OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carrer de Mandri

* «Mandri» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «mandrí».
El carrer de Mandri és un carrer de Barcelona que uneix el passeig de la Bonanova amb la Ronda del General Mitre. Es troba al barri de la Bonanova del districte de Sarrià-Sant Gervasi i té una llargada aproximada d'uns 610 metres. Va ser projectat cap al 1864 amb les expropiacions que es varen fer per traçar el carrer de Ganduxer, però no es va aprovar fins al fins al 1926, i va ser acabat d'urbanitzar l'any 1959. Els primers edificis són dels anys 50, i la resta es van anar edificant als anys 60 (sobretot) i als 70. El carrer pren el nom de l'heretat de Can Mandri i de la família de propietaris de l'indret. És un eix comercial i al llarg d'aquest carrer s'hi troben bars i restaurants com el Bar l'Escocés, Barbero, El Pescadito de Mandri o també Bar Marlyn.

## Referències

* ↑ Ajuntament de Barcelona. Punt d'Informació Cartogràfica
* 1 2 Portavella, Jesús. Carrers de Barcelona: Sant Gervasi. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2002. ISBN 978-84-7609-800-4.
* 1 2 Espinàs, Josep Maria. Vuit segles de carrers de Barcelona. Barcelona: Edicions Destino, 1974, p. 327-338. ISBN 84-233-0850-2.
* ↑ Nomenclàtor de carrers al web de l'Ajuntament de Barcelona

## Vegeu també

* Estació de Mandri
# Ryedale

Ryedale és un districte no metropolità del comtat de North Yorkshire, Anglaterra. Inclou els pobles de Helmsley, Kirkbymoorside, Malton, Norton-on-Derwent, i Pickering. Part de Ryedale es troba dins del Parc Nacional North York Moors.

## Referències

* ↑ «Find statistics for an area» (en anglès). Office for National Statistics. Arxivat de l'original el 2009-01-06. [Consulta: 15 agost 2011].
# Ryegate

* Per a altres significats, vegeu «Ryegate (Vermont)».
Ryegate és una població del Comtat de Golden Valley (Montana) als Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Ryegate tenia 268 habitants., 113 habitatges, i 81 famílies. La densitat de població era de 152,2 habitants per km².
Dels 113 habitatges en un 26,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,4% hi vivien parelles casades, en un 4,4% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 21,6% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 27,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 34.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.688 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 12.016 $. Aproximadament el 20% de les famílies i el 20,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ryegate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ryegate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rogério de Faria

Rogério de Faria (Goa, 14 d'octubre de 1770 - Bombai, 15 de març de 1848) fou un empresari portuguès de Goa.
Nascut a Goa, Rogério provenia d'una família catòlica portuguesa, estant emparentat amb Abbé Faria. Va ser un dels pioners en el comerç d'opi amb la Xina, molt abans que ho fes el Regne Unit.
Faria residia a Bombai, on va desenvolupar la tasca de Cònsul del Brasil; a més, tenia negocis a Bengala, Macau i la mateixa Bombai. Era un gran seguidor de l'alcalde Bernardo Peres da Silva, que havia estat nomenat governador de Goa pel govern liberal de Pere IV de Portugal, tot i ser rebutjat pels militars estacionats allí.
Actualment, hi ha un memorial de pedra en honor seu a l'Església de la Glòria del barri de Byculla, a Bombai.

## Referències

* ↑ Teotónio de Souza. Jerry Pinto. Reflected in Water: Writings on Goa. Penguin Books India, 2006, p. 136–142. ISBN 9780143100812.
* ↑ http://bombaywalla.org/facades-gloria-church-1913/ Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Facades: Gloria Church (1913)

## Bibliografia

* de Souza, Teotonio R, For Goa and Opium. Goa: Penguin Books, 2006.
* de Souza, Teotonio R. "French slave-trading in Portuguese Goa (1773-1791)." Essays in Goan History (1989): 119-3.
* Markovits, Claude. "The political economy of opium smuggling in early nineteenth century India: Leakage or Resistance?." Modern Asian Studies 43.01 (2009): 89-111.
* Siddiqi, Asiya. "Pathways of the Poppy." India and China in the Colonial World (2005): 21.
# Sandra Ventura Pérez

