OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nombre auri (astronomia)

* No s'ha de confondre amb Secció àuria o Nombre auri.
En astronomia, s'anomena Nombre auri o Numerus aurus segons Dionís l'Exigu, al rang que té un any determinat dins el cicle de Metó, que es repeteix cada 19 anys i permet fer coincidir (amb un parell d'hores d'error) els cicles de la lluna amb els cicles solars. Hi ha 19 Nombres auris (de l'1 al 19) i cada any té el seu Nombre auri associat. Aquest nombre auri no té cap relació amb el nombre auri (matemàtiques) o la secció àuria.
Aquest període de 19 anys o Cicle de Metó, descobert per l'astrònom grec Metó d'Atenes, va ser revelat el 453 aC als Jocs Olímpics, i els atenencs, conscients de la importància d'aquest descobriment per millorar la sincronització del temps, van gravar aquest cicle en lletres d'or al temple dedicat a Minerva. D'aquí ve la paraula Nombre d'or o Nombre auri per descriure el rang d'un any dins el cicle de Metó i, per extensió, el mateix cicle.

## Càlcul del Nombre auri

El Nombre auri es calcula de la següent manera (es tracta d'un càlcul mòdul 19):
* Es divideix l'any per 19 (per exemple, l'any 2008, 2008/19 = 105,68 que trunquem en 105);
* S'agafa el residu de la divisió anterior (105 × 19 = 1995 restat de 2008, ens queda un residu de 13 anys);
* S'hi suma 1 (13+1 = 14): el 2008 té doncs un nombre auri de 14.
Que correspon a la fórmula: any (mòdul 19) + 1
Aquesta regla serà vàlida fins que el cicle metònic de 19 anys, que és lleugerament més llarg del compte (quasi una hora i mitja), no sigui ajustat per reflectir el seu avanç, que al cap de 16 cicles (304 anys) serà de gairebé un dia, d'acord amb les observacions actuals del cicle lunar.

## Desfasament i opcions per corregir-lo

S'han proposat dues opcions per a corregir el desfasament del cicle:
* No tocar ni el cicle metònic tradicional ni el càlcul del Nombre auri en si mateix, sinó introduir un nou cicle que aporti els dies addicionals de correcció lunar que caldrà aplicar a cada grup de 16 cicles.
* Canviar la fórmula de càlcul del Nombre auri.

## Vegeu també

* Epacta
* Dionís l'Exigu
* Calendari perpetu
* Càlcul de la Pasqua

## Referències

* ↑ (anglès) Origines kalendariae hellenicae, or the History of the primitive calendar among the Greeks, before and after the legislation of Solon, by Edward Greswell
* ↑ (anglès) The Edinburgh encyclopaedia, Volum 11, Sir David Brewster
# N'Khila

N'Khila (àrab انخيلة) és una comuna rural de la província de Settat de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 12.306 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Noble (pel·lícula)

Noble és una pel·lícula de 2014 escrita i dirigida per Stephen Bradley basada en la història real de la vida de Christina Noble, una defensora dels drets dels nens, treballadora de caritat i escriptora, que va fundar la Christina Noble Children's Foundation el 1989. És protagonitzada per Deirdre O'Kane, Sarah Greene, Brendan Coyle, Mark Huberman i Ruth Negga. S'ha doblat i subtitulat al català.
La producció va començar a Vietnam el gener de 2013 i va acabar al Regne Unit. La postproducció va tenir lloc a Londres.
Noble es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Santa Barbara el 31 de gener de 2014, i es va estrenar a Irlanda el 19 de setembre de 2014.

## Referències

* ↑ «Noble». Goita què fan, ara!. [Consulta: 28 juny 2024].
* ↑ McNary, Dave. «O'Kane to topline British biopic 'Noble'». Variety, 08-01-2014. [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ Sandwell, Ian. «Noble to begin shooting on Jan 10». Screen Daily, 09-01-2014. [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ «Noble goes on general release in Irish cinemas from today». Irish Film Board, 19-09-2014. Arxivat de l'original el 11 October 2014. [Consulta: 7 octubre 2014].
# North Bend (Washington)

North Bend és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 4.746 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Bend tenia 4.746 habitants, 1.841 habitatges, i 1.286 famílies. La densitat de població era de 623,3 habitants per km².
Dels 1.841 habitatges en un 37,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 23,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 37,1% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.534 $ i la renda mediana per família de 69.402 $. Els homes tenien una renda mediana de 57.333 $ mentre que les dones 38.401 $. La renda per capita de la població era de 28.229 $. Aproximadament el 2,1% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Bend». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Bend». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Nešto između

Nešto između (Нешто између, tr. Quelcom entremig) és una pel·lícula dramàtica iugoslava del 1982 dirigida per Srđan Karanović. Fou projectada a la secció Un Certain Regard del 36è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Sinopsi

Una dona estatunidenca va a Belgrad per visitar el seu vell amic. Tanmateix, a Belgrad, a l'exòtica frontera entre Orient i Occident, forma part d'un triangle amorós.

