OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amalie Haehnel

Amalie Haehnel (Viena, 1807 - 2 de maig de 1849), també Amalie Hähnel, va ser una cantant d'òpera (contralt, mezzosoprano) i professora de veu austríaca.

## Biografia

Haehnel va rebre la seva formació musical d'Antonio Salieri i Giuseppe Ciccimarra i va aparèixer per primera vegada davant el públic com a cantant de concert. Fins i tot llavors, la seva veu tenia un rang de més de dues octaves, des de Do sostingut fins a Fa sostingut de dos cops, i el seu debut va causar sensació. La carrera teatral de Haehnel va començar amb la seva interpretació de Rosine a Il barbiere di Siviglia al Theater am Kärntnertor.
Posteriorment va acceptar compromisos en diversos teatres austríacs i finalment va seguir una trucada al Königsstädtisches Theatre de Berlín el 1832. Allà va treballar amb gran èxit i aviat es va convertir en l'estimada del públic. El 1841 va ser nomenada membre de la Kingliche Bühne i va rebre el títol de Kammersängerin pels seus èxits. El 1845 es va incorporar al teatre de la cort i va treballar com a formadora vocal.

## Referències

* ↑ «CERL Thesaurus». [Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ Kutsch, Karl-Josef; Riemens, Leo. Großes Sängerlexikon (en alemany). Walter de Gruyter, 2012-02-22. ISBN 978-3-598-44088-5.
* ↑ Segons BLKÖ, Wienwiki i ÖML, va néixer el 1806 a Kyselka prop de Karlovy Vary, escriu l'ADBA Großhübel zu Wien

## Bibliografia

* Ludwig Eisenberg: Großes biographisches Lexikon der Deutschen Bühne al XIX. Jahrhundert. Paul List editor, Leipzig 1903, p. 379, (Amalie Haehnel).
* Ludwig Eisenberg: Das geistige Wien. Künstler- und Schriftsteller-Lexikon, Mittheilungen über Wiener Architekten, Bildhauer, Bühnenkünstler, Graphiker, Journalisten, Maler, Musiker und Schriftsteller. Viena: Daberkow 1889 ss.
* Constantin von Wurzbach
* Barbara Boisits: Hähnel, Amalie in Oesterreichisches Musiklexikon. Edició en línia, Viena 2002 ss.,ISBN 3-7001-3077-5; Edició impresa: Vol. 2, Österreichischen Akademie der Wissenschaften editorial, Viena 2003,ISBN 3-7001-3044-9.
# Forn de Castellnou

El Forn de Castellnou és una obra de Sant Esteve de la Sarga (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un forn de calç d'ús comunal, fins 1935. Actualment resten sols parts de l'estructura de maçoneria que comformava els murs, i la cavitat que ocupava.

## Història

Segons els Agents Rurals (2015), tenia un ús comunal dels veïns de Castellnou del Montsec. Va funcionar fins a l'any 1935.
Alta: IPAC-VRA: 2016

## Referències

* 1 2 3 «Forn de Castellnou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Halichoeres maculipinna

Halichoeres maculipinna és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Carolina del Nord (Estats Units) i Bermuda fins al Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Can Casanovas (Terrassa)

Can Casanovas és una masia de Terrassa (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.
El cos principal té la coberta a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana. Té un pati davanter tancat amb un barri, i al voltant del qual se situen les dependències annexes a la masia. A l'exterior del barri hi ha una era.
La finca, de 24 hectàrees, és de propietat municipal. El 2012 no estaven en conreu però l'Ajuntament preveia tornar-les a posar en explotació.

## Referències

* ↑ «Masies». Arxiu municipal de Terrassa. Ajuntament de Terrassa. [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ «Can Casanovas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ «Can Casanovas i creu de terme». A: Ajuntament de Terrassa. Pla especial de protecció del patrimoni històric-arquitectònic-ambiental, Desembre 1984, p. Vol 3. pàg. 47-48 [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ «L'Ajuntament vol treure profit agrícola de la finca de Can Casanoves». Canalterrassa TV i Radiomunicipal Terrassa, 17-02-2012 [Consulta: 6 setembre 2015]. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 6 setembre 2015].
# Cal Sala (Sant Fruitós de Bages)