Sandra Ventura Pérez (Salt, Gironès, 6 de juny de 1972) és una exjugadora i entrenadora de bàsquet catalana.
Escorta, es formà al Club Bàsquet Salt i en categoria juvenil s'incorporà al GEiEG, on hi desenvolupà tota la seva carrera esporitva.. Entre d'altres èxits, guanyà un campionat d'Espanya juvenil (1990), anotant 16 punts a la final, i amb el primer equip competi a la Lliga Femenina 2 (2001-03). També dirigí les categories inferiors del GEiEG i, després de la seva retirada esportiva, fou la responsable de la secció de bàsquet. Posterioriment, fou entrenadora del Club Bàsquet Banyoles, on assolí l'ascens a la Copa Catalunya femenina. Forma part de l’àrea tècnica de la Territorial de Girona de la Federació Catalana de Basquetbol.

## Referències

* ↑ «Sandra Ventura Pérez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Amargant Bosch, Jofre. ««Em dones una pilota i una cistella i soc com una nena amb un caramel»». Diari de Girona, 05-11-2023. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ Prat, Jordi. «Sandra Ventura deixa el GEiEG». El Punt Avui, 13-04-2010. [Consulta: 9 agost 2024].
# Sandra Werneck

Sandra Werneck (Rio de Janeiro, 5 de maig de 1951) és una directora de cinema brasilera.
Nascuda a Rio de Janeiro, és néta de l'antic diputat federal Frederico Virmond de Lacerda Werneck i besnéta de Baró de Paty dos Alferes, Francisco Peixoto de Lacerda Werneck. La seva pel·lícula més reeixida va ser Cazuza - O Tempo Não Para.

## Filmografia

* 1976 - Bom Dia Brasil (documental)
* 1980 - Ritos de Passagem (documental)
* 1984 - Pena Prisão (documental)
* 1986 - Geléia Geral (curtmetratge)
* 1987 - Damas da Noite (documental)
* 1989 - Canal Click (curtmetratge)
* 1991 - A Guerra dos Meninos (documental)
* 1992 - Pornografia (curtmetratge)
* 1993 - Profissão Criança (documental)
* 1994 - Pintinho (curtmetratge)
* 1994 - Canudos - "As Duas Faces da Montanha" (curtmetratge)
* 1997 - Pequeno Dicionário Amoroso (llargmetratge)
* 2001 - Amores Possíveis (llargmetratge)
* 2001 - Comercial BR Distribuidora - Continuação Amores Possíveis (Film publicitari)
* 2001 - Ana Carolina - "Pra Terminar" (Videoclip)
* 2004 - Cazuza - O Tempo Não Pára (llargmetratge)
* 2006 - Meninas (documental)
* 2010 - Sonhos Roubados (llargmetratge)
* 2015 - Pequeno Dicionário Amoroso 2 (llargmetratge)
* 2016 - Os Outros (documental)
* 2017 - Mexeu com uma, mexeu com todas (documental)
* 2020 - You Tubers (documental)
* 2022 - Pornografia (amb Murilo Salles)

## Referències

* ↑ Sandra Werneck a cinelatinoamericano.org
* ↑ Ao ver “Pornografia” em Gramado, Barretão comentou: “Era som o que faltava” a revistadecinema.com

## Enllaços externs

* Sandra Werneck a Adorocinema Brasileiro.
# Samak

Samak és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 161 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Samak tenia 161 habitants, 72 habitatges, i 42 famílies. La densitat de població era de 13,3 habitants per km².
Dels 72 habitatges en un 22,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 40,3% no eren unitats familiars. En el 26,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,6% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 44,7% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 8,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.938 $ i la renda mediana per família de 55.938 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.188 $ mentre que les dones 21.389 $. La renda per capita de la població era de 15.615 $. Entorn del 9,1% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Samak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Samak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sant Esteve de la Riba

Sant Esteve de la Riba és una església del municipi de les Llosses inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construïda damunt d'un turó, es troba annexa al mas La Riba. És d'estil romànic amb una sola nau, amb volta un xic apuntada, l'absis orientat a llevant. La coberta és amb teula àrab i la porta s'obre a la façana sud. Es troba en perfecte estat de conservació. En l'angle sud-oest, té un petit campanar.

