OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Primer ministre de Laos

Aquesta és la llista dels primers ministres de Laos des de la independència el 1945.

## Regne de Laos (1945-1975)

| # | Nom | naixement - mort | Començament del govern | Fi del govern | Partit |
| 1 | Príncep Phetsarath Rattanavongsa | 1890-1959 | 15 de setembre de 1945 | 20 d'octubre de 1945 | sense partit |
| 2 | Phaya Khammao president del govern provisional | 1911-1984 | 20 d'octubre de 1945 | 23 d'abril de 1946 | Lao Issara |
| 3 | Príncep Kindavong | 1900-1951 | 23 d'abril de 1946 | 15 de març de 1947 | cap |
| 4 | Príncep Souvannarath | 1893-1960 | 15 de març de 1947 | 25 d'abril de 1948 | neutral |
| 5 | Príncep Boun Oum Na Champasak | 1912-1980 | 25 de març de 1948 | 24 de febrer de 1950 | neutral |
| 6 | Phoui Sananikone | 1903-1983 | 24 de febrer de 1950 | 15 d'octubre de 1951 | neutral |
| 7 | Príncep Savang Vatthana | 1907-1978? | 15 d'octubre de 1951 | 21 de novembre de 1951 | sense partit |
| 8 | Príncep Souvanna Phouma | 1901-1984 | 21 de novembre de 1951 | 25 d'octubre de 1954 | Phak Xat Kao Na |
| 9 | Katay Don Sasorith | 1904-1959 | 25 d'octubre de 1954 | 21 de març de 1956 | Phak Xat Kao Na |
| 10 | Príncep Souvanna Phouma | 1901-1984 | 21 de març de 1956 | 17 d'agost de 1958 | Phak Xat Kao Na |
| 11 | Phoui Sananikone | 1903-1983 | 17 d'agost de 1958 | 31 de desembre de 1959 | neutral |
| 12 | Sounthone Pathammavong Cap de las fòrças armadas | 1911- | 31 de desembre de 1959 | 7 de gener de 1960 | Comitè per la Defensa de l'interès nacional |
| 13 | Kou Abhay | 1892-1964 | 7 de gener de 1960 | 3 de juny de 1960 | sense partit |
| 14 | Príncep Somsanith Vongkotrattana | 1913-1975 | 3 de juny de 1960 | 15 d'agost de 1960 | sense partit |
| 15 | Príncep Souvanna Phouma | 1901-1984 | 30 d'agost de 1960 | 13 de desembre de 1960 | Partit neutral |
| | Quinim Pholsena no reconegut | 1915-1963 | 11 de desembre de 1960 | 13 de desembre de 1960 | Partit per la Pau i Neutralitat |
| | Príncep Boun Oum Na Champasak | 1912-1980 | 13 de desembre de 1960 | 23 de juny de 1962 | neutral |
| | Príncep Souvanna Phouma | 1901-1984 | 23 de juny de 1962 | 2 de desembre de 1975 | Partit neutral |
Entre desembre de 1959 i desembre de 1960 Laos va tenir 6 primers ministres, que van ser deposats per cops d'estat.

## República Democràtica Popular de Laos (1975 fins a l'actualitat)

| # | Nom | Començament del govern | Fi del govern |
| 1 | Kaysone Phomvihane | 8 de desembre de 1975 | 15 d'agost de 1991 |
| 2 | Khamtai Siphandon | 15 d'agost de 1991 | 24 de febrer de 1998 |
| 3 | Sisavath Keobounphanh | 24 de febrer de 1998 | 27 de març de 2001 |
| 4 | Bounnhang Vorachith | 27 de març de 2001 | 8 de juny de 2006 |
| 5 | Bouasone Bouphavanh | 8 de juny de 2006 | 23 de desembre de 2010 |
| 6 | Thongsing Thammavong | 23 de desembre de 2010 | actualitat |

## Vegeu també

* President de Laos

## Notes i referències

* ↑ Exiliat en Phnom Penh després de 9 de desembre de 1960
* ↑ http://www.smh.com.au/opinion/politics/four-climate-change-positions-in-one-day-20110309-1bnu3.html
# Casa Bima

La Casa Bima o Mas Vima és un mas del municipi de Cava (Alt Urgell). El mas està protegit per raons arquitectòniques, històriques, mediambientals, paisatgístiques, socials i l'ajuntament n'aconsella la inclusió al catàleg de Béns Culturals d'Interès Local (BCIL).
La casa és coneguda per ser al segle xvi residència del baró de Toloriu Joan de Grau i Ribó i la seva esposa Xipaguazin Moctezuma (?-1537), princesa de l'Imperi Asteca, els quals tingueren descendència Joan Pere de Grau i Moctezuma.