Cal Sala és una casa al nucli de Sant Fruitós de Bages (Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Anomenada "Cal Sala", data de principis de segle. Havia estat cansaladeria, raó per la qual a la rosassa del pinyó hi havia hagut un porc, que, fa poc, ha desaparegut. Era la seu de la granja Sala, raó per la qual els edificis veïns també havien estat dependències de la granja, així com els de l'altra banda de la carretera.
Casa benestant, de principis de segle amb dues plantes i golfes. L'estructura de la façana és simètrica, i se centra gràcies a un portal i un balcó amb finestres a cada costat coronada per un pinyó ondulat rematat amb ceràmica. A l'onda del mig, antigament hi havia una rosassa coronada per una pinya. Es veuen restes de sanefa esgrafiada, que capçava la façana per sota del pinyó. A l'entremig d'aquesta sanefa hi ha tres respiralls. Les reixes són de forja simple cargolada i amb rosasses estampades. Reformada fa poc, s'hi ha afegit un àtic.

## Notes

* 1 2 «Can Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2015].
# Magas de Cirene

Magas (grec antic: Μάγας) fou rei de Cirene. Era fillastre de Ptolemeu I Sòter, fill de la seva dona Berenice I d'un anterior matrimoni amb un macedoni de nom Filip que Pausànias diu que era de naixement innoble però que probablement podria ser identificat amb el fill d'Amintes, comandant d'una de les divisions de la falange durant les guerres d'Alexandre el Gran a Àsia.
Magas va acompanyar a la seva mare a Egipte, on aviat va gaudir del favor de Ptolemeu que el 308 aC el va nomenar comandant de les forces que havien de recuperar Cirene a la mort de Ofel·les. Magas va tenir èxit i va obtenir del seu padrastre el títol de governador de la província que va tornar a unir a Egipte, govern que va conservar 50 anys (308 aC a 258 aC).
Aquest període de la història de Cirene és desconegut o quasi. Magas va governar sota sobirania de Ptolemeu almenys mentre aquest va viure, i és possible que el mateix Ptolemeu li donés el títol honorífic de rei. Però al pujar al tron Ptolemeu II Filadelf l'amistat es va trencar i Magas es va declarar rei independent i fins i tot va fer la guerra al rei egipci aliat amb Antíoc I Soter amb la germana del qual, Apama, es va casar. Va avançar cap a la frontera fins a Paretonion, quan va haver de tornar a correcuita per la revolta dels marmarides l'any 274 aC instigada pels egipcis, que amenaçava les seves comunicacions amb Cirene. Aquesta rebel·lió es creu que va ser obra d'Arsinoe II la dona de Ptolemeu Filadelf. Quan Ptolemeu l'anava a perseguir els seus mercenaris gàlates es van amotinar i va haver d'abandonar la persecució.
En aquestes circumstàncies Magas va tornar de provar una segona invasió i va avançar fins a la frontera ocupant aquesta vegada Paretonion i acostant-se a Alexandria. La flota egípcia mentre va passar a l'atac i va desembarcar a Cilícia, que va ocupar i va seguir Pamfília i les costes de Lícia i de Cària amb les ciutats de Cnidos i Halicarnàs entre d'altres. També va ocupar algunes de les illes Cíclades de la mar Egea, especialment Samos. Soldats egipcis van desembarcar també a Itarcos, a Creta i a algunes ciutats de la costa fenícia (la principal Arvad). Tot això va impedir a Antíoc atacar per Celesíria i ajudar a Magas.
Finalment el 272 aC es va fer la pau i Egipte va conservar Cilícia occidental, i les costes de Pamfília, Lícia i Cària, la Celesíria i Fenícia i la Jònia, Cíclades i Samos, però Magas va ser reconegut com a rei de Cirene. La seva jove filla Berenice II es va casar amb Ptolemeu III Evèrgetes I, el fill gran de Filadelf.
Va seguir un llarg període de pau de cronologia incerta, però se sap que Magas cada vegada es dedicà més al plaers i s'engreixà extraordinàriament. Es va casar amb una segona dona, Arsinoe, que li va sobreviure. El 258 aC, a conseqüència d'estar massa gros, va morir probablement d'un atac de cor.
El seu nom apareix inscrit en una pedra prop de Peshawar el que indicaria relacions comercials de Cirene amb l'Índia.

