OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María Soriano de Montañés

María Soriano de Montañés (p. segle XIX - Madrid, 17 de febrer de 1865) va ser una cantant i actriu d'òpera i sarsuela espanyola.
Hom afirma que va distingir-se com a cantant en la seva joventut al Teatre de la Cruz de Madrid. Considerada inicialment una actriu de segon ordre, va recórrer teatres de diverses províncies espanyoles i de teatres de segon ordre de Madrid cantant òperes, acompanyada pel seu espòs, Joaquín Montañés, amb qui va tenir dues filles: les sopranos Adelaida i Consuelo Montañés. Va actuar al Teatre de Varietats i al Teatre de Buenavista, en aquest en la mateixa companyia que Carlota Villó i Mercedes Aznar, a la segona meitat de la dècada del 1840. Des del moment de l'aparició del gènere de la sarsuela s'hi va vincular, interpretant principalment els personatges caricaturescos, sent una de les primeres actrius que es va distingir en aquesta mena d'interpretacions. Hom afirma que a vegades pecava d'exagerada quan actuava, però que quan l'encertava era perfecte per als caricaturescos. Va estrenar fins a 35 sarsueles i va continuar actuant fins a la seva mort sense que se li ressentís la veu. El dramaturg Luis de Olona va escriure molts papers en les seves obres per a Soriano. Segons Saldoni, va aconseguir ser molt aplaudida i estimada pel públic madrileny. La seva mort va succeir a Madrid el 17 de febrer de 1865, i va ser enterrada a l'església sagramental de Sant Nicolau de Bari.

## Referències

* 1 2 3 «Necrología». La Bolsa, 23-02-1865.
* 1 2 3 4 Cotarelo y Mori, Emilio «Ensayo histórico sobre la zarzuela, o sea el drama lírico español desde su origen a fines del siglo XIX». Boletín de la Real Academia Española, vol. 21, 1934, pàg. 113-114, 160.
* ↑ Cambronero, Carlos. Crónicas del tiempo de Isabel II (en castellà). Madrid: La España Moderna, 1890, p. 96, 108.
* 1 2 3 Saldoni Remendo, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). Madrid: A. Pérez Dubrull, 1880, p. 48.
# Alexandre Moreno Lopera

Alexandre “Àlex” Moreno Lopera, nascut a Sant Sadurní d'Anoia el 8 de juny de 1993, és un futbolista professional català que juga com a lateral esquerre a l'Aston Villa.
Ha passat la major part de la seva carrera amb el Rayo Vallecano i el Reial Betis, aconseguint jugar-hi un total de 146 partits i sis gols en sis temporades a La Lliga i guanyant la Copa del Rei de futbol 2021-2022 amb aquest darrer club. El gener de 2023, va signar amb l'Aston Villa.
Moreno ha representat la Selecció de Catalunya, debutant-hi el maig de 2022.

## Trajectòria esportiva

Va començar a jugar a futbol a la Unió Esportiva Sant Sadurní, després va passar a la Fundació Atlètic Vilafranca a la temporada 2010-2011 i més tard el va fitxar el juvenil A del FC Barcelona. La temporada 2012-2013 va jugar a la UE Llagostera a Segona Divisió B on va disputar 27 partits oficials i va marcar tres gols, després, a la temporada 2013-2014 va ser fitxat pel RCD Mallorca on va jugar una temporada a Segona Divisió Espanyola, va jugar 31 partits oficials i on va marcar dos gols i un altre amb el segon equip. El juliol va anunciar el seu fitxatge per l'equip madrileny de primera amb el qual ha firmat un contracte per quatre anys i on es va estrenar com a golejador al primer amistós que va disputar.

### Aston Villa

L'11 de gener de 2023, Moreno va fitxar pel club de la Premier League Aston Villa FC per una quota no revelada, signant un contracte de tres anys i mig; i se li va assignar el dorsal 15. Va fer el seu debut a la lliga dos dies més tard, substituint el lesionat Lucas Digne a principis d'una eventual victòria a casa per 2-1 contra el Leeds United FC.
El 20 de maig de 2023, Moreno va patir una lesió als isquiotibials durant l'empat 1-1 contra el Liverpool FC. Després de la intervenció quirúrgica, es va estimar que estaria de baixa entre tres i quatre mesos.