## Situació

Es troba a la zona del Querforadat, a l'antic camí del Querforadat a Martinet, passant per Béixec.

## Cultura popular

Suposadament hi ha enterrat un tresor dels Moctezuma portat de Mèxic per la família.
Uns alemanys van comprar la propietat a la dècada de 1930 per desentarrar el tresor de la tomba de Xipaguazin Moctezuma, que va ser saquejada i destruïda el 1936. A la dècada de 1960 uns espeleòlegs de Madrid hi van fer excavacions.

## Referències

* 1 2 3 «Pla Especial de Masies i cases rurals: Catàleg de masies i cases rurals en sòl no urbanitzable». Ajuntament de Cava. [Consulta: 16 maig 2012].
* ↑ «Casa Bima». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Biblioteca Central de Barcelona, "Col·lecció de documents relatius al descobriment, consulta i organització de les antigues possessions d'ultramar", pàgina 52 del volum 18.
* ↑ Pons, Ventura. Els Meus (I Els Altres). Editorial Proa, 2011. ISBN 8475882145.

## Enllaços externs

* Fotografia a Panoramio Arxivat 2011-02-18 a Wayback Machine.
# (13) Egèria

(13) Egèria és un asteroide gran del cinturó d'asteroides, nombre 13 de la sèrie. Fou descobert des de Nàpols el 2 de novembre de 1850 per l'astrònom italià Annibale de Gasparis. Rebé el seu nom en honor d'Egèria, deessa romana de les fonts i els parts, nimfa del bosc d'Arícia, en el Laci, i esposa de Numa Pompili, sacerdot i mític segon rei de Roma. Egèria va ocultar una estrella el 8 de novembre de 1992. Llavors es va poder determinar que el seu contorn és bastant circular (217 × 196 km).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 14. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ «Lightcurves and map data on numbered asteroids N° 1 to 52225». AstroSurf. Arxivat de l'original el 2005-11-27. [Consulta: 3 novembre 2008].

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1-1000)

## Enllaços externs

* Catchall Catalog of Minor Objects: 13 Egeria Arxivat 2005-02-25 a Wayback Machine.. (anglès)
# Flying Over Grass

Flying Over Grass (Cao shang fei), és una pel·lícula d'arts marcials d'acció de Hong Kong de 1969 dirigida per Lung Chien i protagonitzada per Ching-Ching Chang, Pin Chiang i Hsia Chiang.

## Argument

A la Xina medieval, una espadachín solitària anomenada, per la seva increïble habilitat en Kung-Fu, "Vol sobre l'herba", ajuda un grup de persones a derrotar un senyor de la guerra.

## Repartiment

* Ching-Ching Chang
* Pin Chiang
* Hsia Chiang
* Li Chin
* Chiang Han
* Bao Hsiao
* You Hsiao
* Chun Huang
* You-Min Ko

## Referències

* ↑ «Cao shang fei (1969)». radiotimes.com. Arxivat de l'original el 2022-03-09. [Consulta: 10 març 2022].
# Unitat perifèrica de Fòcida

La unitat perifèrica de Fòcida (en grec Nομός Φωκίδας) és una unitat perifèrica de Grècia, a la perifèria de Grècia Central, que correspon a l'antiga prefectura de Fòcida. La seva capital és Amfissa. Per a la història de la regió del mateix nom, vegeu Fòcida.