## Referències

* ↑ 1.Magas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 898-899
# Mandola

Una mandola és un instrument de corda pinçada que es toca amb un plectre; va donar origen i pertany a la família de la mandolina, tot i que és més gran i està afinada una quinta més baixa. Té quatre parelles de cordes. Les notes de la parella més aguda fins a la parella més greu són : la, re, sol, do.
Té doncs respecte a la mandolina la mateixa relació que viola alta (afinada com la mandola) té respecte al violí (afinat com la mandolina).
Això vol dir també que les tres cordes més agudes de la mandola (la, re, sol) són afinades com les tres cordes més greus de la mandolina a les que s'hi afegeix una corda més greu (un do).

## Vegeu també

* Guitarra
* Viola de mà
* Viola de gamba

## Referències

* ↑ «Mandola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ James Tyler; Paul Sparks. The early mandolin. Oxford University Press, 9 abril 1992, p. 23–. ISBN 9780198163022 [Consulta: 5 març 2011].
# Mandonguilla cuita

La pilota cuita és un dim sum cantonès popular en Hong Kong, la Xina i la major part dels barris xinesos d'altres països. La pilota es fa amb carn de vedella, i usualment té un capa de pell de tofu en la base i es guarneix amb algunes verdures com ceballots. Se serveix amb la salsa Worcestershire en tot el món, que en Hong Kong es coneix com a kip zap (喼汁) i és completament opcional.

## Vegeu també

* Bola de vedella
* Cap de lleó

## Referències

* ↑ Yahoo.com. "Yahoo.com Arxivat 2008-04-09 a Wayback Machine.." 飲茶的意義. Consultat el 15 de juliol del 2009.
# Macolor niger

Macolor niger és una espècie de peix de la família dels lutjànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 75 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja peixos i crustacis.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 2-90 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a Samoa, el Japó i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Macolor niger». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sommer, C., W. Schneider i J.-M. Poutiers, 1996. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Somalia. FAO, Roma, Itàlia. 376 p.
* ↑ Pereira, M.A.M., 2000. Preliminary checklist of reef-associated fishes of Mozambique. Maputo, Ministtry for the Coordination of Environmental Affairs (MICOA). 21 pp.
* ↑ Wass, R.C., 1984. An annotated checklist of the fishes of Samoa. Natl. Ocean. Atmos. Adminis. Tech. Rept., Natl. Mar. Fish. Serv., Spec. Sci. Rept. Fish. (781).
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
# Malaltia del sistema nerviós central

Les malalties del sistema nerviós central, també conegudes com a trastorns del sistema nerviós central, són un grup de trastorns neurològics que afecten l'estructura o la funció de l'encèfal o la medul·la espinal, que col·lectivament formen el sistema nerviós central (SNC). Aquests trastorns poden ser causats per coses com ara infeccions, lesions, coàguls de sang, degeneració relacionada amb l'edat, càncer, disfunció autoimmunitària i defectes de naixement. Els símptomes varien molt, igual que els tractaments.
Els tumors del sistema nerviós central són les formes més comunes de càncer pediàtric. Els tumors cerebrals són els més freqüents i tenen la mortalitat més alta.
Alguns trastorns, com ara l'addicció a substàncies, l'autisme i el TDAH, es poden considerar com trastorns del SNC.

## Causes
### Traumatismes

Qualsevol tipus de traumatisme cranioencefàlic (TCE) o de la medul·la espinal pot provocar un ampli espectre de discapacitats en una persona.

### Degeneració

Els trastorns neurodegeneratius impliquen una pèrdua de funció:
* Una pressió sobre la medul·la espinal i els nervis pot estar associada amb l'hèrnia o el desplaçament del disc.
* La degeneració cerebral també provoca malalties com la Alzheimer, Parkinson i Huntington.

### Defectes estructurals

Els defectes estructurals comuns inclouen defectes de naixement, com l'anencefàlia, els trastorns de la migració neuronal o l'espina bífida.

### Trastorns autoimmunitaris

Algunes malalties autoimmunitàries poden afectar el SNC com, per exemple, l'esclerosi múltiple, la síndrome de Guillain-Barré o l'encefalopatia de Hashimoto.

