OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Companyia de Maria Montfortiana

* Per a altres significats, vegeu «Companyia de Maria».
La Companyia de Maria Montfortiana, en llatí Societas Mariae Montfortana, és una congregació clerical, institut religiós masculí de dret pontifici. Els seus membres, coneguts com a Montfortians, posposen al seu nom les sigles S.M.M.

## Història

La congregació va ésser fundada pel sacerdot bretó Louis-Marie Grignion de Montfort (1673-1716), arran de la seva tasca d'apostolat en els pobles de Bretanya, Normandia i l'oest de França. Per tal de consolidar i continuar els resultats d'aquesta predicació, va fundar una congregació que reunís els preveres i catequistes que s'hi dedicaven. La fundació va tenir lloc a Poitiers en 1705 amb el nom de Missioners de la Companyia de Maria. En 1713, el fundador va redactar una regla de vida on s'emfasitzava la pobresa evangèlica, la caritat envers el món i els febles, l'obediència i l'espiritualitat apostòlica i mariana.
A la mort de Montfort, la companyia tenia només dos sacerdots, René Mulot i Adrien Vatel, i quatre germans coadjutors. Van retirar-se a l'ermita de Saint-Pompain i s'hi estigueren dos anys. En 1718 reprengueren l'activitat apostòlica i el 1722 van elegir superior general de la congregació Mulot, que acabà de consolidar l'organització i contribuí a difondre-la, enviant preveres a missions a l'estranger. Entre 1718 i 1781, els montfortins, també anomenats mulotins, van fer 430 missions a l'oest de França, moltes d'elles d'un mes de durada.
L'institut va ésser aprovat el 12 de setembre de 1748 per Benet XIV (oralment) i rebé el decretum laudis el 20 de maig de 1825.

## Activitat i difusió

Els montfortians es dediquen a l'apostolat missioner, tant entre creients com entre no creients, "establint-hi el regne de Jesús per mitjà de Maria".
Són presents a Europa (Alemanya, Àustria, Bèlgica, Croàcia, Dinamarca, Espanya, França, Islàndia, Itàlia, Països Baixos, Portugal, Regne Unit), Àfrica (República Democràtica del Congo, Kenya, Lesotho, Madagascar, Malawi, Moçambic, Uganda, Zàmbia), Amèrica (Argentina, Bahames, Brasil, Canadà, Colòmbia, Equador, Haití, Nicaragua, Perú, Estats Units), Àsia (Filipines, Índia, Indonèsia) i Papua-Nova Guinea.
Al començament de 2005, l'institut tenia 190 cases i 993 membres, 687 dels quals són sacerdots.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Città del Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.

## Vegeu també

* Louis-Marie Grignion de Montfort

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine.
# Xiban

Xiban fou el fill petit de Jotxi, fill de Genguis Kan.
Els fill de joci foren els jòtxides, i la branca de Xiban fou coneguda per xibànides. Xiban va rebre un ulus al nord dels territoris assignats a Orda Khan kan de l'Horda Blanca (vers 1204-1280), i a Batu Khan, kan de l'Horda Blava, és a dir a la part oriental de l'Horda d'Or.
Va tenir com a successor a Bahadur Khan, que fou el pare de Mangu Timur Khan. Aquest va tenir diversos fills un dels quals, Pulad Khan, fou el pare d'Ibrahim Oghlan, que al seu torn fou el pare de Devlet Shaykh Oghlan, que fou el pare d'Abu l-Khayr. Amb aquest la branca agafa el nom d'abulkhàyrides (o simplement uzbeks) però amb el seu net Muhàmmad Xaibani predomina el nom de Xaibànides.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# La Martina (Castellfollit)

La Martina és una masia del municipi de Castellfollit de Riubregós (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal de pedra, originàriament de planta quadrangular, però que posteriorment fou ampliat amb altres edificacions annexes.
Tant la façana del davant com la del darrere, no són les originals, sinó que són fruit de les diverses modificacions sofertes al llarg del temps.

