OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Mandó

Can Mandó és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al districte número 5, Sarrià-Sant Gervasi, sector de la Budellera, aquesta casa està ben conservada, ja que ha estat objecte de restauració.
Forma dos cossos amb dos portals, dues finestres i teulat a dues vessants. En general és de línies senzilles.
Està envoltada de bosc, i per una banda, gairebé encastada a la muntanya.
Disposa d'aigua de brollador propi.

## Història

Segons ens informa una de les actuals propietàries, aquesta finca ja era propietat del seu besavi Jacint. Després passà al seu fill, Martí Pahissa, que va anar a la guerra de Cuba.
La casa s'esmenta l'any 1808, ja que hi van tenir lloc fets relacionats amb la guerra de la Independència. Després passà al pare de les propietàries actuals i net d'en Jacint, Julià Gibernet, que era guarda forestal i conreava la vinya.
La casa és habitada per una de les dues germanes propietàries, que han tingut cura de mantenir-la en bon estat.

## Tomàquet Mandó de Collserola

La masia dona nom a la varietat de tomàquet Mandó de Collserola, que ha estat recuperada després de més de 50 anys sense conrear, gràcies a Damià Gibernet, de Can Mandó, que el 2010 va oferir llavors al Consorci de Collserola, i a través de la Fundació Miquel Agustí i el centre d'educació ambiental Can Coll, es va protegir la varietat de l'erosió genètica i es van repartir llavors entre els pagesos de Collserola, que la van començar a comercialitzar el 2015.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Mandó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «La recuperació del tomàquet Mandó, una varietat autòctona de Collserola». El Cugatenc, 06-07-2021.
* ↑ «Tomàquet Mandó de Collsrola». Parc de Collserola.
# Bosc de Sant Ponç

El bosc de Sant Ponç és una pineda dels poble de Sant Just i Joval (Clariana de Cardener) i Navès, a la comarca del Solsonès. Està situada al marge esquerre del pantà de Sant Ponç al sud-est de la masia de Golorons i a ponent del torrent d'Albereda.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Can Manegat (Caldes de Malavella)

Can Manegat és una casa situada al nucli urbà de Caldes de Malavella (Selva). Es pot albirar des de la Plaça de Sant Grau, ja que comparteix paret amb Cal Pebrot, tot i que l'entrada es troba al carrer de les Termes Romanes. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta quadrangular amb un cos avançat a la façana principal, compost de planta baixa i pis, amb teulades a diferent nivells, algunes de les quals són terrats, amb baranes de merlets escalonats. (Al costat esquerre hi ha terrasses i al dret teulat amb vessant desaiguat a la façana principal). Les obertures són en arc de ferradura i fistons, amb element decoratiu de rajola vidriada a manera de trencaaigües fingit, i també decoracions florals, fetes de rajola vidriada, als carcanyols. Les façanes estan pintades de color blanc. Les rajoles són de color blau i blanc. Totes les obertures estan tancades per una gelosia de fusta. Les obertures de la part inferior, a més, tenen un reixat de treball de forja. Un tancat protegeix l'edifici i el jardí que l'envolta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Manegat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Can Pasqualet

Can Pasqualet és un edifici del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'element inventariat és l'aparador i porta d'entrada d'un negoci que ocupava els baixos d'un edifici i resulta especialment interessant pel treball de la fusta d'ambdós elements, que daten dels inicis del segle xx.
Es pot considerar modernista. Al marc de fusta, que avui conté vidres transparents i incolors, s'utilitza fonamentalment la línia ondulant i sinuosa que canvia de direcció mitjançant línies suaus i evitant angles aguts.

## Història

Aquest diminutiu era aplicat a Pasqual Garcia Vives. Garcia havia fet, de jove, d'ajudant del mestre de l'escola de l'Ateneu Vilassanès que era per als fills dels socis de l'entitat. Quan deixà de fer d'ajudant de l'escola es dedicà a fer de transportista i de venedor de premsa. A tal efecte obrí aquesta papereria el 1917.

## Referències

* 1 2 «Can Pasqualet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].