### Ictus

Un ictus és una interrupció del subministrament de sang a l'encèfal. Això pot passar quan un vas sanguini està bloquejat per un coàgul de sang (una trombosi) o quan un vas sanguini es trenca (una hemorràgia), provocant que la sang vagi a l'encèfal. Si l'encèfal no pot obtenir suficient oxigen i sang, les cèl·lules del cervell poden morir, provocant danys permanents.

## Referències

* ↑ «Nervous System Diseases». Healthinsite.gov.au. [Consulta: 30 octubre 2013].
* ↑ «Nervous System Diseases Malaltia del sistema nerviós central» (en anglès). Medical Subject Headings.
* ↑ «Histamine and Immune Biomarkers in CNS Disorders». Mediators Inflamm., vol. 2016, 2016, pàg. 1924603. DOI: 10.1155/2016/1924603. PMC: 4846752. PMID: 27190492.
* ↑ «Central Nervous System Tumor - an overview | ScienceDirect Topics». www.sciencedirect.com. [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ «Birth Defects». Kidshealth.org. [Consulta: 30 octubre 2013].

## Vegeu també

* Neuropatia perifèrica
# Lopo do Nascimento

Lopo Fortunato Ferreira do Nascimento (Luanda, 10 de juny de 1942) és un polític d'Angola, actualment retirat. Va servir com a primer Primer ministre d'Angola des de l'11 de novembre de 1975 al 9 de desembre de 1978 i fou secretar general del Moviment Popular per a l'Alliberament d'Angola (MPLA). Pertany a l'ètnia ambundu.
Nascimento va ser posteriorment Ministre d'Administració Territorial; després de dimitir del càrrec, fou substituït per Paulo Kassoma el 9 d'abril 1992. Fou elegit secretari del comitè central del MPAA en 1993.
Va ser el 66è candidat de la llista nacional del MPLA a les eleccions legislatives d'Angola de 2008. Va obtenir un escó en les eleccions, en les que el MPLA va obtenir una ampla majoria a l'Assemblea Nacional d'Angola.
El 27 de gener de 2013 va anunciar la seva retirada de l'activitat política.

## Referències

* ↑ «Biografia de Lopo Fortunato». Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ "Apr 1992 - Election date - Cabinet changes", Keesing's Record of World Events, Volume 38, April, 1992 Angola, Page 38851.
* ↑ Africa Research Bulletin (1993), Blackwell, page 10,964.
* ↑ "Eleições: Lista integral dos candidatos do MPLA, antigo PM Marcolino Moco fora, nova cara Akwá" Arxivat 2008-08-18 a Wayback Machine., Angola Xyami, July 5, 2008 (portuguès)
* 1 2 List of deputies elected in the 2008 election Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine., CNE website (portuguès)
* ↑ «"Lopo do Nascimento anuncia abandono da política"». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 3 maig 2017].
# Lorena (desambiguació)

«Lorena» té aquests significats:
* Biografies:
** Lorena Gómez Pérez (Lleida, 1986), cantant catalana coneguda com a Lorena.
** Lorena da Silva Leite (Ituverava, São Paulo; 1997), portera de futbol coneguda com a Lorena.
* Geografia:
** Lorena, regió de França.
** Lorena (Brasil), municipi brasiler de l'estat de São Paulo.
** Ducat de Baixa Lorena, jurisdicció feudal formada amb la part nord del ducat de Lotaríngia.
** Ducat d'Alta Lorena, jurisdicció feudal que va sorgir del repartiment del ducat de Lotaríngia el 959.
** Ducat de Lorena, estat independent durant la majoria del període entre 843 i 1739.
* Llinatge: Casa de Lorena, dinastia nobiliària.
# Marc Corneli Cetege

Marc Corneli Cetege (Marcus Cornelius Cethegus) és el nom dels següents personatges:
Nom de dos cònsols romans:
* Marc Corneli Cetege I, cònsol el 204 aC
* Marc Corneli Cetege II, cònsol el 160 aC

## Vegeu també

* Marc Gavi Corneli Cetege, cònsol el 170 dC
# Marc Corneli Ceteg (cònsol 160 aC)