## Història

L'església es troba annexa al Mas de la Riba, que degué tenir origen en la primitiva rectoria. En el segle IX el comte Bernat de Cerdanya va fer donació de l'església al monestir de Ripoll, donació que es confirmà el 1080. L'edifici actual és del segle xii, i va ésser restaurat totalment pel seu propietari vers els anys seixanta del segle xx. Al seu interior es troba un senzill retaule barroc, amb boniques imatges típiques del barroc popular.

## Referències

* 1 2 «Sant Esteve de la Riba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Sant Esteve de les Vinyes

Sant Esteve de les Vinyes fou una església de la comuna rossellonesa de Paçà, a la Catalunya del Nord.
Es trobava a la zona nord-oest del terme, però no se'n conserven restes visibles.

## Història

Està documentat per primer cop el 933, quan és esmentada en una acta de delimitació del veí terme de Torderes. Del segle xii al segle xv és esmentada en diversos documents, i entre 1130 i 1148 fou donada al monestir de Santa Maria del Camp, juntament amb Sant Pere de Paçà.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Paçà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Esglésies romàniques del Rosselló anteriors al 1300: Sant Esteve de les Vinyes». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
# Cariocroïta

La cariocroïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom del grec κάρυον, avellana, i χρώσις, colorant, en referència al seu color.

## Característiques

La cariocroïta és un silicat de fórmula química (Na,Sr)₃(Fe$^{3+}$,Mg)$_{10}$[Ti₂Si₁₂O$_{37}$] ·(H₂O,O,OH)$_{17}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2005. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cariocroïta pertany a «09.HA - Silicats sense classificar, amb alcalins i elements terra-alcalins» juntament amb els següents minerals: ertixiïtakenyaïta, wawayandaïta, magbasita, afanasyevaïta, igumnovita, rudenkoïta, foshallasita, nagelschmidtita, juanita, tacharanita, oyelita, denisovita i tiettaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Umbozero, situada al mont Al·luaiv, dins el massís de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Caryochroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 maig 2020].
# Cariopilita

La cariopilita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la serpentina. Rep el nom del grec χάρυον, nou, pel seu color i hàbit marronós, més πίλος, feltre, per la seva aparença a aquest material a les seccions primes.

## Característiques

La cariopilita és un silicat de fórmula química Mn$^{2+}$₃Si₂O₅(OH)₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cariopilita pertany a «09.ED: Fil·losilicats amb capes de caolinita, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: dickita, caolinita, nacrita, odinita, hal·loysita, hisingerita, hal·loysita-7Å, amesita, antigorita, berthierina, brindleyita, crisòtil, cronstedtita, fraipontita, greenalita, kel·lyïta, lizardita, manandonita, nepouïta, pecoraïta, guidottiïta, al·lòfana, crisocol·la, imogolita, neotocita, bismutoferrita i chapmanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Harstigen, a la localitat de Pajsberg, dins el municipi de Filipstad (Comtat de Värmland, Suècia). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Caryopilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 febrer 2020].
# Cariogàmia

La cariogàmia és una fase de la fecundació (o singàmia) en la qual hi ha la fusió dels nuclis genitors. En general, i en els animals superiors, es tracta dels nuclis haploides de l'espermatozou i de l'òvul al qual segueix la formació del nucli diploide del zigot.
La cariogàmia està precedida per la plasmogàmia. A la major part dels organismes superiora la plasmogàmia i la cariogàmia es verifiquen en successió abans que el dicarió (dikaryon) es multipliqui, per això la gàmia s'identifica en un moment únic que de la fase haploide porta a la diploide.
En la major part dels fongs, plasmogàmia i cariogàmia són moments separats d'una dicariofase, en el curs de la qual es multiplica el dikaryon.

## Notes

* ↑ dizionari.hoepli.it cariogamia
# Sant Andreu de la Vola

Sant Andreu de la Vola és una entitat de població del municipi osonenc de Sant Pere de Torelló. Se situa al nord del terme municipal, al costat de la carretera BV-5224 que la connecta amb Sant Pere de Torelló pel sud i amb la Vall d'en Bas pel nord a través de la collada de Bracons. La construcció de l'autovia C-37 de Vic a Olot ha fet possible la connexió amb la comarca de la Garrotxa a través del túnel de Bracons, la boca osonenca del qual se situa en aquest poble.
La seva població l'1 de gener de 2020 era de 15 habitants (6 homes i 9 dones) disseminats arreu de l'antic terme.

