OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mediterraneo

Mediterraneo és una pel·lícula italiana dirigida per Gabriele Salvatores el 1991. Aquest film ha rebut tres Premis David di Donatello el 1991 (millor film, millor muntatge i millor presa de so) així com l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa l'any 1992. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1941, durant la Segona Guerra mundial, vuit soldats italians reservistes han desembarcat en « territori enemic » a Megísti, petita illa grega del Mar Mediterrani, encarregats d'una missió « d'observació i de connexió », sota el comandament del tinent Montini. Es troben aviat lliurats a ells mateixos, privats de ràdio i de vaixell i, a poc a poc, teixeixen relacions d'amistat, fins i tot d'amor, amb la població local; aquesta és composta únicament de dones, d'ancians, de nens, i d'un pope italianofon, els homes van ser deportats fa un temps per endavant, en un raid alemany sobre l'illa.

## Repartiment

* Diego Abatantuono: El sergent Nicola Lorusso
* Claudio Bigagli: El tinent Raffaele Montin
* Giuseppe Cederna: L'ordenança Antonio Farina
* Claudio Bisio: Corrado Noventa
* Gigio Alberti: El muler Eliseo Strazzabosco
* Ugo Conti: El ràdio Luciano Colasanti
* Memo Dini: Libero Munaron
* Vasco Mirandola: Felice Munaron
* Vanna Barba: Vassilissa
* Luigi Montini: El pope
* Irene Grazioli: La pastora
* Antonio Catania: Carmelo LaRosa

## Premis

* Tres Premis David di Donatello atorgats el 1991, al millor film, millor muntatge i de la millor presa de so ;
* Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa l'any 1992, atorgat en la 64a cerimònia dels Oscars.

## Al voltant de la pel·lícula

* El navili italià anomenat Garibaldi que es veu al començament del film, és de fet el navili de desembarcament Ypoploiarchos Roussen (L-164) de la Marina grega (exUSN USS LSM-541, cedit pels Estats Units el 1958).

## Referències

* ↑ «Mediterraneo». esadir.cat.
* ↑ «Mediterraneo». The New York Times.
# Haplochromis lividus

Haplochromis lividus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Montlleó (Sardenya)

Montlleó (en sard, Monteleone i en italià, Monteleone Rocca Doria) és un municipi italià, dins de la província de Sàsser. L'any 2007 tenia 134 habitants. Es troba a la regió del Tataresu. Limita amb els municipis de Padria, Romana i Vilanova de Montlleó.

## Història

Zona ja habitada a l'època nuràgica per la presència d'alguns nuragues, a l'edat mitjana hi havia un castell i un poble de la localitat, pertanyents a la família Doria (segle XIV). El castell fou ocupat pels catalanoaragonesos el 1436 després d'un setge de tres anys, i fou desmantellat pel rei Alfons el Magnànim juntament amb el poble, que fou destruït. Els habitants es van refugiar en part a la vila propera de Montlleó (més tard anomenada Vilanova de Montlleó), i van quedar en part per reconstruir el país, que va passar a formar part del comtat de Montlleó, que es va bescanviar el 1839 als Brunengo, els darrers senyors feudals, amb el supressió del sistema feudal.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Antonello Masala | Llista cívica |

## Referències

* 1 2 Armangué i Herrero, Joan. Estudis sobre la cultura catalana a Sardenya.
* 1 2 «Cròniques catalanes i l'illa de Sardenya».
# Borgo San Martino

Borgo San Martino és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis de Casale Monferrato, Frassineto Po, Occimiano, Pomaro Monferrato i Ticineto.

## Galeria

* Localització del municipi de Borgo San Martino a la prov. d'Alessandria (Piemont)
# Càrex fosc

El càrex fosc (Carex parviflora) és una herba perenne de la família de les ciperàcies.

## Descripció

És un geòfit cespitós, glauc, amb rizoma d'entrenusos llargs i tiges fèrtils trígones, les quals mesuren 5-50 cm. Les fulles són iguals o un poc més curtes que les tiges, uns 3-6 mm. La bràctea basal sol ser més menuda que la inflorescència, on s'observen les espigues femenines denses, sèssils, localitzades en la part inferior, mentre que les superiors corresponen a les masculines. Els utricles, de 2-3 x 1-2 mm, són verdosos en el marge, amb el centre negre, dotats amb un curt bec. El seu període de floració va des de maig fins a agost. Nombre cromosòmic 2n = 84.