## Referències

* 1 2 «La Martina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Eotyrannus lengi

Eotyrannus lengi és una espècie de dinosaure teròpode tiranosauroïdeu que va viure al Cretaci inferior. Les seves restes fòssils foren trobades a la formació de Wessex, incloent el grup Wealden, localitzat a la costa sud-oest de l'illa de Wight, Regne Unit. Aquesta espècie va ser descrita per Hutt et al. l'any 2001.

## Referències

* ↑ Hutt, S., Naish, D., Martill, D.M., Barker, M.J., and Newbery, P. (2001). "A preliminary account of a new tyrannosauroid theropod from the Wessex Formation (Cretaceous) of southern England." Cretaceous Research, 22: 227–242.
# Naito Ehara

Naito Ehara (Japó, 30 de juliol de 1993) és un nedador japonès especialitzat en la prova de 4x200 metres estil lliure, en la qual va aconseguir ser medallista de bronze olímpic el 2016.

## Carrera esportiva

Als Jocs Olímpics de Rio 2016 va guanyar la medalla de bronze en els relleus de 4x200 metres estil lliure, amb un temps de 7:03.50 segons, després dels Estats Units (or) i Regne Unit (plata), sent els seus companys d'equip: Kosuke Hagino, Yuki Kobori i Takeshi Matsuda.

## Referències

* ↑ Fitxa. Rio 2016. Consultat el 26 de gener de 2018.
# Xibec bru

El xibec bru (Netta erythrophthalma) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita llacunes costaneres, rius tranquils, aiguamolls d'Àfrica occidental i meridional i Amèrica del Sud, pel nord-oest de Veneçuela, l'Equador, Perú occidental i Brasil oriental.
# Larvikita

La larvikita, també coneguda com a granit blau o laurvikita, és una varietat de monzonita o de sienita augítica que es caracteritza per la presència de feldespat, barkevikita, augita titànica i lepidomelana. Els feldespats que conté es coneixen sovint com a ternaris, ja que contenen diferents components dels tres feldespats de final de la sèrie. Els feldespats formen pertites, i l'alternança de feldespat alcalí i plagiòclasi dona la tonalitat blava a la roca (efecte de Schiller, labradorescència) en superfícies polides. L'olivina (faialita) pot estar present a la roca juntament amb apatita i localment quars. La larvikita sol ser rica en titani, amb presència d'augita titànica o magnetita titànica.

## Etimologia

El nom prové del poble de Larvik (Noruega), on es va descriure la roca tipus. En aquest indret s'exploten diverses pedreres de larvikita.

## Usos

La larvikita és apreciada per l'aspecte que presenta en ser polida i per la labradorescència que presenten els cristalls de feldespat. S'empra com a pedra ornamental per a la construcció de façanes, sobretot d'edificis comercials o oficials, així com de taulells de cuina o banys. Molts cops s'anomena en la indústria de la construcció o en decoració com a granit blau o granit nacrat blau (de l'anglès Blue Pearl Granite), tot i que aquests termes no s'ajusten a la seva descripció científica.

## Jaciments i formació

La larvikita es troba al batòlit de Larvik (també conegut com a Complex Plutònic de Larvik, al Rift d'Oslo, envoltat de gneissos. La larvikita es troba també al Complex Alcalí del Llac Killala (Ontario, Canadà). Les intrusions de larvikita a Noruega formen part d'un conjunt de roques ígnies que es varen emplaçar durant el Permià, associades a la formació del Rift d'Oslo. La cristal·lització dels feldespats ternaris indica que la roca va començar a cristal·litzar en condicions d'escorça inferior.

## Referències

* 1 2 3 The making of a land : geology of Norway. Trondheim: Norsk Geologisk Forening, 2008. ISBN 9788292394427.
* 1 2 3 «Larvikite: Larvikite mineral information and data.». [Consulta: 26 agost 2018].
* ↑ «Andersbonn, Hedrum, Larvik, Vestfold, Norway». [Consulta: 26 agost 2018].
* ↑ P., Sage, R.. Geology of carbonatite-alkalic rock complexes in Ontario : Killala Lake Alkalic Rock Complex, district of Thunder Bay. Toronto, Ont.: Ontario Ministry of Northern Development and Mines, Mines and Minerals Division, 1988. ISBN 0772905800.
# Siebenaler