## Repartiment

* Caris Corfman - Eve (Eva)
* Miki Manojlović - Janko
* Dragan Nikolić - Marko
* Zorka Manojlović - Majka
* Renata Ulmanski - Tetka
* Nina Kirsanova - Baba
* Petar Ilić - Sin
* Gorica Popović - Dunja
* Sonja Savić - Tvigica
* Branko Cvejić - Barmen
* Zaba Madden - Konobarica
* Ljubisa Bacic - Laza
* Timothy John Byford - Peter
* Ljiljana Sljapic - Ženska
* Jelica Sretenović - Jelica

## Restauració

El 28 de desembre de 2016, la Jugoslavenska Kinoteka, d'acord amb les seves competències basades en la Llei de béns culturals, va declarar bé cultural de gran importància cent llargmetratges serbis (1911-1999).
La Jugoslavenska Kinoteka en col·laboració amb Vip mobile i Centar film, ha restaurat aquest clàssic del cinema. L'estrena es va celebrar el 5 de desembre de 2019 a la sala de cerimònia de la Kinoteca a Belgrad.

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Nesto izmedju». festival-cannes.com. [Consulta: 20 juny 2009].
* ↑ «Сто српских играних филмова (1911-1999) проглашених за културно добро од великог значаја». [Consulta: 5. 2. 2021].
* ↑ Рестаурисан филм Нешто између novosti.rs

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Novi (Volgograd)

* Per a altres significats, vegeu «Novi».
Novi (en rus: Новый) és un poble (un khútor) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 66 habitants. Pertany al districte municipal de Pal·làssovka.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Novi (Beriózovi)

* Per a altres significats, vegeu «Novi».
Novi - Новый (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, al nord del curs del riu Kuban, a 18 km al nord-oest del centre de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Beriózovi.
# Old River-Winfree

Old River-Winfree és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.364 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Old River-Winfree tenia 1.364 habitants, 475 habitatges, i 397 famílies. La densitat de població era de 418 habitants/km².
Dels 475 habitatges en un 42,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,1% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 16,4% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.523 $ i la renda mediana per família de 52.857 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.182 $ mentre que les dones 25.313 $. La renda per capita de la població era de 19.114 $. Aproximadament el 4,9% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Old River-Winfree». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Old River-Winfree». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Odalisca blava o L'esclava blanca

Odalisca blava o L'esclava blanca (Odalisque bleue ou L'Esclave blanche) és un oli sobre tela de 82 × 54 cm pintat per Henri Matisse vers els anys 1921-1922 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

"Quan Matisse va morir, em va deixar les seues odalisques com a llegat" va dir Pablo Picasso a Roland Penrose després de la mort del mestre. Això demostra la importància que atorga a aquesta sèrie d'obres pintades a Niça durant la dècada del 1920. Matisse reprèn aquesta tradició iconogràfica del segle xix (magistralment il·lustrada per Ingres i Delacroix) a causa de la feliç nostàlgia que li evocaven les seues estades passades a Algèria, el Marroc i Sevilla.
El tema de l'odalisca fou un pretext per a pintar nus per a Matisse, ja que el pintor cercava la integració del cos de la model i l'ombra en una decoració ornamental que afirmés la plenitud de la pintura. L'odalisca li va permetre integrar les arts decoratives islàmiques (que ell admirava molt) en les seues composicions, sobretot a partir de l'exposició de Múnic del 1910. A un racó del seu taller de la plaça Charles-Félix, Matisse improvisa, doncs, amb paravents, catifes i tendals diferents decorats orientalitzants on fa posar la model vestida d'odalisca.
El tema, segons l'artista explicà més tard, sorgí del record de les seues estades al Marroc els anys 1911 i 1912:
| « | "Les Odalisques van ésser alhora el fruit d'una feliç nostàlgia, d'un somni bell i ple de vida, i d'una experiència viscuda en una mena d'èxtasi dels dies i les nits, sota l'encís d'un clima." | » |
L'orientalisme en voga en el context colonial posterior a la guerra tal vegada no fou aliè a aquesta nostàlgia.
Bernheim-Jeune comprà el quadre a l'artista el març del 1922, per tant hom pot suposar que fou realitzat cap a finals del 1921 o principis del 1922.