## Bibliografia

* Bas Macià, Damià. Galeria de penja-ases : Motius dels vilassarencs de mar. Vilassar de Mar: L'autor, 2003.
* Lacuesta Contreras (dir.), Raquel. Pla especial urbanístic de protecció i catàleg del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental de Vilassar de Mar. Vilassar de Mar: Diputació de Barcelona, 2014.
# Can Guàrdia (Oristà)

Can Guàrdia és una casa d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular allargada compost per dos cossos rectangulars, un al costat de l'altre, format per planta baixa i pis, coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana principal.
Construcció dels murs amb pedres irregulars i morter. Les portes i les finestres tenen la llinda de fusta i la conservació gloval no és gaire bona.

## Història

En el fogatge realitzat el 1553 a Oristà, conservat a l'Arxiu de la Corona d'Aragó, apareix el nom de Pere Guardia.

## Referències

* 1 2 3 «Can Guàrdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Can Pou (Maià de Montcal)

Can Cul és una àmplia masia damunt d'un pujol a la plana de Maià de Montcal (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Les notícies que fan referència al mas Pou de Maià de Montcal es remunten a les acaballes del món medieval. De les estructures d'aquest moment no en resten res, llevat d'uns carreus d'una obertura típica del segle xiii i XIX, reutilitzats posteriorment en una finestra de la façana de migdia. L'estructura actual és del segle xviii, com ho confirmen les dates gravades a diverses llindes: 1743, 1770 i 1780. Fills destacables d'aquesta casa són Bernat Pou, cabdill d'una partida remença que acudí en defensa de Ferran el Catòlic i la seva mare, la reina Joana Enríquez, refugiats a la força de Girona i Vicenç Pou i Marca, cronista destacat de la Primera Guerra Carlina i llicenciat en lleis per la Universitat de Cervera.
Can Pou és de planta rectangular, amb alguns afegits i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de baixos, amb una gran porta adovellada, els batents de la qual conserven la data 1800. Les obertures són allindanades, excepte al nivell de les golfes que són d'arc de mig punt, Aquesta part era destinada al bestiar i per una escala interior de pedra s'accedia al pis-habitatge. Aquest disposa d'una eixida on hi ha un magnífic pou de base semicilíndrica adossat als murs dels mas. Can Pou va ser bastit amb pedra poc escairada del país, llevat dels cantoners i els de les obertures.
Les llindes testimonien les ampliacions realitzades.
* Finestres de la façana de migdia: "1734", "1770"
* Llinda que originalment estava situada a la porta d'accés de l'eixida "AVE MARIA PURISIMA / 1734"
La pallissa al costat de tramuntana de l'era de Can Pou, fou bastida durant les reformes que es portaren a terme en el decurs del segle xviii. És de planta rectangular i teulat a dues aigües. A la part baixa hi ha una gran arcada de mig punt feta de carreus molt ben escairats. Aquí es conserva, avui cegada, l'entrada al túnel que comunicava el mas amb la casa veïna de Can Coma; fou utilitzat durant les Guerres Carlistes. Al pis superior s'hi accedeix per una escala exterior de pedra, la porta conserva la data: 1768.
En un primer moment el trull fou instal·lat a la casa pairal, juntament amb un molí de gra. Avui en resten tres moles avui abandonades al costat de l'era. Mesuren:
* pedra de moldre gra: 120 cm de diàmetre
* pedra de trull d'oli: 90 cm de diàmetre màxim i 65 cm de diàmetre inferior
* pedra treballada de trull d'oli: 80 cm de diàmetre i 30 cm d'alçada

## Notes

* 1 2 3 4 5 «Can Pou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Can Pous (Tiana)

Can Pous és una casa eclèctica de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, es tracta d'una casa de planta quadrada que només té un baixos i un terrat. Destaca per la seva ornamentació neoclàssica, pràcticament reconcentrada a les voreres de les obertures: trenca aigües a dos vessants sobre un fingit sistema arquitravat i balustres a la part inferior. Repeteix la mateixa estructura, exactament en cadascuna de les seves quatre façanes: tres obertures per banda, fins i tot quan es tracta de finestres cegues.
Per acabar, destaca la façana principal entre les altres degut a l'escala frontal, que és doble i alça l'accés per damunt del nivell del terreny. La casa es troba envoltada per un jardí.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Carassognàtids

Els carassognàtids (Charassognathidae) són una família extinta de cinodonts que visqueren durant el Permià superior en allò que avui en dia és Sud-àfrica. Es tracta de cinodonts primitius que es caracteritzen per la presència d'un diastema situat entre la dent canina i les postcanines del maxil·lar superior, així com una depressió allargada en el pla dorsoventral a la cara lateral del maxil·lar superior, darrere de l'arrel de la canina i per sobre del diastema. La seva fórmula dental és I4/C1/PC8:i3/c1/pc? i tenen una símfisi mandibular alta que, en vida, hauria pogut semblar un mentó.