Siebenaler (en luxemburguès: Siwwenaler) era una vila de la comuna de Munshausen fins a la fusió formal d'aquesta última comuna amb la de Clervaux l'1 de gener de 2012. Pertany al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 45 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Siebenaler». [Consulta: 23 setembre 2015].
# Covelo

* Aquest article tracta sobre el municipi gallec. Si cerqueu el porter de futbol, vegeu «José Antonio García Alonso».
Covelo és un municipi de la Província de Pontevedra a Galícia. Pertany a la Comarca da Paradanta. Limita amb els municipis d'Avión i Melón (a la província d'Ourense), A Cañiza, Mondariz i Fornelos de Montes.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 6.881 | 6.112 | 6.694 | 6.374 | 3.730 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

Barcia de Mera (San Martiño), Campo (Santa María), Casteláns (Santo Estevo), Covelo (Santa Mariña), Fofe (San Miguel), Godóns (Santa María), A Graña (San Bernabeu), A Lamosa (San Bartolomeu), Maceira (San Salvador), Paraños (Santa María), O Piñeiro (San Xoán), Prado (San Salvador), Prado de Canda (Santiago) i Santiago de Covelo (Santiago)

## Vegeu també

* José Antonio García Alonso, "Covelo"
# Eowa

Eowa o Eawa era fill del rei Pybba de Mèrcia i germà del rei Penda, amb qui es pensa que va governar conjuntament fins a la seva mort en batalla.

## Batalla de Maserfield

Segons la Historia Brittonum, capítol 65: "[Penda] va lliurar la batalla de Maserfield, en la qual van caure Eawa, fill de Pybba, germà seu i rei dels mercis, contra Osvald, rei de Northúmbria i en va obtenir la victòria gràcies a intervencions diabòliques."
En els Annales Cambriae, secció de l'any 644, trobem: "La batalla de Maserfield en la qual Osvald rei de Northúmbria i Eawa rei de Mèrcia van caure." (La data donada és el 644 en comptes del 642, dos anys després del que diuen les altres dues fonts documentals: Beda i la Crònica anglosaxona). Aquestes dues fonts declaren que Eowa era un rei dels mercis en el temps de la batalla de Maserfield (o Cogwy), en la qual va morir, el 5 d'agost probablement de l'any 642. Els posteriors reis de Mèrcia, Æthelbald, Offa i Ecgfrith eren descendents d'Eowa.
En la batalla de Maserfield, Osvald de Northúmbria va ser derrotat i mort per les tropes mèrcies de Penda. Eowa també va resultar mort en aquella batalla, tot i que poc és sabut del seu paper en la batalla. S'ha suggerit que Eowa podia haver estat un cogovernant de Mèrcia juntament amb el seu germà Penda, o possiblement fins i tot amb un rol superior al de Penda (això podria explicar perquè la Historia Brittonum data el regnat de Penda des de la batalla de Maserfield), però també podria ser que ambdós germans estiguessin enfrontats pel tron de Mèrcia i Eowa lluités com a aliat d'Osvald.
Ni Beda en la seva Historia ecclesiastica gentis Anglorum, ni la Crònica anglosaxona esmenten la participació o mort d'Eowa a Maserfield, però la crònica més tard si que l'esmenta en traçar els orígens familiars d'Æthelbald i d'Offa.
L'historiador Nicholas Brooks va escriure que, si Eowa va governar entre el 635 i Maserfield, això podria explicar la batuda gal·lesa contra territori de Mèrcia, en la qual es diu que no va haver cap pietat vers els monjos. Brooks anota que si Eowa era un titella de Northúmbria, hi hauria la possibilitat que Oswald intentés promoure el cristianisme enviant monjos a predicar en el que encara era un regne pagà com Mèrcia. és ben sabut que Penda era pagà i un aliat del de gal·les, pel que sembla inversemblant que la batuda tingués lloc durant el seu mandat.