## Internacional

Internacional amb la selecció catalana, el maig de 2022 Gerard López el va convocar per disputar el partit Catalunya – Jamaica a Montilivi.

## Referències

* ↑ «Villa confirm Álex Moreno signing». Aston Villa FC, 11-01-2023. [Consulta: 11 gener 2023].
* ↑ «Moreno to wear number 15 shirt». Aston Villa FC, 11-01-2023. [Consulta: 11 gener 2023].
* ↑ Begley, Emlyn. «Aston Villa 2–1 Leeds United». BBC Sport, 13-01-2023. [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «Alex Moreno: Aston Villa defender out until agost after hamstring surgery». BBC Sport, 26-05-2023. [Consulta: 26 maig 2023].
* ↑ NacióDigital. «Els 23 jugadors convocats a la selecció catalana per enfrontar-se a Jamaica | NacióDigital». Arxivat de l'original el 2022-05-23. [Consulta: 26 maig 2022].

## Enllaços externs

* Álex Moreno a BDFutbol
* Álex Moreno, Fitxa a Soccerway
# Motxilla portanadons

Una motxilla portanadons, o popularment motxilleta, és un accessori especialment dissenyat per a portar un nadó carregat a l'esquena o al davant, per mitjà d'uns tirants que recorden els de les motxilles de senderisme i que suporten una mena de seient que sosté el cos del nadó verticalment i prop del cos de la persona que el porta. En realitat és una versió del portanadons clàssic, que aporta sobretot rapidesa per a carregar i descarregar el nen o canviar la motxilleta (per exemple, passar-la del pare a la mare) i a alguns pares els dona més seguretat (menys por que el nen no caigui, per exemple).
Els models més habituals permeten portar un nounat acabat de néixer, si aquest pesa més de tres quilos i mig, i nadons de fins a uns deu o onze quilos, però això pot variar segons la marca i el model precís. Quan el nadó és més petit, se sol col·locar de cara a l'adult, però quan té prou força al coll per mantenir-lo dret es pot posar també d'esquena a l'adult, és a dir de cara a l'exterior, perquè pugui veure més coses.

## Vegeu també

* Mètode pell a pell
* Mètode cangur
# Carbonell (motocicleta)

Carbonell fou una marca catalana de motocicletes, fabricades a Barcelona entre 1924 i 1927 pel fabricant de bicicletes Antoni Carbonell. Les Carbonell anaven equipades amb motor Villiers de 175 cc, i se'n fabricà una sèrie força curta.

## Referències

* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 307. ISBN 84-920886-5-6.
# Institut Nacional d'Estadística (Itàlia)

L'Institut Nacional d'Estadística (ISTAT) (en italià: Istituto Nazionale di Statistica) és l'òrgan estadístic del govern d'Itàlia. Va ser instituït el 1926, durant el feixisme, per tal de recollir de forma organitzada algunes dades essencials de la vida econòmica i demogràfica del país. El seu actual president és Giorgio Alleva.
Té com a missió el cens de la població, de les activitats productives i dels serveis i estudis estadístics mitjançant mostres de famílies (consum, treball, aspectes de la vida quotidiana, salut, seguretat, lleure, ús del temps, etc.).

## Presidència

Istituto Centrale di Statistica:
* Alberto Canaletti Gaudenti (1945-1949)
* Lanfranco Maroi (1949-1961)
* Giuseppe De Meo (1961-1980)
* Guido Maria Rey (1980-1989)
Istituto Nazionale di Statistica:
* Guido Maria Rey (1989-1993)
* Alberto Zuliani (1993-2001)
* Luigi Biggeri (2001-2009)
* Enrico Giovannini (2009-2013)
* Antonio Golini (2013-2014 pro tempore)
* Giorgio Alleva (2015-actualitat)

## Referències

* ↑ «About Italian National Institute of Statistics» (en anglès). Istat.it. Arxivat de l'original el 2018-12-26. [Consulta: 26 abril 2015].
* ↑ «Istat - President» (en anglès). Istat.it. Arxivat de l'original el 2018-12-26. [Consulta: 22 octubre 2011].
* ↑ «Presidenti e Direttori» (pdf) (en italià). Istat.it. Arxivat de l'original el 11 d'agost 2011. [Consulta: 2 juliol 2016].
* ↑ «Il Presidente dell'Istat» (en italià). Istat.it. [Consulta: 2 juliol 2016].