## Referències

* ↑ Kammerer, Christian F. «A new taxon of cynodont from the Tropidostoma Assemblage Zone (upper Permian) of South Africa, and the early evolution of Cynodontia» (en anglès). Papers in Palaeontology, 2, 3, 2016, pàg. 387–397. DOI: 10.1002/spp2.1046. ISSN: 20562802.
# Carl Jonas Love Almqvist

Carl Jonas Love Almqvist (Adolf Fredriks parish, 28 de novembre de 1793 - Bremen, 26 de setembre de 1866), (també Carl Jonas Lovis Almquist;a la làpida Carl Jonas Ludvig Almquist) fou un escriptor, mestre, sacerdot, compositor i crític social suec.

## Referències

* ↑ «Carl Jonas Lovis (Love) Almquist» (en suec). Svenskt biografiskt lexikon. [Consulta: 1r març 2020].
* ↑ Làpida de l'església de Solna a Wikimedia Commons. 10 de juliol de 2005. Consultat el 19 de maig de 2021.
* ↑ «Carl Jonas Love Almqvist (1793–1866)» (en anglès). Swedish Musical Heritage. [Consulta: 1r març 2020].
# Casa al carrer Rubió i Ors, 24 (Cornellà de Llobregat)

La Casa al carrer Rubió i Ors, 24 és una obra modernista de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa modernista de dos pisos. Malgrat la modèstia de dimensions i de materials emprats, l'estil es troba clarament definit per les formes i les ornamentacions. Les línies sinuoses de la cornisa i les finestres fan joc amb els motius florals i vegetals d'aquelles, del frontó i dels laminats de la balconada i de les finestres baixes.

## Història

A finals del segle xix, ja consolidats els dos nuclis formats entorn de l'església i del castell, i al llarg del carrer anomenat de l'Església, s'obrí el tros de carrer Major (avui Rubió i Ors) que va des del carrer Almirall Vierna (antiga carretera de Sant Boi) fins a la planta elevadora de la Companyia d'Aigües, iniciant-se l'edificació de l'esmentada zona. Aquesta és la part de Cornellà on es troben els exemples d'arquitectura modernista perquè a la Rambla ja han estat substituïts pràcticament tots per edificis moderns. Poden ser datats d'abans de 1920 perquè aquesta és la data d'inici d'un altre projecte urbanístic: l'eixample i urbanització de la barriada de la Riera.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Rubió i Ors, 24». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Casa al carrer Sant Antoni, 17 A (Pineda de Mar)

Casa al carrer Sant Antoni, 17 A és una obra de Pineda de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa amb planta i pis al carrer de Sant Antoni. L'estat actual del cos principal, de finestres i porta, conserva els trets originaris de les cases d'aquest carrer, la major part construïdes al segle XVII-XVIII. La majoria, però, ha perdut el seu caràcter original amb modificacions i reformes.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Sant Antoni, 17 A». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Casa al carrer Sant Antoni, 20 (Sant Cugat del Vallès)

La Casa al carrer Sant Antoni, 20 és una obra de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de dues cases d'un cos cadascuna, segons la parcel·lació tradicional per a les cases urbanes d'un cos que s'emprà a l'eixample de la plaça Barcelona.
La seva composició respon al tipus general de la casa d'un cos amb la disposició asimètrica de les obertures de cada casa, superposant la balconada sobre el mateix eix vertical de la finestra de la planta baixa.
El coronament es compon d'una balustrada de peces de morter moldejat amb pilastres que inicialment estaven rematades amb gerros de ceràmica.
Una reforma posterior de la casa de l'esquerra, va fer un habitatge a cada planta. L'esmentada reforma, si bé altera la tipologia, fou respectuosa amb el conjunt i es limità a obrir un portal addicional i a renovar tota la fusteria dels portals, substituint els anteriors per unes portes de fusta massissa amb motllurat de dibuix noucentista.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer Sant Antoni, 20». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Carpí daurat

El carpí daurat o carpí vermell (Carassius auratus) és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids. Són naturals de la Xina i a Catalunya es considera com invasora.
L'any 2018 es van abocar il·legalment més de 4000 exemplars de carpí daurat al pantà de Vallvidrera, acció que en va malmetre greument la diversitat.