## Descendents

La Crònica anglosaxona l'enumera en el llinatge de dos reis de Mèrcia: Æthelbald i Offa, com descendents directes d'Eowa: "Aethelbald era descendent d'Alweo, Alweo descendent d'Eawa, Eawa descendent de Pybba...". Més tard, dona el llinatge d'Offa, que governà del 757 al 796 i va ser descendent d'Osmod, també fill d'Eowa: "Que Offa era descendent de Thingfrith, Thingfrith descendent d'Eanwulf, Eanwulf descendent d'Osmod, Osmod descendent d'Eawa, Eawa descendent de Pybba, Pybba descendent de Creoda, Creoda descendent de Cynewald, Cynewald descendent de Cnebba, Cnebba descendent d'Icel, Icel descendent d'Eomer, Eomer descendent d'Angeltheow, Angeltheow descendent d'Offa, Offa descendent de Wermund, Wermund descendent de Wihtlaeg, Wihtlaeg descendent de Woden".
# Jonas Ljungblad

Jonas Ljungblad (Skövde, Comtat de Västra Götaland, 15 de gener de 1979) és un ciclista suec, professional del 2002 al 2012.
En el seu palmarès destaca la victòria en dos campionats nacionals en ruta, el 2005 i 2008.

## Palmarès

* 1996
** Campió de Suècia de contrarellote sub-19
* 2001
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Eslovàquia
** Vencedor d'una etapa del Tour de Brandenburg
* 2002
** Vencedor d'una etapa del Herald Sun Tour
* 2003
** Vencedor d'una etapa de la Cykeltouren
* 2004
** 1r al Herald Sun Tour i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Queensland i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Eslovènia
* 2005
** Campió de Suècia en ruta
** 1r al Tour de Vendée
** 1r al Tour del llac Léman
** 1r a la Melbourne to Warrnambool Classic
* 2006
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
* 2008
** Campió de Suècia en ruta
** Vencedor d'una etapa del Circuit de les Ardenes
** Vencedor d'una etapa de la Volta da Ascension
** Vencedor d'una etapa del Trofeu Joaquim Agostinho
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Lleó

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2009. 128è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Comunitat de comunes del País de Pont-Château - Saint-Gildas-des-Bois

La Comunitat de comunes del País de Pont-Château - Saint-Gildas-des-Bois (en bretó Kumuniezh-kumunioù Bro Bontkastell-Keren Gweltaz-Lambrizig) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Loira Atlàntic a la regió País del Loira però a la Bretanya històrica. Té una extensió de 336,36 kilòmetres quadrats i una població de 31.849 habitants (2010).

## Composició

Agrupa 9 comunes :
* Pontchâteau
* Crossac
* Drefféac
* Guenrouet
* Missillac
* Sainte-Anne-sur-Brivet
* Sainte-Reine-de-Bretagne
* Saint-Gildas-des-Bois
* Sévérac

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Loira Atlàntic

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes del País de Pont-Château - Saint-Gildas-des-Bois
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Fogassa (formatge)

La fogassa és a les Balears el nom que es dona a una peça de formatge, semblant a un pa. La fogassa petita és la que pesa menys de sis lliures. La fogassa grossa és la que passa de vuit lliures. En general qualsevol peça de formatge pot ser anomenada una fogassa.
El fogasser és una peça de tela blanca fina, de fil o de cotó, dins la qual es posa la llet apresa en quantitat suficient com per a fer una fogassa, i pitjant-la dins aquest drap damunt el cavall de formatjar col·locat sobre l'olla colera, va sortint el serigot a través de la tela i es va donant forma a la peça.

## Referències

* ↑ ALCOVER-MOLL. Diccionari Català-Valencià-Balear. Fogasser
# Larzabale-Arroze-Zibitze

Larzabale-Arroze-Zibitze (en francès i oficialment Larceveau-Arros-Cibits), és un municipi de la Baixa Navarra, un dels set territoris del País Basc, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Landibarre al nord, Izura-Azme al nord-est, Jutsi a l'est, Ainhize-Monjolose a l'oest, Bunuze al sud-est i Gamarte al sud-oest.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 485 | 452 | 394 | 388 | 424 | 406 | 395 |
| A partir de 1962, el cens té en compte la població resident definida com a "Population sans doubles comptes" per l'INSEE |||||||
# Sàtir III

Sàtir III (en llatí Satyrus, en grec antic Σάτυρος) fou un rei del Bòsfor.
El menciona Poliè sense donar cap data. Cal situar-lo a la primera meitat del segle iii aC. Va fer unes guerres infructuoses contra la reina Tirgatao dels ixomates en la que no va tenir èxit. La derrota el va afectar i va morir de pena, deixant el tron al seu fill Gorgip, que podria ser el mateix que Parisades II. Aquesta època del regne és gairebé desconeguda.