## Ecologia i hàbitat

Té una distribució eurosiberiana. Apareix en la major part d'Europa, l'oest d'Àsia, l'Àfrica del Nord, Groenlàndia i el nord-est d'Amèrica del Nord. A la península Ibèrica és possible observar-lo en la Serralada Cantàbrica, Pirineus, al Sistema Ibèric Central i Sierra Nevada. Als Països Catalans aquesta herba prolifera a Girona i Lleida, també a Castelló (País Valencià).
Creix en praderies humides, torberes, zones temporalment entollades i a les vores de rierols, des dels 1000 als 3300 m d'altitud. Apareixen en sòls àcids (pH 3,5 - 5,5) i molt pobres en nitrogen.
Comunitats d'elevada cobertura i poc port formades principalment per hemicriptòfits i neòfits hidròfils que conviuen amb nombrosos briòfits que, en zones entollades, formen torberes planes.

## Etimologia

* Carex: deriva del llatí cārĭce, cārex o cārĭcis, que fan referència al canyís.
* parviflora: esdevé del llatí parvi (menut) i floris (flor).

## Galeria

* Inflorescència femenina.
* Inflorescència masculina.
* Inflorescències masculines (dalt) i femenines (baix).
* Càrex in vivo (Oulu, Finlàndia)
* Il·lustració extreta de Deutschlands Flora in Abbildungen.

## Enllaços externs

* http://www.asturnatura.com/especie/carex-nigra.html

## Referències

* ↑ Definiciona. «Significado y definicion de cárice, etimologia de cárice» (en castellà). [Consulta: 7 maig 2019].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 7 maig 2019].
# Epi i Blai

Epi i Blai són dos personatges del programa infantil de televisió Barri Sèsam, els quals formen un duet còmic que és una de les peces centrals de l'espai.
Construïts per Don Sahlin amb espuma sintètica i pelfa a partir d'un esborrany simple de Jim Henson, van fer la seva primera aparició als Estats Units el 1969, entre altres personatges com la Granota Kermit. En l'episodi pilot del programa van ser els dos únics titelles que hi van aparèixer.
Els personatges van ser interpretats inicialment pel mateix Jim Henson i per Frank Oz, prenent el relleu els també titellaires Eric Jacobson i Steve Whitmire, encara que Oz interpreta a Bart de tant en tant des del 2000. Epi és un personatge de color taronja i Blai és groc.

## Història

Bert i Ernie van ser construïts per Don Sahlin a partir d'un disseny senzill escrit per Jim Henson, creador de The Muppets. Inicialment, Henson va interpretar Bert i Oz va interpretar a Ernie, però després d'un sol dia de assaig van intercanviar els personatges. La idea original era mostrar que tot i que dues persones poden tenir característiques totalment diferents, encara poden ser bons amics.
Segons l'escriptor Jon Stone, la relació entre Bert i Ernie reflectia l'amistat de la vida real entre Henson i Oz. Tot i que els noms originals dels personatges (Bert i Ernie) coincideixen amb els de personatges secundaris de la pel·lícula Que bonic que és viure de Frank Capra, Jim Henson sempre ha afirmat que es tractava d'una coincidència.

## Nom en català

El 1996, TVE va emetre per al Principat, doblats al català, els programes de la versió espanyola de Barri Sèsam. En castellà, els noms dels personatges es van traduir agafant la primera lletra dels noms en la versió original en anglès: Ernie i Bert. En la versió catalana, els personatges van ser batejats com Epi i Blai.

## Referències

* ↑ «ONTD_Political - Bert and Ernie Come Out in the New Yorker» (en anglès). Ontd-political.livejournal.com, 28-06-2013. [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ Davis, Michael. Viking Press. Street Gang: The Complete History of Sesame Street (en anglès), 2008, p. 166. ISBN 978-0-670-01996-0 [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ «Arxiu TVE Catalunya - INFANTILS». RTVE. [Consulta: 19 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Episodi en català de Barri Sèsam. Arxiu TVE Catalunya.
# Meditationes Vitae Christi