## Divisió administrativa

Des de l'1 de gener de 2011, amb l'entrada en vigor del programa Cal·lícrates, les antigues prefectures van substituir-se per unitats perifèriques, que a la vegada es subdivideixen en municipis.
Ftiòtida se subdivideix en 2 municipis (numeració segons el mapa):
* Delfos (1)
* Dorida (2)

## Referències

* ↑ «Unitat perifèrica de Fòcida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ PDF

## Vegeu també

* Prefectures de Grècia
* Unitats perifèriques de Grècia
* Fòcida
# Ca l'Ardit

Ca l'Ardit és una casa de Granyena de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada al mig del C/Major de la vila, entre mitgeres, coberta a doble vessant amb teula àrab i presenta un ràfec format per teula i maó que ressegueix el perímetre de la façana principal. Aquesta façana quasi no evidència el pas del temps i se'ns presenta estructurada amb planta baixa i primer pis. L' element que més ens evidència l'origen medieval de l'estructura actual és la part superior del balcó del primer pis, que en origen era una finestra, d'influència renaixentista amb guardapols motllurat i llinda monolítica. Sota la seva llinda, situal al mig, se'ns apareix un element trencat, de forma romboïdal que evidencia el fet, que en origen hi havia un pilar quadrat que separava ambdós meitats una estructura de finestra. Amb el temps, la finestra s'allarga i es transforma amb l'actual balcó, desapareixent el primitiu pilar de partició de la finestra. A la planta baixa de l'edifici trobem una porta d'entrada adovellada amb arc de mig punt realitzat amb pedra local, bastant erosionada.

## Referències

* ↑ «Ca l'Ardit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2017].
# Can Nicolau (Cunit)

Can Nicolau és un conjunt de construccions, protegides com a bé cultural d'interès local, entre el Carrer Pelai Otalora i l'Avinguda Nicolau de Cunit (Baix Penedès). La finca de can Nicolau comptava l'any 1882 amb grans superfícies de conreu, majoritàriament de cultiu de secà. Al segle passat, la vinya va ser el cultiu més important, però la seva producció va minvar per la plaga de la fil·loxera. S'ha respectat la toponímia de l'indret, ja que correspon al nom de les partides on es van ubicar. Destaca l'edifici de majors dimensions, de planta quadrangular, construït a partir de diferents annexions i al voltant d'un pati. L'edifici es presenta emblanquinat, i en un dels laterals s'hi ubica una torre de reminiscències neoàrabs, amb capitells esglaonats. També s'hi conserva una petita capella, així com una campana col·locada en un buit de la façana. La construcció és austera, típica dels masos dedicats a l'agricultura, segurament amb murs de tancament d'obra de tàpia. A la tanca metàl·lica que dona a l'Avinguda Nicolau s'hi identifica una inscripció amb la data "1878".

## Notes

* ↑ «Can Nicolau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Can Nicolau». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Encanteri a la ruta maia

Encanteri a la ruta maia (títol original: Rough Magic) és una pel·lícula estatunidenco-franco-britànica dirigida per Clare Peploe, estrenada l'any 1995. Està basada en una novel·la curta de James Hadley Chase. Ha estat doblada al català.

## Argument

Los Angeles, anys 1950. La jove màgica Myra Shumway ha de casar-se amb el riquíssim Cliff Wyatt. No obstant això, poc abans del matrimoni aquest mata accidentalment el mentor de la jove. Testimoni del crim, Myra s'escapoleix i troba refugi a Mèxic, on troba dues persones que canvien el seu destí: Doc Ansell, un xarlatà anglès i Alex Ross, un seductor periodista americà. Tots tres agafen la carretera en cerca de màgia perseguits per Wyatt.

## Repartiment

* Bridget Fonda: Myra Shumway
* Russell Crowe: Alex Ross
* Jim Broadbent: Doc Ansell
* D.W. Moffett: Cliff Wyatt
* Andy Romano: Clayton
* Kenneth Mart: el màgic
* Richard Schiff: Wiggins
* Paul Rodriguez: Diego

## Al voltant de la pel·lícula

La novel·la Miss Shumway Waves a Wand de James Hadley Chase, de la qual el film és una adaptació, havia ja estat portada a la pantalla l'any 1962 a Une blonde comme ça dirigida per Jean Jabely.
Premi a la millor actriu per Bridget Fonda en el Festival de Cinema Fantàstic de Sitges

## Referències

* ↑ «Encanteri a la ruta maia». esadir.cat.
* ↑ «Rough Magic». Allociné.
# Ribeira Brava (São Nicolau)

