OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon Reig i Corominas

Ramon Reig i Corominas (Manila, 1903 - Figueres, 2 de desembre de 1963) fou un pintor i arquitecte català.

## Biografia

Va néixer casualment a Manila, però la seva família es va traslladar a Figueres quan tenia un any. Fou una persona polifacètica, ja que, a més de pintor, era catedràtic, arquitecte, acadèmic de diverses corporacions, escriptor i gran amant de la música. La seva fama és com a pintor especialitzat en aquarel·les de paisatge. La seva primera exposició fou a Figueres a l'edat de 15 anys.
Va estudiar amb el mestre Juan Nuñez a l'Escola Municipal de Dibuix de Figueres, compartint aula i lliçons amb Salvador Dalí i Marià Baig, i més tard es formà a l'Escola de la Llotja amb Fèlix Mestres. Va ser professor de dibuix a l'Institut d'Educació Secundària de Burgos i a Figueres, on va tenir d'alumnes, entre d'altres, a Evarist Vallès, Joan Sibecas i Bartomeu Massot.
L'any 1942 va obtenir el diploma de tercera classe de l'Exposición Nacional de Bellas Artes de Barcelona, on va participar amb l'obra El Canigó. L'any 1944 va obtenir el primer Premi Nacional d'Aquarel·la. A partir d'aquest moment l'èxit el va anar acompanyant. Les seves obres van ser seleccionades per representar l'estat espanyol en una exposició de pintura a Londres. Va ser un dels responsables de la creació del Museu de l'Empordà.

## Referències

* ↑ Seguranyes, Mariona; Bolaños La mirada persistent, 2013, pàg. 68 i 139. ISSN: 978-84-935035-7-4.
* ↑ Seguranyes, Mariona.. La Mirada persistent : història de la pintura a Figueres, 1892-1960. Ajuntament de Figueres, [2013]. ISBN 978-84-935035-7-4.
* ↑ «Exposición Nacional de Bellas Artes de Barcelona, 1942». ABC, 19-07-1942, p. 17.
* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 191. ISBN 84-95554-27-5.

## Vegeu també

* Studium (revista)
* IES Ramon Muntaner
# Mercat Central de Borriana

El Mercat Central de Borriana (Plana Baixa), és obra de l'arquitecte Enric Pecourt, es construí l'any 1931. El mercat se situa a la zona de l'Eixample Est de la ciutat, al Barri de la Mercé, i ocupa una illa rectangular amb façanes que donen als carrers La Tanda, Sant Victorià i Colom.

## Descripció

En l'esquema funcional i formal del mercat es poden trobar referències al Mercat de Colom de Francesc Mora, a la ciutat de València, i també de nau única. El volum principal, amb una coberta lleugera a dos vessants i perfileria vista, es remata lateralment amb dos lleugers cossos volats. A la façana hi ha referències a l'arc, pilastres, el remat, la utilització del maó roig, etc. però amb un resultat molt distint pel que fa al llenguatge.
A diferència del Mercat de Colom, construït 15 anys abans i amb un llenguatge modernista excel·lent, en el qual l'ornament amb figures orgàniques destaquen sobre el maó; en el mercat de Borriana destaca la simplicitat i la manca de totes les decoracions supèrflues, destacant així la mateixa arquitectura i utilitzant com a recuts compositiu i ornamental la posada en valor dels propis elements de l'arquitectura a través de relleus i enfondiments emmarcants els buits. Aquest llenguatge, més pròxim a l'arquitectura del centre d'Europa de la Sezession, marca unes pautes que s'aproximen i serveixen de preàmbul a l'arquitectura racionalista. El mercat de Borriana suposaria una actualització en clau moderna de la tradició dels mercats modernistes valencians.
L'edifici combina a les seues façanes els paraments de maó i ceràmica amb els grans buits encristallats que il·luminen l'interior del mercat, destaquen les vidrieres policromes amb referències a la indústria i al comerç de la ciutat.
Les façanes laterals se solucionen amb una major lleugeresa i amb un interessant joc dels paraments massissos revestits de ceràmica vidriada roja a la part inferior i encristalat a la part superior. Les cobertes pertanyen a la firma valenciana Hijo de Miguel Mateu, i mostren la realitat constructiva amb tot el seu valor.
L'organització funcional i la circulació es soluciona amb un esquema d'accés principal en el sentit longitudinal de la nau (a través d'un gran arc parabòlic) i amb accessos secundaris disposats transversalment centrats en les façanes laterals. A l'interior destaca una font amb un brocal barroc rematada amb un fanal i els baixos relleus que estan junt a les portes s'atribueixen a l'escultor Ricard Romero Baixauri.
L'any 1986 es va realitzar una reforma interior de l'edifici, es va canviar la distribució interior, es va retirar la font i s'afegiren més casetes per a la venda.