## Història

El lloc de La Vola apareix documentat des de l'any 923 amb la forma Avetola. El 1826 els pagesos de Sant Pere de Torelló es van deparar del municipi de Sant Pere de Torelló per formar un nou municipi amb el nom de Masies de Sant Pere de Torelló, a conseqüència de la rivalitat entre el camp i la vila ja d'ençà el segle xviii. El 1920 aquest municipi es va fusionar amb el de la Vola i Curull, i sis anys més tard, el municipi resultant de la Vola va ésser annexat per Sant Pere de Torelló. El 1856 el municipi de la Vola tenia 531 habitants, avui ha perdut prop del 97% dels seus habitants.

## Llocs d'interès

* Església de Sant Andreu de la Vola, d'origen romànic, molt modificada.
* Ermita de Sant Nazari.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Ajuntament de Sant Pere de Torelló Arxivat 2007-12-30 a Wayback Machine.
# Sant Pere de Roda

«Sant Pere de Roda» té aquests significats:
* Sant Pere de Roda o Sant Pere de Rodes, antic monestir benedictí al terme municipal del Port de la Selva (l'Alt Empordà)
* Sant Pere de Roda, església romànica en ruïnes situada al jaciment arqueològic de l'Esquerda (les Masies de Roda)
* Sant Pere de Roda (sardana),, composició de Josep Blanch Reynalt
* Sant Pere de Roda de Ter
# Sainte-Marie-Cappel

Sainte-Marie-Cappel (en neerlandès Sint-Mariakappel) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 820 habitants. Limita al nord-oest amb Cassel, al nord amb Terdeghem, a l'oest amb Oxelaëre, a l'est amb Saint-Sylvestre-Cappel i al sud amb Hondeghem.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 312 | 905 | 937 | 957 | 925 | 957 | 899 | 934 | 894 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 805 | 777 | 742 | 716 | 673 | 695 | 683 | 705 | 635 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 620 | 600 | 550 | 545 | 516 | 489 | 462 | 453 | 395 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 386 | 356 | 314 | 486 | 591 | 688 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Pierre Varlet | |
# Santa Cruz de Barillas

Barillas és un municipi de Huehuetenango, a Guatemala.
La capçalera municipal de Barillas està situada a una petita planura de la Sierra de los Cuchumatanes, a la ribera nord del riu Cambalam, i a una altitud de 1.450 metres sobre el nivell del mar. És el municipi més gran en extensió territorial del departament, amb 1.112 km². La població és de 58.812 habitants.
El municipi de Barillas limita al nord amb Mèxic, a l'est amb Chajul, Nebaj i Ixcán del departament de El Quiché; al sud amb Santa Eulalia; i a l'oest amb San Mateo Ixtatán de Huehuetenango.

## Enllaços externs

* (castellà) Servicio de Información Municipal,Barillas
# Santa Cruz Warriors

Santa Cruz Warriors (català: Guerrers de Santa Cruz) és un equip de bàsquet estatunidenc que juga en l'NBA Development League, la lliga de desenvolupament afavorida per l'NBA. Tenen la seua seu en la localitat de Santa Cruz, Califòrnia. L'equip es va fundar l'any 1995, competint en la desapareguda IBA, una lliga menor que funcionava en el nord dels Estats Units i a l'oest del Canadà. Des de l'any 2006 formen part de la D-League.

## Com a Dakota Wizards
### IBA

Durant sis temporades, des de la seua fundació fins a l'any 2001, els Wizards van competir en la lliga menor IBA, competició desapareguda precisament l'any que l'equip va deixar de competir en ella. En eixa temporada de comiat, es van fer amb el seu primer títol de campió.

### CBA

L'IBA no va poder sobreviure precisament per l'embranzida de la veterana competició CBA, i alguns equips van donar el salt a aquesta competició, entre ells els Wizards. Allí van competir entre els anys 2001 i 2006, guanyant en dues ocasions l'anell de campió, i podent-ho fer una tercera vegada en el seu últim any de competició, caent derrotats pels Sioux Falls Skyforce en la final.

