tornà a Espanya i dirigí Solidaridad Obrera el 1980-1982. Ha escrit nombrosos articles a la premsa llibertària i ha editat molts llibres.

## Obres

* Bakunin, la emancipación del pueblo (1995)
* La revolución social española (1975)
* La CNT y el federalismo de los pueblos de España (1977)
* La lucha del hombre. Anarcosindicalismo (1977)
* Marxismo, socialismo y anarquismo (1978)
* El camino de la libertad, la CNT al servicio del pueblo (1978)
* Entre la revolución y la guerra (1986)
* La sociedad federal (1989)
* Estudio de la revolución española. Fermín Salvochea “el liberador” (1991)

## Bibliografia

* Ramón Liarte Viu a Enciclopedia del Anarquismo, parte 3, p. 65
* Martínez de Sas, María Teresa. Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Abadia de Montserrat, 2000, p. 774. ISBN 848415243X [Consulta: 30 juny 2012].
# Ramón López-Pelegrín Martínez

Ramón López-Pelegrín Martínez (Guadalajara, 30 d'agost de 1767 - Madrid, 21 de juliol de 1841) va ser un polític espanyol.

## Biografia

Es llicencià en filosofia i teologia a la Universitat de Saragossa. Advocat, abans de la guerra del francès va ser Oïdor de la Reial Audiència i Cancelleria de Valladolid i conseller d'Estat el 1807. El 1812 va ser a més Fiscal del Consell Reial de Castella (després Tribunal Suprem), on va tenir enfrontaments amb Lorenzo Calvo de Rozas. Fou elegit diputat a les Corts de Cadis durant la legislatura 1813-1814.
Membre d'una coneguda família liberal, de 1815 a 1820 fou membre del Consell Reial i en 1821 fiscal del tribunal Suprem. Durant el Trienni liberal entre juny de 1821 i febrer de 1822 el Ministeri de la Governació d'Ultramar. De 1834 a 1839 seria Pròcer del Regne i senador per Guadalajara.

## Referències

* ↑ Ramón López Pelegrín a mcnbiografias
* ↑ Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Una familia de liberales: los López Pelegrín, Escritos de Herrera Casado
* ↑ Luis Moreno Pastor Los orígenes del Tribunal Supremo, 1812-1838, p. 130
* ↑ Ministeris de Ferran VII Arxivat 2019-02-09 a Wayback Machine., CSIC
* ↑ Fitxa del Senat
# Passarel·la residencial

Una passarel·la residencial és un dispositiu que connecta les infraestructures de telecomunicacions (dades, control, automatització, etc.) d'una llar digital a internet, combinant les funcions d'encaminador, hub, mòdem, parafoc i servidor d'aplicacions d'entretenimient com vídeo o àudio sota demanda, telefonia per internet o de telecontrol domòtic.
Les passarel·les residencials disposen d'arquitectures modulars basades en estàndards com el X10, l'EIB o el LonWorks, i s'ha establert un estandard, l'OSGi (Open Serive Gateway Initiative) basat en arquitectura JAVA i interfícies d'aplicacions en API (Interfícies de Programació d'Aplicacions), que independentment del proveïdor permetrien de prestar suport a les aplicacions desenvolupades pels diversos fabricants, de manera que no caldrien canvis de plataforma per a l'evolució de les aplicacions.

## Referències

* ↑ Localret Arxivat 2007-04-21 a Wayback Machine.
* ↑ IEEE Internet Computing. Vol.6, No.1. gener/febrer de 2001
# París-Roubaix 1965

La París-Roubaix 1965 fou la 63a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà l'11 d'abril de 1965 i fou guanyada pel belga Rik van Looy, que s'imposà en solitari en l'arribada a Roubaix, i que d'aquesta manera aconseguia la seva tercera victòria en aquesta cursa, després de les aconseguides el 1961 i 1962. Segon i tercer foren els també belgues Edward Sels i Willy Vannitsen.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Rik van Looy | Solo-Superia | 6h 23' 32" |
| 2 | Edward Sels | Solo-Superia | + 1' 05" |
| 3 | Willy Vannitsen | Ford France-Gitane | + 1' 11" |
| 4 | Victor van Schil | Mercier-BP-Hutchinson | m. t. |
| 5 | Joseph Huysmans | Dr. Mann-Grundig | m. t. |
| 6 | Tom Simpson | Peugeot-BP-Michelin | m. t. |
| 7 | Vittorio Adorni | Salvarani | m. t. |
| 8 | Alfons Hermans | Lamot-Libertas | m. t. |
| 9 | Noël Foré | Flandria-Romeo | + 1' 33" |
| 10 | Georges van Coningsloo | Peugeot-BP-Michelin | + 2' 13" |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# París-Roubaix 1968