## Referències

* VV.AA. ( Ana Portales Mañanós ) Registro de Arquitectura del Siglo XX en la Comunidad Valenciana ISBN 84-87233-38-4

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Ajuntament Arxivat 2010-05-30 a Wayback Machine.
* «www.naturayeducacion.com». Arxivat de l'original el 2009-10-08. [Consulta: 24 maig 2009].
* «La popularitat dun barri :: Raons i paraules :: elperiodic.com».
# Arenós (llinatge)

El llinatge dels Arenós era un llinatge valencià d'origen aragonès, descendents del llinatge dels Tarazona.

## Escut d'armes

L'escut d'armes d'Eximén Pérez de Tarazona era en camp d'or, una sabata de sable. Ell i el seu fill Blasco Eximénez d'Arenós canviaren les seves armes, en camp de plata, tres franges blaves ondulades.

## Llista dels Arenós

Branca principal dels Arenós:
* Eximén Pérez de Tarazona, (?, 1266) després anomenat Eximén I Pérez d'Arenós
* Blasco Eximénez d'Arenós "el Major" (?-1273/4) (fill de l'anterior), casat el 1242 amb Alda Fernández Aba-Omahet, filla de Zayd Abu Zayd
* Gonçalbo Eximénez d'Arenós, (?, ~1324) (fill de l'anterior), casat amb Urraca Jordán de la Peña
* Ferrando Eximénez d'Arenós, (germà de l'anterior) el 1303 s'uní a la Companyia Catalana d'Orient organitzada per Roger de Flor
* Pero Jordán d'Arenós, (?, 1325) (fill de l'anterior), casat amb Marquesa López de Rada
* Gonçalbo Díez d'Arenós, (?, 1347/51) (fill de l'anterior), casat amb Johana Cornel
* Violant d'Arenós i Cornel, (filla de l'anterior), casada el 1355 amb Alfons d'Aragó i Foix, duc de Gandia.
* Jaume d'Arenós (?, 1472), rebel durant les bandositats del Regne de València

## Bibliografia

* (castellà) Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (Ed. 1562-1580)
* (castellà) El nobiliario original, Linajes de Aragón
* (castellà) Cuarta crónica de los propietarios de Cheste Arxivat 2011-01-21 a Wayback Machine.
* «Arenós (llinatge)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Diplomatari del llinatge Arenós

## Vegeu també

* Tarazona (llinatge)
* Comarques xurres
# New Moon (pel·lícula de 1940)

New Moon és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Robert Z. Leonard el 1940, amb Jeanette MacDonald i Nelson Eddy. És la segona adaptació cinematogràfica de l'opereta La Lluna Nova, que es va estrenar a Broadway el 1928. La versió teatral va comptar amb la música de Sigmund Romberg i llibre i lletres d'Oscar Hammerstein II i altres. La primera adaptació cinematogràfica, també titulada New Moon, estrenada el 1930, era menys fidel a la versió teatral.

## Argument

És la segona adaptació de pel·lícula de l'opereta New Moon, estrenada a Broadway el 1928. La versió teatral tenia música de Sigmund Romberg i llibre i lletres d'Oscar Hammerstein II i altres. La primera adaptació al cinema, també titulada New Moon, s'estrenà el 1930, però era menys fidel a la versió teatral. New Moon va ser la sisena de vuit pel·lícules musicals que van fer la popular parella de la cantant Jeanette MacDonald i Nelson Eddy. La seva reputació no ha durat, i el 1978 s'incloïa com una de Les cinquanta pitjors pel·lícules de tots els temps al llibre homònim de Harry Medved i Michael Medved.

