OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Megéva

Megéva (Megéva en arpità, Megève en francès) és una població d'Arpitània situada en un coll que separa les valls de l'Arly i de l'Arbon. Administrativament és un comú de la República Francesa del departament de l'Alta Savoia, regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 4.509 habitants (cens de 1999) i una superfície de 44,11 km². El codi postal és 74120 (forma part del cantó de Sallanches).
El topònim prové del francoprovençal i vol dir "enmig de les aigües".
El poble estava poblat des d'antic, però fou a partir de 1910 quan va adquirir importància, ja que el baró de Rothschild en va fer el seu lloc de vacances hivernals. D'aquesta manera es va construir l'estació d'esquí i va esdevenir un centre de l'alta societat francesa, amb un clar intent de competir amb l'estació suïssa de Sankt Moritz. D'aquest fet, Jean Cocteau, va anomenar Megève el 21è arrondissement de París.
Actualment continua essent un centre de vacances, tant hivernals com estivals, en un entorn privilegiat, amb vistes al Mont Blanc i una fesomia molt ben cuidada a través de normes que eviten que les construccions no estiguin d'acord amb l'entorn.
# Selecció femenina de rugbi VII d'Espanya

La selecció femenina de rugbi VII d'Espanya és l'equip que representa Espanya a les competicions internacionals de rugbi a 7 per dones. Recentment, l'equip va participar en les sèries europees de rugbi a 7 femení, on van quedar en segona posició a la general.
L'equip espanyol va aconseguir classificar-se per disputar el torneig de classificació pels jocs olímpics. Posteriorment, al proclamar-se campiona d'aquest torneig, també aconseguiria classificar-se per disputar els Jocs Olímpics d'Estiu de 2016. A la final havien derrotat a la selecció russa per 19 a 12.

## Històric de resultats
### Jocs Olímpics

Estadístiques als Jocs Olímpics :
| Any | Ronda | Posició | P | V | D | E |
| 2016 | Quarts de final | 7es | 5 | 2 | 4 | 0 |
| 2020 | No es va classificar | - | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Total | 0 Titles | 1/2 | 5 | 2 | 4 | 0 |

### Campionat del Món de rugbi a VII

Estadístiques a la Copa del Món :
| Any | Ronda | Posició | P | V | D | E |
| 2009 | Quarts de final | 7es | 5 | 3 | 2 | 0 |
| 2013 | Semifinal | 4es | 6 | 2 | 3 | 1 |
| 2018 | Quarts de final | 5es | 4 | 3 | 1 | 0 |
| 2022 | Vuitens de final | 12es | 4 | 1 | 3 | 0 |
| Total | 0 titles | 4/4 | 19 | 9 | 9 | 1 |

## Referències

* ↑ «Spanish women book Olympics sevens spot», 27-06-2016. [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ «Spain women copy men and take last Olympic rugby 7s berth», 26-06-2016. [Consulta: 17 juliol 2016].
# Valleruela de Sepúlveda

Valleruela de Sepúlveda és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 85 | 78 | 71 | 70 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Domingo Huerta Barrio | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Domingo Huerta Barrio | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Grotrian (cràter)

Grotrian és un cràter d'impacte que es troba a l'hemisferi sud de la cara oculta de la Lluna. Es troba al nord del gran cràter Schrödinger, dins del seu mantell exterior de material ejectat. La llarga formació del Vallis Planck comença just al nord de Grotrian, continuant cap al nord-nord-oest en direcció cap al cràter Pikel'ner.
La paret exterior d'aquest cràter és de forma gairebé circular, amb només un petit cràter que travessa seu costat sud, trencant la seva simetria. Les superfícies interiors formen pendents relativament suaus que continuen fins al material dipositat en la part inferior. A més de l'impacte abans esmentat i un petit cràter en l'extrem nord de la vora, aquesta formació no ha estat erosionada significativament per impactes posteriors.

## Cràters satèl·lit

Per convenció, aquests elements són identificats als mapes lunars posant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que està més prop de Grotrian.
| Grotrian | Coordenades | Diàmetre |
| X | 64° 30′ S, 125° 30′ E﻿ / ﻿64.5°S,125.5°E﻿ / -64.5; 125.5﻿ (Grotrian X) | 20 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Pol Cunyat i Gas

Pol Cunyat i Gas (Sant Celoni, 1979) és un dibuixant català.
Va estudiar a l'Escola de Còmic Joso de Barcelona i es va especialitzar en manga i animació, a més de fer un cicle superior d'il·lustració a l'Escola d'Art Serra i Abella de l'Hospitalet de Llobregat. En destaca la col·laboració amb el guionista Josep Busquet, amb qui va publicar el seu primer còmic llarg Li: La Sonrisa del Mono (2009).