La París-Roubaix 1968 fou la 66a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 7 d'abril de 1968 i fou guanyada pel belga Eddy Merckx, que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada, el també belga Herman van Springel, en l'arribada a Roubaix. Walter Godefroot fou el tercer.
En aquesta edició es passà per primera vegada pel tram de pavé conegut com a trouée d'Arenberg.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Eddy Merckx | Faema | 7h 09' 26" |
| 2 | Herman van Springel | Dr. Mann-Grundig | m. t. |
| 3 | Walter Godefroot | Flandria-De Clerck-Krueger | + 1' 37" |
| 4 | Edward Sels | Bic | + 3' 11" |
| 5 | Victor van Schil | Faema | m. t. |
| 6 | Raymond Poulidor | Mercier-BP-Hutchinson | + 5' 05" |
| 7 | Henk Nijdam | Peugeot-Michelin-BP | + 7' 46" |
| 8 | Jan Janssen | Pelforth-Sauvage-Lejeune | + 8' 03" |
| 9 | Guido Reybrouck | Faema | m. t. |
| 10 | Frans Melckenbeeck | Pull-Over Centrale-Motte-Novy | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl
# Papamosques herero

El papamosques herero (Namibornis herero; syn: Melaenornis herero) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae), És endèmic dels deserts i matollars xeròfils de Namíbia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim. L'espècie és l'únic membre del gènere Namibornis, tot i que de vegades se'l col·loca en el gènere Melaenornis.

## Taxonomia

A la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, 2021) se'l considera al gènere Namibornis. Tanmateix, en el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019) se'l classifica dins del gènere Melaenornis (M. semipartitus), juntament amb altres espècies de papamosques. En aquesta altra obra no es reconeix el gènere Namibornis.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques herero». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 28 desembre 2021].
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 696. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Herero Chat. Melaenornis herero» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Papamosques illenc

El papamosques illenc (Eumyias panayensis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba en illes de les Filipines i d'Indonesia, com les Cèlebes i les Moluques. Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques illenc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 697. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Turquoise Flycatcher. Eumyias panayensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 31 desembre 2021].
# Ramon Roig Masvidal

Ramon Roig i Masvidal (Barcelona, 5 d'agost de 1851 - Barcelona, 5 de setembre de 1945) fou el darrer supervivent dels voluntaris catalans a la Guerra de Cuba de 1869 i president de l'associació que els aplegava.
Era fill de Josep Roig i de Maria Masvidal. Es va allistar voluntàriament per anar a lluitar a la Guerra dels Deu Anys, a Cuba, en el batalló de voluntaris catalans. Quan va retornar va crear l'Associació de Voluntaris Catalans la Guerra de Cuba, que va presidir. Entre d'altres funcions s'encarregava de distribuir els subsidis que rebien els exvoluntaris de l'Ajuntament i Diputació de Barcelona. L'any 1885 va rebre la medalla de mèrit concedida per l'Ajuntament de Barcelona.
Casat amb Antònia Fàbregas i Balart (Sant Esteve Sesrovires, 1851 – Barcelona, 13 d'abril de 1917), filla de Jaume i Francesca. Va tenir dos fills: Rosa i Ramon Roig Fàbregas. L'any 1928, amb 78 anys, va entrar a l'asil de la Casa de Caritat de Barcelona. Va ser enterrat al Cementiri de Montjuïc.
El seus documents i els de l'Associació de Voluntaris Catalans a la Guerra de Cuba del 1869 es troben entre l'Arxiu Municipal del Masnou, dins del fons Josep Font i Solsona, i l'arxiu de la Diputació de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Los cuatro voluntarios catalanes supervivientes de la primera guerra de Cuba». El Noticiero Universal, 27-02-1932.
* ↑ «Entierro del único superviviente catalán de la guerra de 1860». ABC, 07-09-1945.
* 1 2 3 4 Arxiu Municipal del Masnou. «Catàleg del fons Josep Font i Solsona». Ajuntament del Masnou, 01-02-2020.
* ↑ «Beneficiencia». Gaceta municipal de Barcelona, 27-10-1930, p. 731.
# Rafaela