## Repartiment

* Jeanette MacDonald: Marianne de Beaumanoir
* Nelson Eddy: Charles (Henri) duc de Villiers
* Mary Boland: Valerie de Rossac
* George Zucco: Vescomte Ribald
* Ivan F. Simpson: Guizot
* Robert Warwick: Comissari
* Stanley Fields: Tambor
I, entre els actors que no surten als crèdits:
* George Irving: Capità del vaixell
* Nat Pendleton: Esclau

## Referències

* ↑ Turk, Edward Baron. University of California Press. Hollywood Diva: A Biography of Jeanette MacDonald, 1998. ISBN 0-520-22253-9.
* ↑ «[New Moon New Moon]». The New York Times.
# Teixidor caputxí

El teixidor caputxí (Ploceus melanogaster) és un ocell de la família dels ploceids (Ploceidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos a les muntanyes del sud-est de Nigèria i Camerun, l'illa de Bioko, nord-est i est de la República Democràtica del Congo, extrem est de Sudan del Sud, oest d'Uganda, Ruanda, Burundi, oest de Kenya i oest de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Teixidor caputxí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Sainte-Marie-du-Mont

* Per a altres significats, vegeu «Sainte-Marie-du-Mont (Isèra)».
Sainte-Marie-du-Mont és un municipi francès al departament de la Manche (regió de Normandia).
# FOQUA -Associació Fòrum per la Qualitat

FOQUA -Associació Fòrum per la Qualitat és una associació empresarial d'entitats que atenen a persones amb discapacitat a les Illes Balears, sense ànim de lucre, creada l'octubre de 2005, per a representar i promoure el desenvolupament empresarial, la innovació i la qualitat en el sector de la discapacitat a Balears. És formada per 14 entitats i 1.063 treballadors i representa a 2.200 persones amb discapacitat. També forma part del CERMI Illes Balears. El 2008 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Finalitats

* La representació de les seves entitats, i dels seus interessos professionals, laborals, econòmics i socials.
* La negociació col·lectiva
* La innovació en els serveis i en el sector de la discapacitat
* La màxima qualitat en la gestió empresarial, amb la major eficaç.

## Entitats associades

* Associació per a Persones amb Discapacitat Auditiva (ASPAS)
* Centre Especial de Treball de Manacor (APROCEM)
* Vivendes Tutelades Mater
* Institut de Treball Social i Seveis Socials (INTRESS)
* Associació Insular d'Atenció a Persones amb Discapacitat Intel·lectual de Menorca (ASINPROS)
* Associació Mallorquina per a persones amb discapacitat intel·lectual. amadip.esment.

## Referències

* ↑ La asociación Fórum per la qualitat reclama al Govern el pago de 11 millones, Diari de Mallorca, 8 de setembre de 2011
* ↑ CERMI Illes Balears conmemora mañana el Día Internacional de las Personas con Discapacidad en un acto simbólico Arxivat 2016-10-02 a Wayback Machine., 2 de desembre de 2015
* ↑ Premis Ramon Llull 2008

## Enllaços externs

* Web de FOQUA Arxivat 2016-10-02 a Wayback Machine.
# Metro de Lviv

El Metro de Lvív (ucraïnès: Льві́вський метрополіте́н, Lvivskyi metropoliten) és un sistema ràpid de transport que va ser planejat a la ciutat de Lviv a Ucraïna occidental durant els anys 1980. A principis dels anys 2000s, el projecte va ser canviat i utilitzar tramvies lleugers.

## Referències

* ↑ «Легенди львівського метро» (en ua). Arxivat de l'original el 2019-10-29. [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ (ucraïnès) Lviv Metro project on zik.ua
# La Llosada

La Llosada és una obra del municipi de Borredà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada cap a llevant d'estructura clàssica coberta a dues aigües amb teula àrab. Té planta baixa i tres pisos superiors; la seva planta és pràcticament quadrada. Destaquem l'entrada, centrada a la façana, i les obertures allindanades al primer pis i arcs de mig punt al segon, repartides simètricament respecte de l'eix central. Els murs són de maçoneria arrebossada.