## Subespècies

* Carassius auratus argenteaphthalmus (Nguyen, 2001)
* Carassius auratus auratus (Linnaeus, 1758)
* Carassius auratus buergeri (Temminck i Schlegel, 1846)
* Carassius auratus grandoculis (Temminck i Schlegel, 1846)
* Carassius auratus langsdorfii (Temminck i Schlegel, 1846)

## Referències

* ↑ «Carpí daurat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Carpí daurat, el peix exòtic que ha arrasat la vida del pantà de Vallvidrera». Vallvidrera: Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 07-12-2018.
* ↑ «Carassius auratus». Excocat sistema d'informació de les espècies exòtiques de Catalunya. CREAF. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ Carassius auratus subsp. argenteaphthalmus Nguyen, 2001
* ↑ Carassius auratus auratus (goldfish)
* ↑ Carassius auratus subsp. buergeri Temminck & Schlegel, 1846
* ↑ Masahide Yuma; Izumi Nakamura; Kurt D. Fausch Fish biology in Japan: an anthology in honour of Hiroya Kawanabe. Springer Science & Business Media, 17 abril 2013, p. 396–. ISBN 978-94-015-9016-7.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ «GoldfishCarassius auratus (Linnaeus, 1758)» (en anglès). BioLib.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E.. A working list of fishes of the world., 1990, p. 2661 p. plus 1270 p..
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (2a edició). Londres: Macdonald, 1985.
# Carpoxilins

Carpoxylinae, és una subtribu de palmeres
Consta dels següents gèneres:

## Gèneres

* Carpoxylon H. Wendl. & Drude
* Neoveitchia Becc.
* Satakentia H. E. Moore

## Referències

* ↑ USDA, ARS, National Genetic Resources Program. Germplasm Resources Information Network - (GRIN) [Online Database]. National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. URL: http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/gnlist.pl?2649%5BEnllaç+no+actiu%5D (17 August 2013)
# Carlo Costly

Carlo Yaír Costly Molina (18 de juliol de 1982) és un futbolista hondureny que juga de davanter amb el Real C.D. España a la lliga nacional d'Hondures.
És fill del també futbolista Allan Anthony Costly.
# Carlo Cudicini

Carlo Cudicini (nascut el 6 de setembre de 1973 a Milà) és un porter de futbol professional italià retirat que va jugar principalment a la Premier League. És fill del porter Fabio Cudicini que jugà a l'AC Milan i net del defensa Guglielmo Cudicini que jugà al Ponziana Trieste. Carlo Cudicini es feu un nom al Chelsea FC.
# Natasha Chansa

Natasha Chansa (Lusaka, 29 d'abril de 2000), també coneguda com a Princess Natasha Chansa, és una cantant zambiana de pop i hip-hop que canta en anglès i nyanja. Considerada una de les joves promeses del rap africà, també treballa com a compositora, lletrista i ballarina.
Va néixer i es va criar a Lusaka. El seu projecte debut és l'EP The Genesis, publicat el 2021.
Forma part del segell Zed Arts Records, que va cofundar juntament amb Bwalia Nkumbula.

## Discografia
### EP

* The Genesis (2021)

## Referències

* ↑ Olaniyan, Ayomide. «9 African Musicians to Watch in 2023» (en anglès). OkayAfrica, 2023. [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «Breaking Down Zambia’s Budding Star, Natasha Chansa’s Double Sided The Genesis EP» (en anglès). Drummr Africa, 30-10-2021. [Consulta: 10 abril 2023].
* 1 2 Naik, Sameer. «#aTypicalInterview: Award-winning Zambian rapper Natasha Chansa on her dream of collaborating with Nasty C» (en anglès). IOL, 31-12-2021. [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «Music Executive Bwalia Nkumbula Turns 23» (en anglès). Zambezi Juice, 08-09-2021. [Consulta: 10 abril 2023].
# Sant Genís d'Orís

Sant Genís d'Orís és una església d'Orís (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Parròquia de Sant Genís està situada a la part alta del poble. Va ser construïda entre 1791 i 1779, però, a causa de la guerra del francès, les obres no s'acabaren fins al 1821, amb un estil dels Moretó entre barroc i neoclassicista.
L'església es compon d'una nau, amb capelles laterals i cimbori, i un esvelt campanar, construït a partir del 1814. Al principi de la Guerra Civil va perdre tots els antics retaules i imatges, llevat de la imatge gòtica de Santa Maria de Gràcia.
S'hi conserva una imatge gòtica del segle xiv de la Verge amb el Nen.

