# Eudòxia Lascarina

Eudòxia Lascarina Assanina, en grec medieval Ευδοκία Λασκαρίνα Aσανίνα, Eudokia Laskarina Assanina, (Nicea, 1248 - Saragossa? 1311) fou princesa romana d'Orient, més coneguda a la Corona d'Aragó com a Irene Lascarina.

## Família

Fou la quarta filla de l'emperador de Nicea Teodor II Làscaris i de la seva dona, la princesa Helena de Bulgària. Era germana de la princesa Maria Lascarina i del futur emperador Joan IV Ducas, successor del seu pare. A continuació es mostren els seus ancestres:
| Isaac de Tràcia | Isaac de Tràcia | Isaac de Tràcia | Isaac de Tràcia | | | |
| | | | | | | | | Joan III Vatatzes | Joan III Vatatzes | Joan III Vatatzes | Joan III Vatatzes | | | | |
| | | | | | | | | | | | ? Àngel | ? Àngel | ? Àngel | ? Àngel | |
| | | | | | | | | | | | Teodor II Làscaris | Teodor II Làscaris | Teodor II Làscaris | Teodor II Làscaris | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | Teodor I Làscaris | Teodor I Làscaris | Teodor I Làscaris | Teodor I Làscaris | | | |
| | | | | | Irene Làscara | Irene Làscara | Irene Làscara | Irene Làscara | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | Anna Àngel Comnè | Anna Àngel Comnè | Anna Àngel Comnè | Anna Àngel Comnè | | | |
| | | Eudòxia Lascarina | Eudòxia Lascarina | Eudòxia Lascarina | Eudòxia Lascarina | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | Ivan I Assèn de Bulgària | Ivan I Assèn de Bulgària | Ivan I Assèn de Bulgària | Ivan I Assèn de Bulgària |
| Ivan II Assèn de Bulgària | Ivan II Assèn de Bulgària | Ivan II Assèn de Bulgària | Ivan II Assèn de Bulgària | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | Helena «Eugènia» | Helena «Eugènia» | Helena «Eugènia» | Helena «Eugènia» | | | |
| | | | | | Helena Assèn de Bulgària | Helena Assèn de Bulgària | Helena Assèn de Bulgària | Helena Assèn de Bulgària | | | | | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | Andreu II d'Hongria | Andreu II d'Hongria | Andreu II d'Hongria | Andreu II d'Hongria |
| | | | | | | | | | | | Anna Maria d'Hongria | Anna Maria d'Hongria | Anna Maria d'Hongria | Anna Maria d'Hongria | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | Gertrud de Merània | Gertrud de Merània | Gertrud de Merània | Gertrud de Merània | |
Per ordre de l'emperador romà d'Orient Miquel VIII Paleòleg, es va casar el 25 de juliol del 1261 amb el comte Guillem Pere de Ventimiglia (1230-1283). La unió d'ambdós formà la poderosa família Làscaris de Ventimiglia. Els seus fills foren:
* Joan Làscaris de Ventimiglia, hereu universal del patrimoni familiar.
* Lucrècia (o Làscara), casada amb Arnau Roger I de Pallars Sobirà, comte de Pallars.
* Beatriu de Ventimiglia, casada amb Guillem de Montcada, senescal de Catalunya i senyor de Fraga.
* Vatatza, al servei de la reina de Portugal Elisabet d'Aragó.
* Violant, casada amb un net de Jaume I.

## Biografia

Passà la infància amb la seva família com a princesa de Nicea fins que es va casar amb el comte de Ventimiglia. Mort el seu marit el 1282, aleshores fou acollida, juntament amb els seus cinc fills i la seva aviastra Constança de Sicília, a la cort de Jaume I, que li atorgà rendes al Regne de València i poders sobre el Call de Barcelona. Tenia la residència a Xàtiva, però ben sovint feia estades a Saragossa i a Castella, on viatjava en missions diplomàtiques al servei del rei Jaume el Just. Quan comptava aproximadament 50 anys, el 1296, va fundar un convent de monges clarisses i el Santuari de la Mare de Déu de la Serra (Montblanc) on va ingressar-hi fins al 1306. Abans de marxar, però, va donar una imatge italiana policromada de la Verge que encara es pot admirar avui dia. Poc després va morir i va ser enterrada al convent del dominics de Saragossa.

## Referències

* ↑ [Pedigree http://fabpedigree.com/s033/f092440.htm]
* ↑ Anicet Villar de Serchs, Terra i ànima, ed. Salvatella, 1973, p. 195

## Bibliografia

* Grau i Pujol, J. M. et altres. El Centenari de la Coronació Canònica de la Mare de Déu de la Serra, patrona de Montblanc (1906-2006). Història d'una devoció. Valls. Cossetània Edicions, 1996.
* «Centro Studi Ventimigliani».