## Història

Construïda a finals del s. XVII és una masia documentada des de la baixa edat mitjana (1433). A l'arxiu episcopal de Vic es conserven els llibres de baptismes, defuncions i capítols matrimonials que permeten resseguir la història familiar. Al s. XVII i XVIII el nucli urbà de Borredà va créixer gràcies a la venda i l'establiment de petits patis a redós de l'església de Sta. Maria de Borredà, patis que eren de les grans pairalies del terme: els Vilardell, els Camprubí i els Llosada.

## Referències

* 1 2 «La Llosada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Reagrupament Valldostà

Reagrupament Valldostà (francès Rassemblement Valdôtain) és un partit polític de la Vall d'Aosta, format com a escissió conservadora de la Unió Valldostana (UV). A les eleccions regionals de la Vall d'Aosta de 1963 es presentà com a Reagrupament Independent Valldostà i va obtenir el 3,3% dels vots. Adoptà el nom actual el 1967, després d'unir-se a altres grups conservadors valldostans, i va obtenir dos escons a les eleccions regionals de 1968 i un a les de 1973. Durant tots aquests anys va exercir com a aliat menor de la DCI al Consell de la Vall.
# Sant Baldiri (Lliçà d'Amunt)

Sant Baldiri és una ermita al barri de Sant Baldiri prop de la Sagrera al municipi de Lliçà d'Amunt, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està dintre la sufragània de Sant Julià de Lliçà d'Amunt. Actualment ha donat nom al barri on se situa.

## Arquitectura

És una senzilla construcció d'una sola nau, de planta rectangular, amb teulada a doble vessant, orientada a llevant, i porta oberta a ponent. La façana principal de composició simètrica acabada amb ràfec imbricat. Té una porta senzilla d'arc pla de pedra, al seu damunt un petit ull de bou i a cada costat una petita finestra quadrada. La paret és de pedra arrebossada. A cada lateral hi ha quatre robustos contraforts.

## Història

Apareix documentada per primera vegada el 1325, tot i que és a partir del segle xviii quan sovintegen les referències a aquesta església. El 1715 es va construir la capella actual i l'altar retaule. Apareix documentada a la visita pastoral del 6 de maig de 1727. L'any 1934 l'altar i la capella foren restaurats per l'artista Nonell, de Barcelona, gràcies a les donacions fetes pels feligresos i els estiuejants. Fou cremada en la guerra de 1936 i restaurada pels feligresos i devots del sant l'any 1946. Antigament s'hi havia venerat també a la Mare de Déu de la Serra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ermita de Sant Baldiri». Ajuntament de Lliçà d'Amunt. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2013. [Consulta: 26 setembre 2013].
* 1 2 3 «Sant Baldiri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2013].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de la Serra de Lliçà d'Amunt». [Consulta: 2017].
# Wilkinson

«Wilkinson» té aquests significats:
# El Bou

El Bou (o Lo Bou) és una partida de l'Horta de Lleida, de Lleida.
De les 56 partides de l'Horta de Lleida, El Bou és la situada més al nord i més a l'oest.
Limita:
* Al nord amb la partida de Suquets Baix.
* A l'est amb la partida d'El Fons.
* Al sud amb el terme municipal d'El Pla de la Font.
* A l'oest amb l'Aragó.

## Enllaços externs

* Oficina municipal de l'Horta de Lleida Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* El Xop.cat Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine.
* Institut Català de Cartografia

## Referències

* ↑ Dintre d'un context pot anar amb article o sense: publicació de l'Idescat
# Picaflors ratllat

El picaflors ratllat (Dicaeum aeruginosum) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes Filipines.

## Taxonomia

Ha estat considerat una subespècie de Dicaeum agile però és considerat una subespècie de ple dret pel COI versió 11.1, 2021.

## Referències

* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2022. IOC World Bird List (v12.1). doi : 10.14344/IOC.ML.12.1.
# Kullassina-bel

Kullassina-bel de Kish fou el segon rei sumeri de la primera dinastia de Kish; la llista de reis sumeris li assigna una durada al regnat de 960 anys (en algunes còpies només 900 anys). El seu nom voldria dir "Tots foren reis" i se li hauria donat per representar un període sense autoritat central. Els seus successor porten noms d'animals.