## Obres
### Còmics

* 2009 Li: La Sonrisa del Mono. Planeta deAgostini.
* Artspace. Revista Esquitx.
* Pinya Colada. Revista Tretzevents.
* 2018 The Timely Adventures of Captain Clock. Franklin Watts.

### Contes

* 2011 L'espasa d'en Soler de Vilardell. Ajuntament de Sant Celoni.
* 2014 En Bernat i el pirata Barba-rossa. Publicacions de l'Abadia de Montserrat.
* 2016 Jaume I i el Vuitè Passadís. Publicacions de l'Abadia de Montserrat.
* 2017 Aladí i la llàntia Meravellosa. Publicacions de l'Abadia de Montserrat.
* 2017 Thud & Blunder. Capstone.
* 2018 Supersustos: Dentro del retrato perverso. Destino infantil y juvenil, Editorial Planeta S.A.
* 2019 Contes des de la Presó. Ara Llibres.
* 2019 Rasi y otros Superhéroes del Mundo Animal. Ediciones SM.

## Referències

* 1 2 «Sant Jordi i la llegenda d'en Soler de Vilardell». Ajuntament de Sant Celoni. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ «Club de lectura 'Intrèpids lectors': En Bernat i el pirata Barba-Rossa, de Xavier Castanyer». Ajuntament de Torrelles de Llobregat, 2020. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ Rosa Peña, Irene. «Rasi y otros superhéroes del mundo animal» (en castellà). La Voz de Puertollano. [Consulta: 18 març 2023].
* 1 2 Marín, Estefania. «Pol Cunyat, de Sant Celoni, publica un còmic amb Planeta» p. 20. El 9 Nou, 14-12-2009.
* ↑ Castanyer i Angelet, Xavier. En Bernat i el pirata Barba-Rossa. 1ª ed. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2014. ISBN 978-84-9883-699-8.

## Enllaços externs

* Pol Cunyat i Gas - Lloc web oficial
# Coropuna

El nevado Coropuna és la tercera muntanya més alta del Perú, amb una alçada de 6.425 msnm. És uns 150 km al nord-oest d'Arequipa, la segona ciutat més poblada del Perú. Aquest estratovolcà està recobert de gel, i al seu cim posseeix un altiplà de 12 x 20 km, amb sis cons volcànics. El cim veritable és a l'extrem nord-oest de l'altiplà, si bé el cim sud-oest té un alçada similar o fins i tot una mica major depenent del gruix de la capa de gel. Una gelera permanent d'uns 130 km² cobreix la regió superior, estenent-se fins a una alçada de 5.300 m al vessant nord i 4.800 m al vessant sud. El nom «Coropuna» significa «reflex a l'altiplà» en quetxua. S'han trobat restes de vestigis inques a una altura de 6.000 m, cosa que confirma l'activitat dels habitants precolombins a la regió.
* Coropuna, cim principal a l'esquerra, la Casulla a la dreta.
* Coropuna des de l'Estació Espacial Internacional.
* Foto aèria del Nevado Coropuna des del sud, amb el cim veritable a l'esquerra.

## Referències

* ↑ Instituto Geográfico Nacional del Perú (IGN)
* ↑ Los Andes - Una Guia Para Escaladores (en castellà). Andes, 2007, p.153. ISBN 0953608735.

## Bibliografia

* Biggar, John. The Andes: A Guide for Climbers (3rd ed.). Andes Publishing (Scotland), 2005, p. 304 pp. ISBN 0-9536087-2-7.
* González-Ferrán, Oscar. Volcanes de Chile. Santiago, Chile: Instituto Geográfico Militar, 1995, p. 640 pp. ISBN 956-202-054-1.
* De Silva, Shanaka L.; Francis, Peter. Volcanoes of the Central Andes. Springer-Verlag, 1991, p. 216 pp. ISBN 3540537066.
* Reinhard, Johan: "Coropuna: Lost Mountain Temple of the Incas." South American Explorers Journal 58: 5, 26-30. 1999.