El Meditationes Vitae Christi, també conegut com el Meditationes de Vita Christi ("Meditacions en la Vida de Crist") és un popular i important text religiós del segle xiv.
Durant l'edat mitjana i fins al final del segle xix, va estar tradicionalment atribuït a Bonaventura de Bagnoregio. Una vegada es va identificar que no era seu sinó d'un autor desconegut, es va canviar l'autoria a pseudo-Bonaventura, en representació de l'atribució anterior.
La seva data precisa de creació també es desconeix i ha estat de debat recentment. Stallings-Taney adscrivia, l'any 1997, l'obra a Johannes de Caulibus. El 2009, Sarah McNamer va discrepar, si bé està d'acord que de Caulibus podria haver produït el text llatí i dos terços del contingut. Argumenta, tanmateix, que el nucli del Meditationes va ser creat a començaments del segle xiv a Itàlia i va ser escrit per una monja italiana – un nucli que ara sobreviu en un manuscrit italià. El 2010, Michelle Karnes és crític amb l'argument de McNamer i prefereix la idea tradicional que l'autor era probablement un franciscà, ja que l'obra està adreçada a una Clarissa Pobra.
Va ser clarament popular en l'edat mitjana, tal com s'evidencia per les més de dues-centes còpies que han sobreviscut d'aquest manuscrit, incloent-hi disset il·luminats. La popularitat de l'obra va anar en augment amb les primeres edicions impreses. Una edició veneciana de 1497 és l'únic llibre xilogràfic italià conegut.
Els detalls de l'obra evoquen moments de la influència de l'Evangeli en l'art, i va ser la font d'aspectes de la iconografia del cicle de frescos de la Vida de Crist en la capella dels Scrovegni de Giotto.

## Referències

* ↑ Sarah McNamer, Affective Meditation and the Invention of Medieval Compassion, (Philadelphia, 2009)
* ↑ En termes de datació, s'accepta situar-la a començament del segle xiv a partir de l'estil del text manuscrit, típic d'aquell període.
* ↑ JSTOR, Primera pàgina
* ↑ Metropolitan Museum
* ↑ Holmes, George. Florencia, Roma y los orígenes del Renacimiento (en castellà). Akal, 1993, pàg. 243. ISBN 9788446001904 [Consulta: 27 maig 2015].

## Bibliografia

* Michelle Karnes, Imagination, meditation, and cognition in the Middle Ages, (Chicago: University of Chicago Press, 2011)
* Emile Mâle, Religious Art in France: The Late Middle Ages, trans Marthiel Matthews, (Princeton, NJ, 1986), pp. 26–48 [A classical study of the relationship between the text and medieval art and drama]
* Sarah McNamer, ‘Further evidence for the date of the pseudo-Bonaventuran Meditationes de Vita Christi’, Franciscan Studies 50, (1990), pp. 235–261
* Sarah McNamer, 'The Origins of the Meditationes Vitae Christi ', Speculum 84 (2009), pp. 905–955
* Sarah McNamer, Affective Meditation and the Invention of Medieval Compassion, (Philadelphia, 2009)
* Meditationes Vitae Christi, ed per Mary Stallings-Taney, CCCM 153, (Turnhout: Brepols, 1997)
* Meditacions en la Vida de Christ, trans Francis X Taney, Anne Miller i C Mary Stallings-Taney, (Asheville, NC: Pegasus Premsa, 2000)
# Hidrocalumita

La hidrocalumita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la hidrocalumita. Anomenada així en al·lusió a la seva composició: aigua (hidro-), calci (-cal-) i alumini (-alum-) i el sufix «-ita». Segons alguns autors, el rang composicional que actualment s'assigna a la hidrocalumita, pot representar més d'una espècie mineral. Moltes de les espècies relacionades amb la hidrocalumita han estat descrites com a compostos sintètics.

## Característiques

La hidrocalumita és un òxid de fórmula química Ca₄Al₂(OH)₁₂(Cl,CO₃,OH)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hidrocalumita pertany a «04.FL: Hidròxids (sense V o U), amb H2O+-(OH); làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: trebeurdenita, woodallita, jamborita, meixnerita, fougerita, iowaïta, kuzelita, aurorita, calcofanita, ernienickelita, jianshuiïta, woodruffita, asbolana, buserita, rancieïta, takanelita, birnessita, cianciul·liïta, jensenita, leisingita, akdalaïta, cafetita, mourita i deloryita.

## Formació i jaciments

És un mineral rar que es forma en els darrers estadis per acció hidrotermal en skarns formats per metamorfisme de contacte en calcàries; també es troba en xenòlits en laves. S'ha trobat associat a afwillita, portlandita, ettringita, larnita, plombièrita, hidrogrossulària i calcita. Algunes localitats rellevants on s'ha trobat són: Scawt Hill (Irlanda); Ceyrat (França); Campomorto (Itàlia); als volcans Rothenberg i Emmelberg (Alemanya); a la conca de carbó de Kopeisk i Txeliabinsk (Urals, Rússia) i als marbres de Daba (Jordània).