## Vegeu també

* Codi ISTAT

## Enllaços externs

* Institut Nacional d'Estadística - Lloc web oficial
* Institut Nacional d'Estadística - Lloc web oficial
# Émile Bodart

Émile Bodart (Roux, 8 d'abril de 1942) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1965 i 1975. Durant la seva carrera professional aconseguí 11 victòries.

## Palmarès

* 1966
** 1r a Buggenhout-Opstal
* 1967
** 1r a Melle
** 1r a Sirault
* 1968
** 1r a la Bordeus-París
** 1r a Herne-Kokejane
** 1r a Stekene
** 1r a Tienen
* 1971
** 1r a Watneys - Avia
** 1r a la Ronse-Tournai-Ronse
* 1973
** 1r a Lessines
* 1974
** 1r a Tisselt

### Resultats al Tour de França

* 1973. Abandona (9a etapa)

## Enllaços externs

* Palmarès i biografia d'Émile Bodart (francès)
# Brasenose College

El Col·legi Brasenose (anglès: Brasenose College) és un dels colleges que constitueixen la Universitat d'Oxford, al Regne Unit. El 2018 comptava amb un pressupost de 162,3 milions d'euros.

## Història

Fundat el 1509 pel jurista Sir Richard Sutton, natural de Prestbury, Cheshire, i per William Smyth, bisbe de Lincol. Aquest últim va aportar els diners per a la fundació de l'escola, mentre que el primer va comprar les terres on està situat. Es va construir sobre l'emplaçament que en època medieval ocupava el Brasenose Hall, una casa d'allotjament per als estudiants de la Universitat. El col·legi encara manté els tradicionals vincles amb el Bisbat de Lincoln.
Entre els primers benefactors de l'escola es trobava John Elton, canonge de la catedral de Salisbury i posteriorment canceller de la catedral de Hereford, qui va realitzar donacions el 1529 per a l'educació d'un familiar seu al Brasenose College. Altres notables benefactors han estat Alexander Nowell, Joyce Frankland, Elizabeth Morley, i Sarah Seymour, duquessa de Somerset.
El col·legi ja té 510 estudiants. El Principal (director) del col·legi és el prof. John Bowers. Els alumnes més coneguts inclouen l'exprimer ministre britànic David Cameron i l'actor Mark Williams.

## Referències

* ↑ https://www.bnc.ox.ac.uk/downloads/The_Brazen_Nose_2018_Small.pdf
* ↑ «A Brief History of Brasenose». Arxivat de l'original el 28 octubre 2012. http://www.bnc.ox.ac.uk/345/brasenose-college-archives-and-history-38/college-history-212/a-brief-history-of-brasenose-397.html Arxivat 21 de juliol 2013 at WebCite
* ↑ Adams, Reginald. The College Graces of Oxford and Cambridge. Perpetua Press, 1992, p. 54–55. ISBN 1-870882-06-7.
* ↑ "Brasenose alumnus becomes Prime Minister" Arxivat 22 October 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.. Brasenose College. No date. Consultat 2 gener 2012.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Tur virtual Arxivat 2013-01-20 a Wayback Machine.
# Halichoeres nigrescens

Halichoeres nigrescens és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Durban (Sud-àfrica) fins al sud-est de l'Índia, les Filipines, Hong Kong i nord-oest d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Amor de mis amores

Amor de mis amores és una pel·lícula de comèdia, drama i romanç mexicana de l'any 2014, produïda per Alex García, Santiago García Galván, Andrés Tagliavini, dirigida i escrita per Manolo Caro. L'argument es basa en la seva obra de teatre Un, dos, tres por mí y todos mis amores, protagonitzada per Sandra Echeverría, Sebastián Zurita, Marimar Vega, Erick Elías, Juan Pablo Medina i Mariana Treviño amb la participació especial de Itatí Cantoral, Lorena Velázquez, Lenny de la Rosa, Rossy de Palma i Arap Bethke.