Ribeira Brava (crioll capverdià Stanxa) és la ciutat principal de l'illa de São Nicolau a l'arxipèlag de Cap Verd. És la capital del municipi de Ribeira Brava. La ciutat està situada a la vall del rierol Ribeira Brava, a l'est de la serralada principal de l'illa. El nom del riu (i de la ciutat) fa referència al comportament violent del riu durant les pluges.
Ribeira Brava és el principal centre de negocis i de comerç de les àrees properes des dels inicis de la seva fundació, en el segle xvii. La seva població era de 1.936 habitants segons el cens de 2010. Durant molts anus fou també la seu de l'Església Catòlica Romana a l'arxipèlag. La ciutat té un aspecte colonial amb edificis d'estil portuguès, parcs i jardins amb encant, petits carrers sinuosos i turons costeruts amb vistes impressionants. El Seminário-Liceu de São José, fundat a Ribeira Brava en 1866 i abolit en la dècada de 1930 per deportar-hi als presos polítics de Portugal, va ser un important centre d'educació superior a l'arxipèlag.
Des de finals de la dècada de 2000, la ciutat es desvia cap a l'est amb un petit perímetre de la connexió amb la part oriental de l'illa.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd

## Referències

* ↑ Cens de 2010 Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine. Instituto Nacional de Estatística Cabo Verde (en portuguès). 17 de març de 2014.
* ↑ «Diocese of São Thiago de Cabo Verde». A: Catholic Encyclopedia, 1913.
* ↑ O Seminário-Liceu de S. Nicolau (portuguès)
# Cal·lígenes

Cal·lígenes (en llatí Calligenes, en grec Καλλιγένης) fou un metge del rei Filip V de Macedònia que el va atendre a la seva darrera malaltia a Amfípolis el 179 aC, i va aconsellar amagar la mort al poble fins a l'arribada del seu fill Perseu, al que ja havia alertat de la gravetat del pare, segons explica Titus Livi.

## Referències

* ↑ Calligenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 571
# Cantons de Valclusa

Els cantons de Valclusa són 24 i s'agrupen en 3 districtes:
# Cantons de l'Aisne

Els Cantons de l'Aisne (Alts de França) són 42 i s'agrupen en 5 districtes:
* Districte de Château-Thierry (5 cantons) cap a la sotsprefectura de Château-Thierry: cantó de Charly-sur-Marne - cantó de Château-Thierry - cantó de Condé-en-Brie - cantó de Fère-en-Tardenois - cantó de Neuilly-Saint-Front
* Districte de Laon (13 cantons) cap a la prefectura de Laon: cantó d'Anizy-le-Château - cantó de Chauny - Canton de Coucy-le-Château-Auffrique - cantó de Craonne - cantó de Crécy-sur-Serre - cantó de La Fère - cantó de Laon-Nord - cantó de Laon-Sud - cantó de Marle - cantó de Neufchâtel-sur-Aisne - cantó de Rozoy-sur-Serre - cantó de Sissonne - cantó de Tergnier
* Districte de Saint-Quentin (9 cantons) cap a la sotsprefectura de Saint-Quentin: cantó de Bohain-en-Vermandois - cantó de Le Catelet - cantó de Moÿ-de-l'Aisne - cantó de Ribemont - cantó de Saint-Quentin-Centre - cantó de Saint-Quentin-Nord - cantó de Saint-Quentin-Sud - cantó de Saint-Simon - cantó de Vermand
* Districte de Soissons (7 cantons) cap a la sotsprefectura de Soissons: cantó de Braine - cantó d'Oulchy-le-Château - cantó de Soissons-Nord - cantó de Soissons-Sud - cantó de Vailly-sur-Aisne - cantó de Vic-sur-Aisne - cantó de Villers-Cotterêts
* Districte de Vervins (8 cantons) cap a la sotsprefectura de Vervins: cantó d'Aubenton - cantó de La Capelle - cantó de Guise - cantó d'Hirson - cantó de Le Nouvion-en-Thiérache - cantó de Sains-Richaumont - cantó de Vervins - cantó de Wassigny
# Enric de Borgonya i de Semur

Enric de Borgonya (1035 - v 1074), infant de Borgonya.