## Enllaços externs

* Coropuna a Andeshandbook
* Coropuna a summitpost.org
* Corapuna a Global Volcanism Program Arxivat 2008-09-28 a Wayback Machine., Smithsonian Institution
* Corapuna a peakbagger.com
# Megáll az idő

Megáll az idő (en hongarès, Temps en suspens) és una pel·lícula dramàtica hongaresa del 1982 sobre dos germans i la dona que tots dos estimen, tots vivint en Budapest durant l'aixecament de 1956. És protagonitzada per István Znamenák, Henrik Pauer, Sándor Sőth, Anikó Iván i Lajos Őze i va ser dirigida per Péter Gothár.
Popular entre el públic i la crítica, va guanyar el Premi de la Joventut en Festival Internacional de Cinema de Canes, el Premi del Cercle de Crítics de Cinema de Nova York a la Millor Pel·lícula en Llengua Estrangera i el premi al Millor Director al Festival Internacional de Cinema de Tòquio. La pel·lícula també va ser seleccionada com l'entrada hongaresa al Millor Pel·lícula en Llengua Estrangera als Premis Oscar de 1982, però no va ser acceptada com nominada. La pel·lícula va ser triada per a formar part de New Budapest Twelve, una llista de pel·lícules hongareses considerades les millors del 2000.

## Repartiment

* Anikó Iván com Szukics Magda
* István Znamenák com Dini
* Péter Gálfy com Wilman Péter, "Vilma"
* Henrik Pauer com Gábor
* Sándor Sőth com Pierre
* Ágnes Kakassy com Anya
* Lajos Öze com Bodor
* Pál Hetényi com Apa

## Referències

* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ «FilmVilág». [Consulta: 7 gener 2023].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Certificat digital

Un certificat digital o certificat electrònic és un fitxer informàtic signat electrònicament per un prestador de serveis de certificació, considerat per altres entitats com una autoritat per a aquest tipus de contingut, que vincula unes dades de verificació de signatura a un signant, de manera que únicament pot signar aquest signant, i confirma la seva identitat. Té una estructura de dades que conté informació sobre l'entitat (per exemple una clau pública, una identitat o un conjunt de privilegis). La signatura de l'estructura de dades agrupa la informació que conté de manera que no pot ser modificada sense que aquesta modificació sigui detectada.
Normalment quan es parla de certificat digital s'està parlant dels certificats de clau pública que són un tipus de certificat digital.

## Tipus segons el seu propòsit

La informació continguda en un certificat depèn del propòsit per al qual va ser creat el certificat. Podem classificar els certificats atenent el propòsit en:
* Certificats de clau pública. Associen una clau pública a alguna representació de la identitat d'una entitat. La clau privada associada a aquesta clau pública és assumida que està en possessió d'aquesta entitat. A més es poden incloure altres informacions rellevants com el període de validesa, identificador dels algoritmes per als quals es pot fer servir la clau pública o polítiques o restriccions d'ús d'aquest certificat. Són usats principalment en protocols relacionats amb l'autenticació d'entitats.
* Certificats d'atributs. Normalment no contenen claus públiques, sinó que associen un altre tipus d'informació (ex. Rols, drets d'ús o privilegis) a alguna representació de la identitat d'una entitat. Són usats principalment en protocols relacionats amb l'autorització d'entitats.

## Formats

S'han definit diversos formats dels certificats digitals. Els més importants són:
* X.509
* SPKI
* PGP
* SAML
* AutoFirma

## Revocació

S'han definit diferents mètodes per a la gestió de protocols que permeten la seva revocació. Els més importants són:
* Llistes de revocació
* OCSP

## Referències

* 1 2 Encyclopedia of Cryptography and Security. Henk C.A. van Tilborg et al.
* ↑ Seguridad de la Información. Redes, informática y sistemas de información. Javier Areitio Bertolín. Editorial Paraninfo 2008
# 4t districte de París

El 4t districte és un dels vint districtes de París, França. És Riba Dreta del Sena. El 4t districte inclou l'edifici renaixentista de l'Hôtel de Ville de París. També comprèn la plaça renaixentista de la Place des Vosges, l'eminentment modern Centre Georges Pompidou i la part meridional del barri medieval de Le Marais, conegut per ser el barri gai de París (mentre que la part septentrional, més calmada, es troba al 3r districte de París). El 4t districte també inclou la part oriental de l'Ile de la Cité (amb la Catedral de Notre-Dame), així com l'Ile Saint-Louis.