## Sinopsi

Mentre Carlos viatja a Madrid a la recerca del seu millor amic, Javier, perquè sigui present en les seves noces, Lucía, la seva promesa, atropella per accident a Lleó, i d'aquesta trobada naixerà “l'amor a primera vista”, encara que Lluïa no sospita que ell està per casar-se en una setmana amb Ana, la que fins a aquest moment era “l'amor de la seva vida”.

## Repartiment

* Sandra Echeverría... Lucía
* Sebastián Zurita... León
* Marimar Vega... Ana
* Juan Pablo Medina... Carlos González
* Erick Elías... Javier González
* Mariana Treviño... Shayla
* Rossy de Palma... Dissenyadora
* Itatí Cantoral... Assaltant
* Lorena Velázquez... Mamà f'Ana
* Lenny de la Rosa... Amant de la Mamà d'Ana.
* Arap Bethke... xicot d'Andrea

## Producció

La pel·lícula fou produïda per la companyia dels germans Zurita Addiction House, i Itaca Films, i fou estrenada el 4 de setembre de 2014 a Mèxic.

## Nominacions

A la 44a edició de les Diosas de Plata Marimar Vega fou nominada al premi a la millor actriu i millor coactuació femenina.

## Referències

* ↑ «'Amor de mis amores': romances latinos demodé» (en spanish).
* ↑ «Còpia arxivada» (en spanish). Arxivat de l'original el 4 de novembre 2019. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ «'Amor de mis amores' – estreno en cines 10 de junio» (en spanish).
* ↑ «¿A qué se dedican los hijos de la actriz Christian Bach?» (en spanish).
* ↑ «Amor de mis amores» (en spanish).
* ↑ Revelan nominados de Las Diosas de Plata Arxivat 2015-04-09 a Wayback Machine., Crónica, 8 d'abril de 2015
# Myza

Myza és un gènere d'ocells de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per dues espècies:
* Myza celebensis - menjamel d'ulleres.
* Myza sarasinorum - menjamel d'orelles rosades.

## Referències

* ↑ Jobling, James A. The Helm dictionary of scientific bird names [electronic resource : from aalge to zusii]. London : Christopher Helm, 2010. ISBN 978-1-4081-3326-2.
* ↑ «ITIS - Report: Myza» (en anglès americà). [Consulta: 11 maig 2024].
# Cantó de Troyes-4

El cantó de Troyes-4 és un cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Troyes. Té sis municipis i part del de Troyes.

## Municipis

* Barberey-Saint-Sulpice
* La Chapelle-Saint-Luc (part)
* Le Pavillon-Sainte-Julie
* Payns
* Saint-Lyé
* Troyes (part)
* Villeloup

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1988 | Yves Prédiéri | PS, després UDF-radical |
| 1988-1994 | René Le Goas | PS |
| 1994- | Danièle Boeglin | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | 3.967 | 4.357 | 4.622 | 17.148 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Institut Nacional d'Al·lèrgies i Malalties Infeccioses (EUA)

El National Institute of Allergy and Infectious Diseases (NIAID, traduït com Institut Nacional d'Al·lèrgies i Malalties Infeccioses) és un dels 27 instituts i centres que formen els Instituts Nacionals de Salut (NIH), una agència del Departament de Salut i Serveis Humans dels Estats Units. La missió del NIAID és dur a terme investigacions bàsiques i aplicades per comprendre, tractar i prevenir millor les malalties infeccioses i immunitàries (i, entre aquestes últimes, específicament les al·lèrgiques).
El NIAID té laboratoris interns a Maryland i Hamilton, Montana, i finança la investigació realitzada per científics d’institucions dels Estats Units i de tot el món. El NIAID també treballa estretament amb socis acadèmics, industrials, governamentals i organitzacions no governamentals en esforços polifacètics i multidisciplinars per fer front a reptes emergents de salut com el virus pandèmic H1N1/09 i la pandèmia de COVID-19.