## Referències

* ↑ John Maier, Gilgamesh: a Reader, p. 244; Jean-Jacques Glassner, Mesopotamian Chronicles p. 60.
# Reagrupament de Forces Democràtiques

Reagrupament de Forces Democràtiques (Rassemblement des Forces Démocratiques, RFD) és el principal partit d'oposició a Mauritània, dirigit per Ahmed Uld Dada, germà del primer president del país. Va subsitituir a la Unió de Forces Democràtiques-Nova Era (Union des Forces Democratiques-Ere Nouvelle) quan aquest partit fou declarat fora de la llei el 28 d'octubre del 2000.
El gener del 2002 l'antic cap de l'UFD-EN Ahmed Uld Dada fou elegit president del RFD; va obtenir el 6,3% a les eleccions de 2003. Ha participat també a les eleccions legislatives del 2006 (25 de 95 escons) i presidencials del 2007 (47% a la segona volta).
La seva bandera és negra amb l'emblema (un cercle blanc amb una palmera entre llorers al centra i el nom del partit a l'entorn) a la part superior del vol, i una mitja lluna a l'estil de la mitja lluna de la bandera nacional, a la part inferior amb les puntes cap a la part superior, i ocupant ¾ de la bandera, estant més aviat situada cap al pal deixant més espai al vol.
# Joan Fa Busquets

Joan Fa Busquets (Barcelona, 13 de desembre de 1943) és un exjugador de bàsquet i dirigent esportiu català. Fou president de la Federació Catalana de Basquetbol entre 2010 i 2019.
S'inicià a la Salle Bonanova, i després de passar pel Club de Tennis Barcino, l'any 1962 s'incorporà al Club Joventut de Badalona. Debutà en el primer equip la temporada 1963-64 i fou subcampió de Copa (1966) i campió de Lliga (1967). Fitxà pel Picadero, amb el qual assolí la Copa (1968), i retorna a la Penya (1970-71). Va ser internacional en totes les categories amb la selecció espanyola i membre de l'històric equip de la Penya que l'any 1966, sense jugadors americans, va guanyar la Lliga estatal per davant del Reial Madrid, es va retirar amb només vint-i-set anys per dedicar-se als seus estudis de peritatge industrial i dret.
Com a directiu, el 1979, va entrar a formar part del Comitè de Competició de la Federació Catalana de Basquetbol, també va formar part del Comitè d'Apel·lació, el qual va presidir entre 1990 i 1995. Durant un breu període fou conseller del Joventut de Badalona (1995-96). Es reincorporà a la Federació Catalana i entre el 1998 i el 2002 fou secretari, després vicepresident des de 2002 a 2010 i el desembre del 2010, assolí el càrrec de president. També ocupa una de les vicepresidències de la Federació Espanyola de Basquetbol des del 2004. Des que ha arribat a la presidència de la federació catalana, l'ha reestructurada per donar resposta a les necessitats actuals dels clubs tot adaptant-la a les noves tecnologies. Ha potenciat la Fundació del Bàsquet Català amb esdeveniments, actes i projectes culturals, i també ha potenciat el Projecte BQSolidari un espai on tenen cabuda projectes solidaris amb el bàsquet com a protagonista

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ «Joan Fa». verdinegres.cat. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Arnau, E. 70 anys de bàsquet a Catalunya. Barcelona: Ronsel, 1989.
# Temple de Khnum (Esna)

El temple de Khnum és un temple grec situat a Esna (Egipte).
El temple, construït en època ptolemaica sota Ptolemeu VI Filomètor i Ptolemeu VIII Evergetes II, estava dedicat a Khnum i a Neith i Heka. Només resta sencera la sala hipòstila, que mesura 33 x 16,5 metres i té 24 grans columnes. Els texts i imatges gravats són molt importants i donen detalls de les festes de l'any sagrat i de les pràctiques religioses locals; dos himnes a Khnum estan escrits amb els signes del moltó i del cocodril.
Fou descobert per Champollion el 1828, quan servia de dipòsit de cotó després de servir de magatzem durant tot el segle xviii (fins i tot, de magatzem de pólvora). Almenys dos temples accessoris que Champollion va veure van desaparèixer posteriorment (en realitat es tractaria de 4 temples, dels quals només en va veure 2). L'embarcador de la barca sagrada encara es pot veure a la vora del Nil. L'avinguda que unia el temple amb l'embarcador també va desaparèixer. Un petit temple s'ha trobat recentment a Kom Mer, a uns 12 km al sud.