## Referències

* ↑ 3.Satyrus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 728
# Dia del Sant

El dia del Sant, la festa del sant del nom o el dia onomàstic, és una festa tradicional familiar de molts països d'Europa i Amèrica Llatina, que consisteix en la celebració d'un dia de l'any que s'associa amb el nom d'un donat i amb un sant del santoral. La celebració és similar a un aniversari.
El costum es va originar amb el calendari cristià dels sants: els cristians porten el nom de sants i se celebra amb la festivitat d'aquest sant; o en la tradició ortodoxa oriental, el dia de la mort d'un sant. El dia del Sant és més popular en les zones catòliques i ortodoxes d'Europa, ja que les esglésies protestants, en general, no veneren sants. En molts països, però, ja no hi ha cap connexió explícita al cristianisme catòlic.

## Notes

* ↑ Segons el diccionari de la GEC, també festa onomàstica o, simplement, onomàstica.

## Referències

* ↑ «Influència de la religió i l'Església a l'onomàstica inquera del periode 1816-1820». Jornades d'Estudis Locals d'Inca 2021, vol. 22, 2022, pàg. 181-204. DOI: 10.3306/JELINCA.22.181.
* ↑ Sophie Koulomzin. Many Worlds: A Russian Life. St Vladimir's Seminary Press, 1980. ISBN 978-0-913836-72-9.
* ↑ Anne R. Kaplan, Marjorie A. Hoover, Willard Burgess Moore. The Minnesota Ethnic Food Book. Minnesota Historical Society, 1986. ISBN 978-0-87351-198-8.

## Vegeu també

* Natalici
* Santoral

## Enllaços externs

* Dia del Sant en 18 països, per data.
* El primer calendari onomàstic, en la qual la majoria dels dies de Sant es basen tant en diades de Sants com en la història d'Amèrica, va ser publicat en els Estats Units l'any 1982, i totes les seves pàgines originals es poden veure a la pàgina del calendari de 1982: American Nameday Calendar of First Names – 1982 Edició Arxivat 2015-07-31 a Wayback Machine. (anglès)
* Calendari del dia del Sant per país i data. (anglès)
* Calendari ortodox per mes i data. (romanès)
# Emilio Peixe

Emílio Manuel Delgado Peixe (Nazaré, 16 de gener de 1973 és un futbolista portuguès.
Va ser una jove promesa del futbol lus a principis de la dècada dels 90: campió en el Mundial Juvenil de 1991 (amb Figo, Rui Costa o Paulo Bento), titular al Sporting de Lisboa, debuta amb la selecció absoluta portuguesa i forma part del combinat del seu país que hi acudeix a les Olimpiades de 1996.
Però, a partir de 1995, baixa considerablement el seu rendiment al pas per clubs com el Sevilla FC, el SL Benfica o el FC Porto.

## Referències

* ↑ Portugal 1991: Back-to-back triumph for hosts Arxivat 25 August 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.; at FIFA.com
* ↑ Emilio Peixe Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Squad 2000–01; at EUFO
* ↑ «Rescisões estão difíceis» (en portuguès). Record, 04-06-2004 [Consulta: 28 setembre 2014].
* ↑ Top internacionalizações (International caps list) Arxivat 24 October 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.; at SAPO (en portuguès)
# Federació Catalana d'Entitats Corals