## Referències

* ↑ «Fiscal Year 2009 Fact Book: A Year in Review» (PDF), 03-12-2010. Arxivat de l'original el 2010-12-20.
# Ğazı Giray

Ğazı Giray és el nom dels següents personatges:
* Ğazı I Giray, kan de Crimea entre 1523 i 1524
* Ğazı II Giray (1554-1607), kan de Crimea
* Ğazı III Giray (1673-1708), kan de Crimea
# Halichoeres melasmapomus

Halichoeres melasmapomus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'est de l'Índic fins a les Illes Marqueses.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# John O'Shea

John Francis O'Shea (Waterford, 30 d'abril del 1981), és un futbolista professional irlandès que ha jugat de lateral, central i migcampista defensiu al Sunderland AFC de la Premier League anglesa. O'Shea, també juga per la selecció d'Irlanda des del 2001.

## Referències

* ↑ «John-O'Shea». Manchester United F.C.. Arxivat de l'original el 25 març 2011. [Consulta: 7 juliol 2011].
* ↑ «Player Profile: John O'Shea». Premier League. Arxivat de l'original el 15 setembre 2014. [Consulta: 19 agost 2013].

## Enllaços externs

* Perfil de John O'Shea a ManUtd.com (anglès)
* John O'Shea a FootballDatabase (anglès)
# Riel-les-Eaux

Riel-les-Eaux és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 74 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Riel-les-Eaux era de 74 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 53 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 16 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 51 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 32 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 8 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Riel-les-Eaux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 16 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 12 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 49 persones, 38 eren actives i 11 eren inactives. Les 38 persones actives estaven ocupades(22 homes i 16 dones).. De les 11 persones inactives 6 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta i 1 restaurant.
L'any 2000 a Riel-les-Eaux hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Riel-les-Eaux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Riel-les-Eaux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ictiocol·la

L'ictiocol·la (o cola de peix) és obtinguda de les bufetes natatòries de certs peixos, com l'esturió, el bacallà, el barb i la carpa. És un dels ingredients principals en l'elaboració de la gelatina, se sol comercialitzar en format de fulles transparents i s'utilitza generalment per donar més consistència a les gelatines de carn o de fruites; però també s'empra per a altres preparats, però sempre per consumir-los freds. Se sol emprar també com a adhesiu natural.

## Usos

En cuina s'empra la cola de peix quan es tem que la gelatina no resulta prou consistent. S'augmentarà la quantitat si el brou és d'escassa concentració, disminuint aquesta quantitat i suprimint-la en els brous molt concentrats.
Aquest tipus de gelatines s'empra en l'enquadernació de llibres per pegar les tapes al llom del mateix, es tracta d'una cola natural.

## Preparació

La cola de peix s'ha de posar a remullar en aigua freda per a qualsevol preparat que es vagi a fer amb ella i amb la suficient antelació perquè estigui ben remullada quan es vagi a afegir, i molt especialment per a la gelatina (de carn, au, peix o fruites), doncs al no estar ben remullada corre perill d'enterbolir després la gelatina per no haver-se dissolt a temps; és a dir, abans d'iniciar la clarificació. La cola de peix poc remullada es dissol amb molta dificultat en un líquid calent; sobretot la vora de les fulles, per ser més espès, triga encara més a dissoldre's.

## Referències

* ↑ Ronquillo, J.O.. Diccionario de materia mercantil, industrial y agrícola, 2: que contiene la indicación, la descripción y los usos de todas las mercancías (en castellà). Imprenta de Agustín Gaspar, 1853, p. 205.
* ↑ Acar, F.L.; Mallaina, C. Tratado de las falsificaciones de las sustancias medicamentosas y alimenticias y de los medios de reconocerlas (en castellà). Establecimiento Tipográfico de D. Domingo Ruíz, 1854, p. 106.
# Ĝ

Ĝ, en minúscules ĝ, (G amb accent circumflex) és la novena lletra de l'alfabet en esperanto, que correspon a una africada postalveolar sonora ([dʒ͡] en l'Alfabet Fonètic Internacional).
Ĝ també s'utilitza en l'idioma aleutià, on representa una fricativa uvular sonora.

## Vegeu també

* Ĉ
* Ĥ
* Ĵ
* Ŝ
* Ŭ

## Referències

* ↑ «1. Amiko Marko | Gramàtica | Esperanto en 12 lliçons». [Consulta: 30 abril 2024].