## Descripció

L'Odalisca blava porta una disfressa de gasa transparent, que en l'imaginari occidental s'associa al món dels harems (les odalisques eren les esclaves al servei de les dones del soldà turc). Dreta, tancada dins d'un espai restringit i reposant el cos sobre un dels malucs, posa contra un fons que recorda una ornamentació de rajoles moresques. La gamma cromàtica de la composició és continguda, amb reflexos blavosos i la pintura és d'una lleugeresa d'aquarel·la.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 156-157.
* ↑ Roland Penrose, 1982. Picasso, París, Flammarion, pàg. 159.
* 1 2 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)
* ↑ Citat Per André Verdet, Entretiens, notes et écrits sur la peinture: Braque, Léger, Matisse, Picasso, París, Galillée, 1978, pàg. 124. (Les converses amb Matisse se situen entre el 1948 i el 1951).

## Enllaços externs

* WikiArt (anglès)
* Flickr
# Segrest del vol El Al 426

El segrest del vol El Al 426 fou un vol de passatgers de l'aerolínia israeliana El Al, segrestat el 23 de juliol de 1968 per tres membres del Front Popular per a l'Alliberament de Palestina (FPAP), donant inici a una dècada de segrests d'avions comercials per part d'aquesta organització i les seves escissions.

## Història

L'aeronau, un Boeing 707-458 amb codi 4X-ATA, cobria la ruta compresa entre l'Aeroport de Londres-Heathrow i l'Aeroport de Lod (actualment conegut com a Aeroport Internacional Ben Gurion de Tel-Aviv), fent escala a l'Aeroport Internacional Leonardo da Vinci de Roma. Després de fer l'aturada prevista a la capital italiana i enlairar-se cap a la destinació final fou segrestat i desviat a la ciutat algeriana d'Alger.
Un dels segrestadors obrí la porta de la cabina, que restava sense bloquejar, colpejà el copilot amb la culata de la seva pistola i ordenà que l'avió per volés direcció a Alger, mentre els altres dos segrestadors retenien als passatgers sota amenaça de pistoles i granades de mà.
Quan l'avió aterrà a Dar El Beida, les autoritats argelines embargaren l'avió. L'endemà enviaren tots els passatgers no israelians a França en avions de reacció Aire Algérie Caravelle. Dels passatgers israelians, deu dones i tots els infants foren alliberats durant el cap de setmana del 27 i 28 de juliol. Els 12 passatgers israelians restants, més la tripulació de 10 membres, fou retinguda com a ostatges fins al final del segrest. Els segrestadors foren identificats com a membres de la cèl·lula jordana del Front Popular per a l'Alliberament de Palestina (FPAP). Els seus tres integrants embarcaren a l'avió utilitzant passaports indis i iranians i foren escollits per l'organització seguint un criteri professional molt selectiu, ja que es tractà d'un pilot d'aviació, un coronel i un professor de karate.
El govern israelià i algerià negociaren el retorn de l'avió i els ostatges a través de canals diplomàtics. Cinc setmanes més tard, tots els ostatges foren alliberats a canvi de la llibertat de 16 presoners àrabs. Segons la BBC, després de 40 dies, se'l considera el segrest més llarg de la història d'un vol comercial.

## Referències

* ↑ «Drama of the Desert: The Week of the Hostages» (en anglès). Time.com, 21-09-1970. Arxivat de l'original el 24 de juny 2013. [Consulta: 18 juliol 2014].
* ↑ «ASN Aircraft accident Boeing 707-458 4X-ATA Algiers-Dar el Beida Airport (ALG)» (en angles). Aviation-Safety.net. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ «Skyway Robbery» (en anglès). Time.com, 02-08-1968. Arxivat de l'original el 25 de juny 2013. [Consulta: 18 juliol 2014].
* ↑ «Emergency Management Net Hijack list» (en anglès). Arxivat de l'original el 26 juliol 2008. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ «History of airliner hijackings» (en anglès). BBC, 03-10-2001. [Consulta: 8 desembre 2015].
# Dia de Darwin

El Dia de Darwin se celebra el 12 de febrer a tot el món per commemorar l'aniversari del naixement de Charles Darwin, que va néixer un 12 de febrer de l'any 1809. Durant aquest dia, s'organitzen molts actes per tot el món per tal de remembrar aquest personatge i les seves obres, entre les quals destaca L'origen de les espècies, on explica la teoria de l'evolució a través de la selecció natural.

### Any 2009

L'any 2009, per celebrar els 200 anys del naixement de Darwin i els 150 anys de la publicació de L'origen de les espècies, va ser un any on es van organitzar una gran quantitat d'actes, com ara exposicions i es van publicar noves edicions de llibres de Darwin en català: Edicions Viena va publicar Autobiografia i cartes des del Beagle i la Universitat de València L’origen de les espècies.