## Referències

* ↑ «Hydrocalumite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Hydrocalumite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 29 abril 2018].
Supergrup de la hidrotalcita :
# Somhairle MacGill-Eain

Sorley MacLean (en gaèlic escocès: Somhairle MacGill-Eain, o bé "MacGilleathain") (Raasay, 26 d'octubre de 1911 - 24 de novembre de 1996) fou un poeta escocès, un dels més significatius del país al segle xx. Nasqué a Osgaig a l'illa de Raasay el 26 d'octubre de 1911, on el gaèlic escocès era la llengua més parlada.
Estudià a la Universitat d'Edimburg on destacà com a jugador de futbol. Després tornà al Highland i a la seva illa, on treballà com a mestre. Començà a escriure en anglès, però després d'escriure el seu primer poema en gaèlic, An Corra-Ghridheach ("La garsa"), decidí que ho feia millor que en anglès, i a finals dels anys 30 esdevingué el poeta més destacat en aquesta llengua.
De jovenet abandonà el presbiterianisme i milità en l'extrema esquerra. Serví al nord d'Àfrica durant la Segona Guerra Mundial i hi fou ferit tres cops, un d'ells de gravetat. Els seus poemes canten el genocidi cultural escocès del segle xix, així com les de Biafra i Ruanda.

## Bibliografia
### Antologies

* MacAulay, Donald (Domhnall MacAmhlaigh) [ed] (1977). Nua-Bhàrdachd Ghàidhlig / Modern Scottish Gaelic Poems: A Bilingual Anthology. New Directions, New York. pp.70-115: "Am Mùr Gorm/The Blue Rampart", "Camhanaich/Alba", "An Uair a Labhras mi mu Aodann/Quan parlo de la cara", "Cha do Chuir de Bhuaireadh riamh/Never has such Turmoil been Put", "Gaoir na h-Eòrpa/El crit d'Europa", "An Roghainn/L'elecció", "Coin is Madaidhean-Allaidh/Gossos i llops", "A' Chorra-Ghritheach/La garsa", "Hallaig/Hallaig", "Coilltean Ratharsair/Els boscos de Raasay", "Ban-Gàidheal/Dona del Highland ", "Glac a' Bhàis/Vall de la mort", "Latha Foghair/Un dia de tardor", "Aig Uaigh Yeats/A la tomba de Yeats".
# Príslop

Príslop és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1568.
# Erodium malacoides

Erodium malacoides o agulletes, bec de cigonya, curripeus, filamaria, gerani filamaria, rellotges, ulleres és una espècie de plantes herbàcies mediterrànies de la família de les Geraniaceae. És una planta anual o biennal.

## Llista de les varietats i subespècies

Segons Plantilla:Bioref (16 d'abril de 2019) (Atenció llista bruta que conté possiblement sinònims) :
* subespècie Erodium malacoides subsp. malacoides
* subespècie Erodium malacoides subsp. aragonense (Loscos) O. Bolòs & Vigo
* subespècie Erodium malacoides subsp. brevirostre (Maire & Sam.) Guitt
* subespècie Erodium malacoides subsp. floribundum (Batt.) Batt
* varietat Erodium malacoides var. floribundum Batt.
* varietat Erodium malacoides var. garamantum Maire
* varietat Erodium malacoides var. malacoides
* varietat Erodium malacoides var. ribifolium DC.

## Enllaços externs

* «211699». BioLib.
* «Erodium malacoides (L.) LʼHér.» (en anglès). Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service, Department of Agriculture of United States.
* TSN al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)
* Erodium malacoides (L.) L'Her. ex Aiton al National Center for Biotechnology Information (anglès)
# Deutscher Katalanistenverband

Deutscher Katalanistenverband (Associació Germano-Catalana, DKV) és el nom adoptat des del 1997 per la Deutsch-Katalanische Gesellschaft (DKG), fundada el 1983 per Tilbert Dídac Stegmann. Té com a objectiu la representació i el foment de la catalanística de manera científica en territori germanoparlant mitjançant la realització d'activitats diverses en els àmbits lingüístic, literari, cultural i polític. Publica electrònicament la Mitteilungen des Deutschen Katalanistenverbandes (Notícies de l'Associació Germano-Catalana), organitza xerrades i col·loquis (anomenats Katalanistentag; el 2016 se celebrà a Bamberg el 25è), concedeix la beca de recerca Rudolf Brummer per a investigadors de catalanística a Alemanya i el Premi Brigitte Schlieben-Lange de Catalanística per un treball universitari de final de carrera. La seva seu és a Münster (Renània del Nord-Westfàlia). El president actual (2020) és Benjamin Meisnitzer, catedràtic de la Universitat de Leipzig.