## Història

L'Ile de la Cité ha estat habitada des del segle i aC, quan estava ocupada pels parisis. La Riba Dreta va ser ocupada per primera vegada a la baixa edat mitjana. Des de finals del segle xix, Le Marais ha estat poblat amb una significant població jueva. La Rue des Rosiers és el nucli d'aquesta comunitat, i hi ha uns quants restaurants caixer. Des dels anys 90, la cultura gai ha modificat el districte, amb l'obertura d'uns quants bars i cafès gais a la zona.

## Geografia

Amb una àrea d'1,60 km², el 4t districte és el tercer més petit de la ciutat. El 4t districte va assolir la seva població màxima abans del 1861, malgrat que el districte va començar a existir en la seva forma actual a partir de la reorganització de París el 1860. A l'últim cens (1999), la població era de 30.675 habitants, i comptava amb 41.424 llocs de treball. Cadascun dels vint districtes de París se subdivideix en quatre barris (quartiers). Aquests són els quatre barris del 4t districte:
* Quartier Saint-Merri
* Quartier Saint-Gervais
* Quartier de l'Arsenal
* Quartier Notre-Dame

### Població històrica

| Any (dels censos francesos) | Població | Densitat (hab. per km²) |
| 1861 (població màxima) | 108.520 | 67.783 |
| 1872 | 95.003 | 59.377 |
| 1954 | 70.944 | 41.638 |
| 1962 | 61.670 | 38.520 |
| 1968 | 54.029 | 33.747 |
| 1975 | 40.466 | 25.275 |
| 1982 | 33.990 | 21.230 |
| 1990 | 32.226 | 20.129 |
| 1999 | 30.675 | 19.160 |

### Llocs d'interès

* Bazar de l'Hôtel de Ville - centre comercial
* Berthillon
* Bibliothèque de l'Arsenal
* Centre Georges Pompidou
* Hôtel-Dieu hospital
* Hôtel de Sens
* Hôtel de Sully, a una antiga orangerie
* Hôtel de Ville
* Le Marais
* Rue des Rosiers
* Lycée Charlemagne
* Notre-Dame de París
* Prefectura de Policia
* Tour de Saint-Jacques
* Església de St-Gervais-et-St-Protais
* Torre del Temple, fortalesa i després presó
* Temple du Marais
# Peucolau

Peucolau Sòter Dikaios fou un rei indogrec que va governar a l'àrea de Gandhara vers el 90 aC. El seu regnat fou probablement curt, ja que va deixar molt poques monedes. les seves relacions amb antres reis indogrecs són obscures. El seu nom és interpretat com "L'home de Pushkalavati", una important ciutat indogrega a l'est de Kabul en la que potser tenia la capital.

## Monedes de Peucolau

Peucolau va encunyar algunes rares monedes de tipus indi de plata amb la seva imatge amb diadema i al darrere amb Zeus, el que les fa assemblar a les dels contemporanis Heliocles II i Arquebi. Aquest darrer va regravar dues monedes de Peucolau. També va encunyar monedes de bronze amb Artemisa i una dona coronada amb una branca de palmera, potser una deessa de la ciutat o la personificació de Tique, la deïtat de la bona sort.

## Referències

* ↑ Tarn, W. W.. The Greeks In Bactria And India Ed. 1st, 1922.
* ↑ Narain, A. K.. The Coin Types of the Indo-Greek Kings (en anglès), 1968.
* ↑ di Castro, Angelo Andrea «Crowns, Horns and Goddesses Appropriation of Symbols in Gandhāra and Beyond». CONCEIVING THE GODDESS TRANSFORMATION AND APPROPRIATION IN INDIC RELIGIONS, 01-01-2017.
# Cupramontana

Cupramontana és un comune (municipi) de la província d'Ancona, a la regió italiana de les Marques, situat a uns 35 quilòmetres al sud-oest d'Ancona. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 4.578 habitants.
Pren el seu nom de 'Cupra', una deessa de la fertilitat de la població preromana dels Picentins.
Cupramontana limita amb els següents municipis: Apiro, Maiolati Spontini, Mergo, Monte Roberto, Rosora, San Paolo di Jesi, Serra San Quirico i Staffolo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 març 2020].
# Julius von Sachs