### NBA D-League

El 6 d'abril de 2006 (2006–07), els Wizards anuncien la seua incorporació a l'NBA Development League, i Joerger va tornar als Dakota com a entrenador en cap. Va guanyar el seu quart títol amb els Wizards en el seu primer any a la D-League. En el partit de campionat, el pivot Darius Rice va eixir de la banquet dels Wizards per fer una nit de rècord que va portar als Wizards a una victòria de 129 a 121 en pròrroga contra els Colorado 14ers.
Rice va anotar 52 punts i va fer 11 triples, incloent un amb 4,5 segons faltant en el temps regular perquè el partit anara a temps extra amb empat a 109. Els punts de Rice van establir marques a la D-League.
Els equips de l'NBA amb els quals aconsegueixen afiliacions són els Memphis Grizzlies i els Washington Wizards. Són els actuals campions, en derrotar en la final als Colorado 14ers en la pròrroga per 129 a 121.

## Afiliacions

* Chicago Bulls (2006–2007)
* Washington Wizards (2006–2011)
* Memphis Grizzlies (2007–2011)
* Golden State Warriors (2011–present)

## Referències

* 1 2 «Dakota Wizards». NBA.com, 08-08-2007. [Consulta: 23 abril 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial dels Warriors (anglès)
# Casa Juncosa (Olot)

La Casa Juncosa és un habitatge a la ciutat d'Olot (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Típic edifici exemple de l'arquitectura domèstica inspirada en el classicisme francès, corrent que venia d'abans, però que es vigoritzà durant el noucentisme. Es tracta d'un calet voltat de jardí. La planta de la casa és rectangular però té una sèrie de cossos que sobresurten de l'edifici principal. Aquests cossos són, en l'entrada, rectangulars i els altres de forma semicircular. La casa consta de planta baixa, primer pis i entresolat. L'edifici en general utilitzà estilemes de l'arquitectura clàssica.

## Notes

* 1 2 «Casa Juncosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Andollu

Andollu és un poble (concejo) de la Zona Rural Est de Vitòria, al territori històric d'Àlaba. Se situa a la vora d'un rierol en la carretera de Vitòria a Estella, limitant al N. amb Villafranca, a l'I. amb Añua, a l'O. amb Aberasturi i al S. amb Trocóniz.

## Geografia

Situat a l'est del municipi, a 555 msnm, travessa la localitat el rierol Morinalde, afluent del riu Uragona, així com la carretera A-132.

## Història

Antigament denominat també Villalegre de Andollu, va constituir la Germandat d'Andollu, que estava representada als congressos de província pel procurador de Vitòria com apoderat. Aquesta Germanor estava composta només de la vila d'Andollu. En 1314 era senyor d'Andollu Juan Corvaran de Leet. Posteriorment va pertànyer al patronatge de Quejana i, al segle xix, al senyoriu del marquesat de Villalegre en la persona del veí de Granada, Juan Bautista Porcel, a qui pagava la vila 25 rals, 18 maravedins i 4 gallines.

## Patrimoni

* Església de Santa Catalina. Originalment romànic (estil del qual encara es conserven restes), s'hi destaquen la portada medieval, les voltes gòtiques, la columna romànica de la pica baptismal i el retaule major neoclàssic realitzat el 1799 per Mauricio de Arrázola. Alberga una verge Maria del segle xiii.

## Demografia

El 2014 Andollu tenia 38 habitants, dels quals 22 eren homes i 16 dones. (INE 2014).
* Gràfica d'evolució demogràfica de Andollu entre 2000 i 2014

## Referències

* ↑ Enciclopedia Auñamendi. «Andollu. Organización foral». [Consulta: 30 octubre 2015].
* 1 2 Sáenz de Ugarte, José Luis (1983). Alava pueblo a pueblo. Vitoria: Caja Provincial de Álava. Pág. 82
* ↑ Enciclopedia Auñamendi. «Andollu. Historia». [Consulta: 30 octubre 2015].
* ↑ Instituto Nacional de Estadística. «Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional». [Consulta: 29 octubre 2015].