### Any 2024

El 2024, aquest dia, el projecte Darwin Online fa pública la biblioteca personal completa de Darwin en format digital. Aquest any, també, Edicions del Cràter publica El viatge del Beagle, el llibre fet a partir de les anotacions al diari de Darwin durant el viatge de 5 anys a bord del vaixell Beagle circumnavegant el món. A més, s'organitzen altres activitats per conèixer més el naturalista més important de la història i la seva obra.

## Referències

* ↑ Barcelona, Universitat Autònoma de. «El darwinisme a Catalunya». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «L'Obra Social ”la Caixa” presenta l'exposició Darwin observador, Darwin naturalista a CosmoCaixa Barcelona». Fundació la Caixa, 20-10-2009. [Consulta: 12 febrer 2024].
* 1 2 «La publicació d’‘El viatge del Beagle’, de Darwin, una gran fita per al català». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Completan la biblioteca personal de Charles Darwin en formato digital» (en castellà), 12-02-2024. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «The Complete Work of Charles Darwin Online». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Introduction to the Complete Library of Charles Darwin by John van Wyhe». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «The Complete Library of Charles Darwin revealed for the first time» (en anglès). [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Charles Darwin’s extensive library published virtually for first time» (en anglès), 12-02-2024. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «You can now view Charles Darwin's entire personal library collection» (en anglès americà), 12-02-2024. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Barcelona, UAB-Universitat Autònoma de. «Presentació del llibre». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «EXPOSICIÓ: ALLÒ QUE DARWIN NO VA PODER VEURE (Febrer Científic 2024) Franqueses del Vallès | Ref.526836 | Agenda | Classificats.net». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Marta, Fernández Lara. «Día de Darwin 2024» (en castellà), 24-01-2024. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Aula 1 19:00. «Dia de Darwin 2024». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ SCB. «XIV Olimpíada de Biologia de Catalunya 2024». [Consulta: 12 febrer 2024].
# Nannobrachium gibbsi

Nannobrachium gibbsi és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,2 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 36-38.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba principalment a les aigües tropicals de l'oceà Pacífic.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zahuranec, B. J., 2000: Zoogeography and systematics of the lanternfishes of the genus Nannobrachium (Myctohpidae: Lampanyctini). Smithsonian Contributions to Zoology. Núm. 607: i-iii + 1-69.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Santa Maria la Longa

Santa Maria la Longa (friülà Sante Marie la Lungje) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. És a la regió de la Bassa Friülana. L'any 2007 tenia 2.415 habitants. Limita amb els municipis de Bicinicco, Gonars, Palmanova, Pavia di Udine i Trivignano Udinese.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Ruggero Del Mestre | Llista cívica |
# Serra de Son Torrella

La serra de Son Torrella és una serralada situada en ple centre de la Serra de Tramuntana de Mallorca. Rep el nom de la possessió de Son Torrella, que es troba al peu del Puig Major.
El massís és molt abrupte i conforma una gran serralada al llarg dels seus més de deu quilòmetres de longitud. Divideix els termes municipals de Fornalutx (als peus d'aquesta) i Escorca. Precisament, la coma de Son Torrella pertanyent a Escorca forma un petit altiplà amb el mateix nom, a més de vuit-cents metres d'altitud, i resulta ser el lloc més plujós de tot l'arxipèlag balear, que pot arribar a acumular més de 2.000 litres per metre quadrat de pluja anuals. La Serra de Son Torrella va des dels voltants del Puig Major (concretament des de la Coma de n'Arbona) fins al Portell de la Costa, proper al Barranc de Biniaraix. Entre la fora interessant s'ha l'aristolòquia de Bianor, una flor endèmica de Mallorca.
La seva altitud va decreixent conforme s'allunya del Puig Major, des dels 1200 metres en el seu tram inicial fins als 100 m prop del Portell de la Costa. Consta d'alguns promontoris singulars, com és el cas del Penyal Xapat.
Pels excursionistes, la seva travessa és considerada com una de les rutes més dures que poden fer-se en la muntanya mallorquina, ja que els seus innombrables penya-segats i els seus camins de roca inestable converteixen en tota una feta el poder recórrer-la: es necessiten un mínim de cinc hores.

## Referències

* ↑ Alomar, Guillem; Rita, J; Rosselló, J.A «Notas florísticas de las Islas Baleares (III)». Bolletí de la Societat d'Història Natural de les Balears, 32, 1988, pàg. 141-144.
* ↑ García Pastor, Jesús. Mallorca Altiva. Volum 3 de Mallorca passa a passa. Palma: Editorial Moll, 1995, p. 125. ISBN 9788479670849.