Marc Corneli Ceteg (llatí: Marcus Cornelius C. f. C. n. Cethegus) va ser un magistrat romà.
Va ser comissionat l'any 171 aC per investigar per què el cònsol Gai Cassi Longí havia abandonat la seva província de la Gàl·lia Cisalpina. El 169 aC va ser nomenat triumvir coloniae deducendae, una magistratura extraordinària encarregada d'establir nous colons a Aquileia. L'any 160 aC va ser elegit cònsol amb Luci Anici Gal, i va drenar una part de les maresmes Pontines.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLIII,1,17
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 675.
# Mare de Déu d'Urgell

La Mare de Déu d'Urgell és una talla de fusta policromada del segle xiii d'estil romànic, imatge de la Mare de Déu amb el nen Jesús a la falda. La Mare de Déu d'Urgell és titular de la Catedral de la Seu d'Urgell i és la patrona de la ciutat.
Presideix la catedral i és situada dins l'absidiola de l'altar major. També és anomenada Mare de Déu d'Andorra, la Magna Parens o Magna Domina Urgellitana.

## Llegenda

Tradicionalment s'ha anomenat a la imatge Mare de Déu d'Andorra perquè segons la llegenda estigué amagada al principat andorrà durant la invasió dels sarraïns a les terres de la Marca Hispànica.

## Referències

* ↑ «Mare de Déu d'Urgell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lleida turisme, Arxivat 2013-01-03 a Wayback Machine. Catedral de la Seu d'Urgell.
# Marga Minco

Marga Minco (Ginneken, 31 de març de 1920 - Amsterdam, 10 de juliol de 2023), coneguda pel seu pseudònim de Sara Menco, va ser una escriptora i periodista neerlandesa. El seu cognom era originalment Menco, però és Minco per una equivocació burocràtica.
Minco naixé al si d'una família jueva ortodoxa, i al principi de la Segona Guerra Mundial visqué a Breda, Amersfoort i Amsterdam; per un lleu atac de tuberculosi fou hospitalitzada a Utrecht i Amersfoort. A la tardor del 1942, tornà a Amsterdam amb els seus pares, que foren forçats a viure al barri jueu.
Marga es mantingué amagada durant la guerra mentre s'enduien els seus germans i els seus pares. Fou l'única supervivent. Més tard, es casà amb el poeta i traductor Bert Feet, amb qui tingué dues filles i treballà amb diverses publicacions.

## Bibliografia

* Het bittere kruid. Een kleine kroniek (1957)
* Het adres (1957)
* De andere kant (1959)
* Tegenvoeters (amb Bert Voeten) (1961)
* Kijk 'ns in de la (1963)
* Het huis hiernaast (1965)
* Terugkeer (1965)
* Een leeg huis (1966)
* Het bittere kruid / Verhalen / Een leeg huis (1968)
* De trapeze 6 (amb Mies Bouhuys) (1968)
* De dag dat mijn zuster trouwde (1970)
* Meneer Frits en andere verhalen uit de vijftiger jaren (1974)
* Je mag van geluk spreken (Bulkboek nr. 46, 1975)
* Het adres en andere verhalen (1976)
* Floroskoop – Maart (1979)
* Verzamelde verhalen 1951-1981 (1982)
* De val (1983)
* De glazen brug (Boekenweekgeschenk 1986)
* De glazen brug (amb L. de Jong: De joodse onderduik) (1988)
* De zon is maar een zeepbel, twaalf droomverslagen (1990)
* De verdwenen bladzij. Verhalenbundel voor kinderen (1994)
* Nagelaten dagen (1997)
* De schrijver. Een literaire estafette (amb Harry Mulisch, Gerrit Komrij, Adriaan van Dis, Maarten 't Hart, Remco Campert, Hugo Claus, Joost Zwagerman) (2000)
* Decemberblues (2003)
* Storing (2004)
* Een sprong in de tijd (2008)

## Premis

* 1957 - Novelle-prijsvraag van het Bureau voor Postreclame en Adressen De Mutator N.V. amb Het adres
* 1958 - Vijverbergprijs amb Het bittere kruid
* 1999 - Annie Romein-prijs per tota la seva obra.
* 2005 - Constantijn Huygensprijs per tota la seva obra.