## Vegeu també

* Temple de Khnum (Elefantina).

## Bibliografia complementària

* Wilkinson, Richard H., The Complete Temples of Ancient Egypt, Thames & Hudson, 2000, ISBN 0-500-05100-3 (anglès).
* Kathryn Bard, Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt, Psychology Press, 1999 (anglès).
# Santuari de la Mare de Déu de Massarrúbies

El santuari de Massarrúbies es una església de Montpol, al municipi de Lladurs (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església situada entre la Serra d'Angrill i el serrat de l'Ingla a prop de la masia de Cabiscol, entre camps de cultiu i bosc, a la població de Montpol del municipi de Lladurs. Es tracta d'una església d'una nau de planta rectangular amb capçalera recta i coberta a tres vessants. Presenta capelles laterals amb cobertes a una vessant. En un dels murs laterals hi ha adjunt el cementiri. Al peu de l'església hi ha un porxo amb teulada a dues aigües i encavallada de fusta que se sosté en una de les parets laterals sobre dos pilars rectangulars. El porxo dona accés a l'església mitjançant un portal d'arc de mig punt adovellat i brancals de pedra escairada. A la part superior destaca el campanar d'espadanya format per dos arcs de mig punt amb sengles campanes que presenta un acabament triangular de frontó i teuladet rematat als vèrtexs per adorns en forma de bola. A la part del darrere del campanar hi ha un cos afegit de planta rectangular i coberta a tres vessants amb ulls de bou a la part superior. A la zona de la capçalera s'alça un cimbori de secció octogonal afegit amb posterioritat on s'obren finestres rectangulars amb vitralls a cada costat i presenta una coberta piramidal. El parament de l'església és de maçoneria amb pedres tallades a les cantonades, al campanar i a les obertures. L'interior de l'església està cobert per una volta de canó i hi ha ha representat tot un cicle pictòric. Destaca el retaule barroc darrere l'altar on es troba encimbellada la talla de la Mare de Déu de Massarrúbies.

## Notícies històriques

Es tracta d'una església d'origen romànic transformada posteriorment al segle XVII en estil barroc. Antigament pertanyia al terme parroquial de Terrassola i des del 1966 ha substituït aquesta parròquia i la de Montpol en la celebració del culte. Tradicionalment el diumenge després de l'Ascensió del Senyor s'hi celebra la Festa del Perdó. El retaule amb la imatge de la Mare de Déu de Massarrúbies data de l'any 1713.

## Referències

* 1 2 «Santuari de Massarrúbies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 agost 2021].
# Isquen

Isquen (en grec antic Ίσχενος) va ser un habitant d'Olímpia, fill de Gigant, un fill d'Hermes i de Hierea.
Durant un període de fam, l'oracle va dir que l'únic remei era sacrificar un noble del país. Isquen es va oferir voluntàriament com a víctima, cosa que li va proporcionar grans honors. El van enterrar al turó de Cronos, prop de l'estadi, i en el seu honor es van celebrar uns Jocs Fúnebres.
Després de la seva mort, els habitants d'Olímpia li va donar el sobrenom de Taraxip "l'excitacavalls", perquè a les curses els cavalls es desbocaven quan passaven tocant a la seva tomba. Aquest fet s'atribuïa a la seva influència amagada, o també a l'ombra d'un llorer que havia crescut en aquell lloc i que en moure's pel vent, excitava els cavalls.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 298. ISBN 9788496061972.
# Ranspach-le-Haut

Ranspach-le-Haut (en alsacià Oberraispe) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 528 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 309 | 320 | 337 | 350 | 318 | 414 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Catherine Bubendorff | |