Rafaela és una ciutat argentina, capçalera del departament Castellanos a la província de Santa Fe. Tercera ciutat més poblada de la província i la tercera en importància, darrere de Rosario i Santa Fe. El nom va ser atribuït pel fundador en honor de Rafaela Rodríguez de Egusquiza, que va ser l'esposa del seu amic i col·laborador Fèlix Egusquiza. Popularment se la coneix com "La Perla de l'Oest". Té una població de 99.150 segons el cens de 2010 [INDEC].
El nucli de població va ser establert el 1881 per Guillermo Lehmann, i es va convertir oficialment en ciutat el 1913. Rafaela compta amb un aeròdrom amb vols diaris a l'Aeroparc Jorge Newbery (Buenos Aires) i l'aeroport de Sauce Vell (Santa Fe).

## Enllaços externs

* Municipalitat de Rafaela
* Diari Castellanos
* Museu de Fotografía Arxivat 2010-11-14 a Wayback Machine.
* Panorama 360° de la plaça 25 de Maig i Catedral Sant Rafel
* Catedral Sant Rafel Arxivat 2012-05-13 a Wayback Machine.
# Ravenissa

«Ravenissa» té aquests significats:
* Ravenissa blanca o Diplotaxis erucoides
* Ravenissa blanca, ravenissa borda (Raphanus raphanistrum)
* Ravenissa blanca o Diplotaxis virgata
* Ravenissa blanca o Lobularia maritima
* Ravenissa groga (Erucastrum nasturtiifolium)
* Ravenissa groga o ravenissa incana (Erucastrum incanum)
* Ravenissa groga o mostassa borda (Sinapis arvensis)
* Ravenissa o matallums (Sisymbrium irio L.)
* Ravenissa groga, ravenissa negra o citró (Hirschfeldia incana)
* Ravenissa groga o erísim austral (Erysimum grandiflorum)
* Ravenissa o violer groc (Cheiranthus cheiri)
# Recanati

Recanati és un municipi italià, situat a la regió de les Marques i a la província de Macerata. L'any 2006 tenia 21.237 habitants.
Hi va néixer, viure el poeta Giacomo Leopardi. Altres ciutadans il·lustres són Beniamino Gigli, tenor, i el compositor d'òperes Giuseppe Persiani, al qual se li ha dedicat el teatre de la ciutat.
# Ramón Ferrandiz de la Plaza

Ramón Ferrandiz de la Plaza (Embún, valle de Hecho, província d'Osca, 7 de novembre de 1832 – Girona, 28 de juny de 1884) fou un militar progressista aragonès, protagonista d'un pronunciament militar d'ideologia republicana.
Ingressà a l'exèrcit espanyol el 23 d'agost de 1851 al Batalló de Caçadors de Catalunya. Llicenciat en 1853, el 1857 reingressà a l'exèrcit al regiment de Granada i va lluitar com a sergent a la Guerra d'Àfrica. En 1868 ascendí a alferes i fou destinat a València, on va participar amb els revoltats dels fets d'Alcoi i fou ascendit a tinent el 29 de setembre de 1868. Durant la Primera República Espanyola fou ascendit a comandant, i el 1874, durant la tercera guerra carlina, va lluitar a Irun i fou ascendit a tinent coronel.
Membre de la maçoneria i vinculat a l'Associació Republicana Militar, fou destinat a la guarnició de Santa Coloma de Farners, on en 1884 va participar en un infructuós pronunciament de caràcter republicà. Fracassada la revolta, fou capturat i el 27 de juny de 1884 fou executat juntament amb el tinent Manuel Bellés Casanova, fora muralla, prop de l'antic hospital militar de Girona, malgrat les peticions de clemència que es van fer des de diferents àmbits polítics. En 1889 l'ajuntament de Girona va erigir un monument funerari al cementiri per subscripció popular, on reposen les despulles dels dos militars. Tenen dedicat un carreró a Girona.

## Referències

* ↑ Ramón Ferrándiz de la Plaza, El Motín, 10 d'agost de 1884
* ↑ «Ramón Ferrandiz de la Plaza». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El carrer dels militars rebels contra el govern, vilaweb, 22 de gener de 2006