## Enllaços externs

* www.dichteraanhuis.nl Arxivat 2006-05-07 a Wayback Machine. (neerlandès)
# Magraneta borda

La magraneta borda (Neottia nidus-avis) és una planta de la família de les orquídies.
És una planta paràsita força rara, geòfita i pol·linitzada per insectes. És l'única espècie del gènere Neottia.
Tota la planta és de color uniforme, generalment blanc marronós a causa del fet que es troba desproveïda de clorofil·la. Floreix entre maig i juliol. És semblant a la flor de l'home penjat (Aceras anthropophorum).

## Vegeu també

* Catàleg Balear d'Espècies Amenaçades
* Flor de l'home penjat

## Referències

* ↑ «magraneta borda - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ Orquídies del Camp i la Conca.: Neottia nidus-avis
# Marc Masdeu i Escuder

Marc Masdeu i Escuder (Castellar del Vallès, 24 de desembre de 1976) és un escriptor i periodista català. llicenciat en Ciències de la Comunicació.
Es va fer conèixer amb el poemari El gos autodidacte (2003), premi Josep Maria López Picó-Vila de Vallirana. A l'any següent obté el Premi de Poesia Parc Taulí per Els escalfadors, un recull poètic format per una quinzena de composicions curtes i dos poemes rius.
La seua següent obra publicada va ser Les nanses, el 2006, amb la qual va guanyar el Premi Les Talúries.
En 2010 rep el premi de narrativa de la Fundació Món Rural per Les tombes buides, un conjunt de vuit relats curts i independents, escrits com a monòlegs interiors, que tenen en comú la vida quotidiana en una vila. Per a l'autor, aquestos relats "ofereixen una visió agònica i rocambolesca del poble". Està basat en Soses, al Segrià, on hi resideix Masdeu.
L'any 2013 publica la seua primera novel·la, Peus de fang, una història coral ambientada en la Guerra Civil espanyola.
Durant sis anys va dirigir conjuntament amb Pere Ejarque l'espai nopotsermentida a Matadepera Ràdio. També ha publicat poemes a les plaquettes Papers de Versàlia i a les obres conjuntes El somni d'Adabel (Lleida, 2006) i 50 pintures i 50 escultures d'Albert Novellón. Ha traduït de l'anglès Prufock i altres observacions, de T.S. Eliot. És, conjuntament amb Marc Romera, curador de l'obra completa de Francesc Garriga, Cosmonauta (Barcelona: LaBreu Edicions, 2017).

## Obres
### Poesia

   * El gos autodidacte (Barcelona: Edicions Proa, 2003)
   * Els escalfadors (Barcelona: Edicions Proa, 2004)
   * Les nanses (Lleida: Pagès Editors, 2006)
   * El carnisser del fred (Barcelona: LaBreu Edicions, 2010)
   * Les morts d'Octavià (Barcelona: LaBreu Edicions, 2015)
   * Sherwood (Barcelona: Viena Edicions, 2024)

### Narrativa

   * Les tombes buides (Valls: Cossetània Edicions, 2010)

### Novel·la

   * Peus de fang (Barcelona: LaBreu, 2013)
   * La bella Europa (Barcelona: LaBreu, 2023)

## Guardons

* 2002: Premi Josep Maria López Pico-Vila de Vallirana per El gos autodidacte
* 2003: Premi Parc Taulí per Els escalfadors
* 2006: Premi Les Talúries per Les Nanses
* 2010: I Premi de Narrativa Món Rural per Les tombes buides
* 2023: XXIX Premi de Poesia Joan Llacuna Ciutat d'Igualada

## Referències

* ↑ Marc Masdeu i Escuder al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ http://www.tauli.cat/tauli/CAT/Professionals/ServeisNoAssistencials/CCC/Gabinet_Premsa/Recull/noticia.asp?IdNoticies=17445 Arxivat 2014-02-21 a Wayback Machine. Marc Masdeu, periodista sabadellenc, guanya el VI Concurs de Poesia Parc Taulí amb l'obra ‘Els escalfadors']
* ↑ "Vuit relats de poble" El Punt Avui, 17 de desembre de 2010
* ↑ El secret de Marc Masdeu, a Ara Llegim
* ↑ El poeta Marc Masdeu s'estrena com a novel·lista amb 'Peus de Fang'
* ↑ «Francesc Garriga, cosmonauta». [Consulta: 9 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Marc Masdeu, amb "Peus de fang"