## Orígens familiars

Nasqué el 1046 sent el fill petit del duc Robert I de Borgonya i la seva primera esposa, Hèlia de Semur. Era net per línia paterna del rei Robert II de França i Constança d'Arles. Fou germà de Constança de Borgonya, per la qual cosa fou cunyat del rei Alfons VI de Lleó.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1056 amb Sibil·la de Barcelona, filla del comte de Barcelona Ramon Berenguer I i la seva tercera esposa, Guisla de Lluçà. D'aquesta unió nasqueren:
* l'infant Hug I de Borgonya (1057-1093), duc de Borgonya
* l'infant Eudes I de Borgonya (1058-1103), duc de Borgonya
* l'infant Robert de Borgonya (1059-1111), bisbe de Langres
* la infanta Hèlia de Borgonya (1061-?), religiosa
* la infanta Beatriu de Borgonya (1063-?), casada amb Guiu I de Vignory
* l'infant Reginald de Borgonya (1065-1092), abat
* l'infant Enric de Borgonya (1066-1112), comte de Portugal i pare del primer rei de Portugal, Alfons I de Portugal
La seva prematura mort, l'any 1074, comportà que no pogués succeir el seu pare al ducat de Borgonya, per la qual cosa els seus drets revertiren en el seu fill gran, Hug I de Borgonya.
# Cal Boter (restaurant)

Cal Boter és un restaurant de cuina tradicional catalana ubicat a la Vila de Gràcia.
Cal Boter és un negoci familiar que es troba al carrer Tordera 62, en ple centre de la Vila de Gràcia. Els seus propietaris, en Toni i l'Encarna, van obrir les portes del local a mitjans dels anys vuitanta, però ara són els seus fills, la Marta i el Pau, els que estan al capdavant del negoci, amb una elaborada cuina tradicional, amb esmorçars de forquilla i menus de migdia molt elaborats. Els seus responsables tenen, a més, una parada de carn al mercat de Sant Andreu, d'on porten moltes de les viandes que posteriorment es cuinen a 'Cal Boter'. Es tracta d'un local amb encant que trasllada al visitant a temps passats. Es troba ple de records, especialment fotografies i rètols de les festes Majors de Gràcia, que denoten l'arrelament del restaurant amb les festes, i presideixen les parets d'un dels dos salons on tenen cabuda les taules de marbre amb ferro forjat. També es poden trobar unes pissarres amb els plats del dia.
A la carta de Cal Boter es poden trobar primers plats d'amanides, com la de tomàquet i anxoves o les endivies al roquefort, entrants freds, com l'esqueixada o el plat d'embotits o l'escalivada, sopes, d'all, de pilotetes o de ceba, i torrades, com la d'escalivada amb anxoves o de formatge i fuet; i segons plats amb assortits de carns, galtes de porc, filets de bou, cabrits arrebossat, tires de vedella o botifarra catalana, entre d'altres; i l'acompanyament de la carn pot ser una llesca de pa amb tomàquet, un plat de mongetes o un plat de patates. També es poden trobar els anomenats Plats Elaborats, plats calents com els cargols a la llauna o a la cassola, canonges amb botifarró i poma caramelitzada o amanida de camembert arrebossat amb confitura de tomàquet; i plats de cuina, amb diferents maneres de cuinar el bacallà, un plat clàssic de Cal Boter.

## Referències

* ↑ Antich, Victor «El restaurant de la Vila de Gràcia que enalteix els esmorzars de forquilla». El Nacional, 20-09-2023 [Consulta: 12 desembre 2023].
* 1 2 «Menú del dia: Cal Boter, el menú de la Vila de Gràcia». El Periódico, 14-02-2023 [Consulta: 12 desembre 2023].
* 1 2 Martínez, Mireia. «Cal Boter, el restaurant de cuina tradicional catalana per antonomàsia». BCN Cultura, 15-12-2010. [Consulta: 12 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Restaurant Cal Boter
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1951

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1951 es va celebrar a Milà (Itàlia) del 24 al 28 d'agost de 1951.
Les competicions es van celebrar al Velòdrom Maspes-Vigorelli de Milà. En total es va competir en 5 disciplines, 3 de professionals i 2 d'amateurs.