La Federació Catalana d'Entitats Corals (FCEC) agrupa unes 520 formacions corals de l'àmbit dels Països Catalans. És una entitat jurídica pròpia que té per objectiu impulsar i coordinar activitats de les entitats federades, assessorar les agrupacions adherides i promoure noves formacions corals. La FCEC és membre nacional de la Federació Europea de Joves Corals (Europa Cantat) i de la Federació Internacional per a la Música Coral (IFCM). Està integrada per 474 entitats del Principat de Catalunya i 28 entitats adherides d'altres demarcacions (L'Alguer, Catalunya Nord, Illes Balears, País Valencià i Aragó), que apleguen prop de 30.000 cantaires.
La FCEC es va constituir a Manresa el dia 5 de juny de 1982, gràcies a un acord de les entitats fins aleshores agrupades en el Secretariat dels Orfeons de Catalunya (1959-1982), successor, al seu torn, en l'àmbit corporatiu, de la Germanor dels Orfeons de Catalunya (1918-1939).
La seva publicació oficial és la revista A quatre veus, que es comença a editar en 1993 com a continuació de La Circular de la Federació Catalana d'Entitats Corals que es va començar a editar l'any 1982.
Organitza anualment set grans festivals, amb 53 concerts, 142 corals participants i 12.800 espectadors, segons dades de 2013. D'entre aquests, destaquen les Jornades o Festival Internacional de Cant Coral de Barcelona, que el 2015 arribaran a la 50a edició. A més, convoca 3 grans cicles formatius en els quals participen prop de 180 alumnes i 14 formadors.
També convoca els Premis Catalunya de composició coral, que arriben a la 5a edició el 2013. La Federació Catalana atorga com a premis l'edició de les obres guanyadores i dins de la seva col·lecció i en un CD.
La seva presidenta des del 2003, Montserrat Cadevall, ha rebut un dels Premis d'Actuació Cívica que atorga la Fundació Carulla, destinats a fer conèixer i distingir la tasca de persones que actuen al servei de la identitat nacional.
Del 22 al 29 de juliol de 2017 va organitzar, conjuntament amb la Federació Internacional per a la Música Coral, l'11è Simposi Mundial de Música Coral a Barcelona, amb el lema Els colors de la pau.
El 2019 va obtenir la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* 1 2 3 «Barcelona serà capital mundial del cant coral el 2017». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2013. [Consulta: 15 desembre 2013].
* ↑ «Catàleg de 2007». Edicions de la FCEC, 2007. Arxivat de l'original el 2011-09-16. [Consulta: 12∕9∕2011].
* ↑ «A quatre veus!». Directe.cat, 25∕7∕2009. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12∕9∕2011].
* ↑ «Sis vides compromeses amb el país, reconegudes amb els Premis d'Actuació Cívica». Vilaweb, 09-11-2015. [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ «Barcelona és aquests dies la seu del Simposi Mundial de Música Coral». Revista Musical Catalana, 24-07-2017. [Consulta: 28 juliol 2017].
* ↑ 324cat. «Messi, La Trinca, Núria Picas, Benach, De Gispert i Rigol, Creus de Sant Jordi 2019», 30-04-2019. [Consulta: 30 abril 2019].

## Enllaços externs

* Federació Catalana d'Entitats Corals - Lloc web oficial
# Naranjito

Naranjito va ser la mascota de la Copa del Món de Futbol de 1982, la qual es va disputar a Espanya. Es tracta d'una taronja, fruita típicament valenciana, vestida amb els colors de la selecció espanyola. Fou un disseny del publicista José María Martín Pacheco.
Malgrat que la seva presentació com a mascota generà més comentaris negatius que elogis, amb el pas del temps ha anat sent acceptat cada vegada per un major nombre de persones, esdevenint avui dia un motiu iconogràfic per part de les generacions que van viure el Mundial, essent utilitzat avui en dia encara en nous productes.
En el seu dia Naranjito ja aparegué em gran quantitat de records i articles, arribant a protagonitzar fins i tot una sèrie de dibuixos animats a Televisió Espanyola: Fútbol en acción.

## Enllaços externs

* Sèrie d'animació Arxivat 2009-03-24 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «FIFA World Cup mascots: 1966-2010». Arxivat de l'original el 2018-07-19. [Consulta: 19 juliol 2018].