## Enllaços externs

* (català) (alemany) Pàgina de la DKV
# Alfàbia

«Alfàbia» té aquests significats:
* Nom que rep la tenalla a les illes de Mallorca i Menorca
* La possessió d'Alfàbia, coneguda pels seus grans jardins
* La serra d'Alfàbia, serra que és part de la serra de Tramuntana, que separa Sóller de Bunyola, i que rep el nom de la dita possessió
# Mitch Mitchell

John Ronald "Mitch" Mitchell, (Londres, Regne Unit, 9 de juliol de 1946-Portland, Oregon, Estats Units, 12 de novembre de 2008) va ser un músic anglès reconegut principalment per la seva feina com a baterista de la banda The Jimi Hendrix Experience.
# Steven Cummings

Steven Cummings (Wirral, Merseyside, 19 de març de 1981) és un ciclista anglès, professional des del 2005. Actualment corre al Dimension Data.
Bon rodador, és especialista en el ciclisme en pista, modalitat en la qual ha aconseguit els seus èxits esportius més importants. El 2004 guanyà la medalla de plata als Jocs Olímpics d'Atenes en persecució per equips, junt amb Robert Hayles, Paul Manning i Bradley Wiggins. El 2005 es proclamà campió del món de la mateixa prova.
En carretera destaca la seva victòria a una etapa de la Volta a Espanya de 2012, i la general de la Volta a la Gran Bretanya de 2016. El 2017 es proclamà campió nacional en ruta i en contrarellotge.

## Palmarès en pista

* 2004
** Medalla de plata als Jocs Olímpics d'Atenes en persecució per equips, junt amb Robert Hayles, Paul Manning i Bradley Wiggins
* 2005
** Campió del món de persecució per equips, amb Robert Hayles, Paul Manning i Chris Newton
* 2006
** Medalla d'or en la prova de persecució per equips dels Jocs de la Commonwealth, amb Robert Hayles, Paul Manning i Chris Newton

### Resultats a la Copa del Món

* 2004-2005
** 1r a Manchester, en Persecució per equips
* 2007-2008
** 1r a Sydney i Pequín, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2008
** 1r a la Coppa Bernocchi
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Província de Reggio de Calàbria
* 2009
** Vencedor de la Challenge 3 del Giro del Cap
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Algarve
* 2012
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa del Tour de Pequín
* 2014
** 1r al Tour del Mediterrani i vencedor d'una etapa
* 2015
** 1r al Trofeu Andratx–Mirador d'Es Colomer
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 2016
** 1r a la Volta a la Gran Bretanya
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Tirrena-Adriàtica
** Vencedor d'una etapa a la Volta al País Basc
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné
* 2017
** Campió del Regne Unit en ruta
** Campió del Regne Unit en contrarellotge

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2008. 96è de la classificació general
* 2010. 55è de la classificació general
* 2013. 149è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2010. 151è de la classificació general
* 2012. 95è de la classificació general
* 2015. 86è de la classificació general. Vencedor de la 14a etapa
* 2016. 140è de la classificació general. Vencedor de la 7a etapa
* 2017. 141è de la classificació general
* 2019. 129è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 156è de la classificació general. Vencedor de la 13a etapa
* 2015. 102è de la classificació general
* 2018. 124è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Steven Cummings a sitiodeciclismo.net
# Prítanis

Els prítanis (grec antic: πρύτανις, prýtanis; plural πρυτάνεις) eren el poder executiu a la bulé de l'antiga Atenes. El terme (com el de basileu o el de tirà) és probablement d'origen pre-grec (possiblement cognat a l'etrusc (e)pruni).
Antigament van existir prítanis equivalents a magistrats suprems, a diversos estats grecs com Corcira, Corint, Milet i altres. A Rodes existien prítanis al segle i aC. A Atenes els prítanis eren una magistratura secundària (després de l'arcont) amb funcions judicials, que jutjaven a l'edifici del Pritaneu; aquesta cort va perdre amb el temps la seva importància especialment quan es va crear la cort de l'Helea, i fou inclosa dins la cort dels efets. Les lleis de Soló es van gravar en tauletes dipositades al Pritaneu. El lloc d'aquest fou canviat a un punt més baix en temps de Pèricles.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1462. ISBN 9788441224223.
* ↑ Beekes, Etymological Dictionary of Greek, Brill, 2009, p. 1243.