## Resultats
### Masculí
#### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Reginald Harris Regne Unit | Jacques Bellenger França | Sydney Patterson Austràlia |
| Persecució individual | Antonio Bevilacqua Itàlia | Hugo Koblet Suïssa | Kay-Werner Nielsen Dinamarca |
| Darrere moto | Jan Pronk Països Baixos | Andreas Leliaert Bèlgica | Henri Lemoine França |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Enzo Sacchi Itàlia | Russell Mockridge Austràlia | Marino Morettini Itàlia |
| Persecució individual | Mino De Rossi Itàlia | Raphaël Glorieux Bèlgica | Guido Messina Itàlia |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 3 | 0 | 2 | 5 |
| 2 | Països Baixos | 1 | 0 | 0 | 1 |
| - | Regne Unit | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Bèlgica | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 5 | Austràlia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| - | França | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Resolució 237 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 237 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 14 de juny de 1967, després de la Guerra dels Sis Dies, en que s'insta al govern d'Israel a assegurar la seguretat i el benestar dels habitants de les zones on s'havien realitzat operacions militars i facilitar el retorn dels habitants que havien fugit. La resolució també va recomanar als governs interessats que respectessin els principis humanitaris que regien el tractament dels presoners de guerra i la protecció de persones civils en temps de guerra contingudes en less Convencions de Ginebra. El Consell també va demanar al Secretari General que seguís l'aplicació efectiva d'aquesta resolució i que informés de nou

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 55 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 55 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 29 de juliol de 1948, després d'haver rebut un informe del Comitè de Bons Oficis sobre l'estancament de les negociacions polítiques i comercials a Indonèsia, el Consell de l'ONU va demanar als governs dels Països Baixos i la República de Indonèsia que mantinguessin l'estricte compliment tant dels elements militars i econòmics de l'acord de Renville com d'implementar de manera prioritària i completa els seus dotze principis polítics.
La resolució es va aprovar amb nou vots a cap; l'RSS d'Ucraïna i la Unió Soviètica es van abstenir.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1948 - 1953)
* Revolució Nacional d'Indonèsia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 561 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 561 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 17 d'abril de 1985 després de recordar les resolucions anteriors del Consell de Seguretat sobre el tema, així com l'estudi de l'informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (FPNUL) aprovada a la resolució 426 (1978), el Consell va decidir ampliar el mandat de la FPNUL durant sis mesos més fins al 19 d'octubre de 1985.
El Consell va reiterar el mandat de la Força i va demanar al Secretari General que informés sobre els progressos realitzats respecte a l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978).
La resolució va ser aprovada per 13 vots a cap, amb dues abstencions de la República Socialista Soviètica d'Ucraïna i la Unió Soviètica.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)
* Conflicte del sud del Líban (1985-2000)
* Línia Blava
* Conflicte Israel-Líban

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# René Allio

René Allio (Marsella, 3 d'agost de 1924 − París, 27 de març de 1995) fou un director de cinema i de teatre francès.
Va dirigir la seva primera pel·lícula l'any 1963, el curtmetratge La meule i el seu primer llargmetratge el 1965, La Vieille Dame indigne, que li permet tornar a connectar amb les seves arrels a Marsella. Aquesta pel·lícula va rebre els primers premis, entre altres pel·lícules podem citar L'una i l'altra (1967), Les camisards (1972), Rude journée pour la reine (1973), Moi, Pierre Rivière, ayant égorgé ma mère, ma sœur et mon frère.... (1976) d'una adaptació d'un text de Michel Foucault, Retour à Marseille (1980), abans d'acabar la seva carrera cinematogràfica en 1991.
Va estar casat amb l'actriu Malka Ribowska i la directora Christine Laurent.

## Filmografia

* La meule (1963)
* La Vieille Dame indigne (1965)
* L'una i l'altra (1967)
* Pierre et Paul (1969)
* Els camisards (Les camisards) (1972)
* Dura jornada per a la reina (Rude journée pour la reine) (1973)
* Jo, Pierre Rivière (Moi, Pierre Rivière, ayant égorgé ma mère, ma sœur et mon frère....) (1976)
* Retour à Marseille (1980)
* L'heure exquise (1981)
* Le Matelot 512 (1984)
* Transit (1991)

## Referències

* ↑ Associated Press «Rene Allio, 71, French Film Maker». The New York Times, March 29, 1995.
* ↑ spanish.imdb.com
* ↑ «Malka Ribowska, la tragédienne enchantée». Le Point, 13-04-2013.

## Enllaços externs

* René Allio a Evene.fr (francès)
* René Allio a New York Times (anglès)