## Història

Aquesta església en va substituir una altra, documentada des de 943, que hi havia darrera can marçal, al peu del castell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Genís d'Orís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Sant Genís de Miralles

Sant Genís de Miralles és una església romànica de Cercs, d'ubicació desconeguda, dedicada a sant Genís.
Era una de les esglésies que l'any 983 eren regides pels set clergues del Monestir de Sant Llorenç prop Bagà, al Berguedà, segons mostra el primer dels documents que s'ha localitzat sobre aquesta església.

## Referències

* ↑ Montoriol, Joan Salvadó i. Història medieval d'un territori, Sant Fruitós de Bages: segles X-XVI. L'Abadia de Montserrat, 2003. ISBN 978-84-8415-527-0.
* ↑ Bolòs, Jordi «Sant Llorenç prop Bagà, dels inicis al 1300». L'Erol, pàg. 21-28.
* ↑ Sensada, Josep Camprubi. Conquesta i estructuració territorial del Berguedà (s. IX-XI). La formació del comtat. Universitat de Lleida, 2006. ISBN 978-84-8409-433-3.
# Sant Genís de Masadella

Sant Genís de Masadella és una construcció romànica força modificada, al terme municipal de Navars (Bages), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

L'església de Sant Genís de Masadella és una construcció romànica del s. XII, l'antiga església de Navars. Era sufragània de l'església veïna de Santa Creu del Mujal. En el fogatjament de 1365-70 s'indica que les "Parròquies de sancta Creu dez mujal e de Sent Genís de Malassadella" sumen 13 focs "de ciutadans". Aquesta església consta en un privilegi del 8 de març de l'any 1363 datat a Montsó.

## Descripció

A migdia encara es conserva la primitiva porta de la qual solament en resta l'arquivolta, perquè ha estat tapiada. Aquesta arquivolta és ornada amb antes, l'un senzill i l'altre refet al s. XVIII. L'església, d'una sola nau, té la façana que mira a ponent i sobre l'actual porta s'obre un òcul molt restaurat.

## Notes

* ↑ «ESGLÉSIA DE SANT GENÍS DE MASSADELLA». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2015].
# Sant Genís de Gavarrós

Sant Genís de Gavarrós és una església del municipi de Guardiola de Berguedà (Berguedà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És l'església parroquial de Gavarrós. aquest és un edifici de planta basilical cobert a dues aigües amb teula àrab. El parament és de grans carreus de pedra disposats a contrapunt, desbastats, disposats en fileres i units amb morter. Està estructurat en una sola nau orientada a llevant; té un abis semicircular amb una finestra de doble esqueixada força estreta. Un fris de carreus de menors dimensions i acantallats corona l'absis. Entre aquest i la nau hi ha un petot cos que modula la degradació. L'entrada, un arc de mig punt adovellat, està a ponent de l'edifici.

## Història

Les notícies documentals de Sant Genís cal lligar-les a la història del seu castell i, per tant, a la baronia de Pinós i Mataplana, senyors del lloc. El castell el trobem esmentat ja al s. XIII (1277) i els barons de Pinós donaren a diversos senyors, sempre amb l'obligació de fortificar-lo i fer-hi guaites (Rocham fortitudinem Roche de Gavarret). La primera notícia documental és del 1295, quan R. de Vallespir, procurador general de les terres de Galceran de Pinós rebé per penyora de deutes durant cinc anys Gavarrós i la parròquia de Sant Genís. El 1381 Gavarrós comptava tan sols amb onze focs.
Malgrat l'estructura general de Sant Genís de Gavarrós és romànica, aquesta església patí transformacions durant el s. XVIII, època en què s'afegí una capella al costat de tramuntana i una sagristia a migjorn i també s'enguixà l'interior. El 1765 també s'afegí una porta.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Genís de Gavarrós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].