Julius von Sachs (Breslau, Prússia, 2 d'octubre de 1832 - Würzburg, 29 de maig de 1897) va ser un botànic prussià. La seva signatura abreujada com a botànic és Sachs
El 1851 entrà a la Universitat Carles de Praga i el 1856 s'hi va graduar com doctor en filosofia. Va ensenyar a Praga, Dresden, Chemnitz, Poppelsdorf, Freiburg i Würzburg.
Es va especialitzar en la fisiologia vegetal especialment en mètodes microquímics per estudiar la germinació. Va descobrir que els grans de midó que es troben als cloroplasts són el primer producte visible de la seva activitat assimiladora. Entre altres temes estudià la periodicitat del creixement vegetal en llargada i la influència de l'espectre electromagnètic en la taxa de creixement, va fer recerca sobre l'heliotropisme i el geotropisme.
Entre els seus alumnes hi hagué Julius Oscar Brefeld, Francis Darwin, Karl Ritter von Goebel, Georg Albrecht Klebs, Hermann Müller-Thurgau, Fritz Noll, Wilhelm Pfeffer, Karl Prantl, Christian Ernst Stahl i Hugo de Vries.

## Obra

La primera obra publicada de Sachs va ser Handbuch der Experimentalphysiologie des Pflanzen (1865) (manual de la fisiologia experimental de les plantes) i l'any 1868 aparegué la seva famosa obra Lehrbuch der Botanik. El 1875 es publicà la seva història de la botànica (Geschichte der Botanik) que abasta des del segle xvii a 1860.
* 1859: Physiologische Untersuchungen über die Keimung der Schmikbohne (Phaseolus multiflorus)
* 1859: Ueber das abwechselnde Erbleichen und Dunkelwerden der Blätter bei wechselnder Beleuchtung
* 1862: Ueber das Vergeilen der Pflanzen
* 1863: Ueber den Einfluss des Tageslichtes auf die Neublidung unt Entfaltung verschiedener Pflanzenorgane
* 1865: Handbuch der Experimentalphysiologie der Pflanzen
* 1868: Lehrbuch der Botanik
* 1871-1872: Die Geschichte der Botanik vom 16. Jahrhundert bis 1860
* 1878: Ueber die Anordnung der Zellen in jüngsten Pflanzentheilen
* 1882: Die Vorlesungen über "Pflanzenphysiologie
* 1892: Gesammelte Abhandlungen über Pflanzenphysiologie
* 1894: Mechanomorphosen und Phylogenie
* 1896: ????Automorphosen

## Bibliografia

* Gimmler, Hartmut «[The plant physiologist Julius von Sachs and the academic education of women]». Wurzbg Medizinhist Mitt, 24, 2005, pàg. 415–24. PMID: 17153314.
* Harvey, R B «Julius Von Sachs». Plant Physiol., 4, 1, gener 1929, pàg. 154.2–157. PMID: 16652596.
# Ceruleïta

La ceruleïta és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser anomenada del llatí caeruleus (blau cel) en referència al seu color.

## Característiques

La ceruleïta és un arsenat d'alumini i coure de fórmula química Cu₂Al₇(AsO₄)₄(OH)$_{13}$·11.5H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic en forma de varetes de 5 μm en cossos polsosos, compactes, argilosos i agregats esfèrics de fins a 10 cm.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ceruleïta pertany a «08.DE: fosfats, amb cations només de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: senegalita, aldermanita, fluellita, bulachita, zapatalita, juanitaïta i iangreyita.

## Formació i jaciments

La ceruleïta es forma en la zona oxidada de dipòsits minerals polimetàl·lics rics en arsènic, és un producte post-mineria.
Va ser descoberta a la mina Emma Luisa, a Guanaco (Huanaco), Santa Catalina (Antofagasta, Xile). També ha estat descrita a Austràlia, França, els Estats Units, Grècia, Namíbia, Portugal, Sud-àfrica i el Regne Unit.

## Referències

* ↑ «Ceruleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ «Ceruleite» (en anglès). Handbook. Arxivat de l'original el 25 de gener 2022. [Consulta: 11 octubre 2020].
# Gai Juli Víctor

Gai Juli Víctor (en llatí: Gaius Julius Victor) fou un escriptor i retòric romà del segle iv, de possible origen gal. El seu manual conservat és de certa importància, atès que facilita la crítica textual de Quintilià, a qui segueix molt de prop en molts llocs.

## Referències

* ↑ Chisholm, Hugh. «Victor, Gaius Julius». A: Encyclopædia Britannica. 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Bibliografia

* Halm, C. Rhetores Latini Minores, 1863.
* Radermacher, Ludwig. «Iulius 532». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.