OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carbonatocianotriquita

La carbonatocianotriquita és un mineral de la classe dels sulfats segons la classificació de Nickel-Strunz i del grup dels carbonats segons la classificació de Dana. És un mineral estretament relacionat amb la cianotriquita i amb la camerolaïta; la semblança entre aquests minerals és tal que és necessària la difracció de raigs X per a poder-los diferenciar. Va ser descoberta l'any 1963 a la seva localitat tipus, al dipòsit de Balasauskandyk V, a Kazakhstan.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la carbonatocianotriquita pertany a «07.DE: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; sense classificar» juntament amb els següents minerals: mangazeïta, cianotriquita, schwertmannita, tlalocita, utahita, coquandita, osakaïta, wilcoxita, stanleyita, mcalpineïta, hidrobasaluminita, volaschioita, zaherita, lautenthalita i camerolaïta.

## Referències

* 1 2 «Carbonatecyanotrichite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 maig 2014].
* 1 2 «Carbonatecyanotrichite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 4 maig 2014].

## Bibliografia

* ANKINOVICH, E. A., GEKHT, I. I. & ZAITSEVA, R. I. (1963): A new variety of cyanotrichite - carbonate-cyanotrichite. Zap. Vses. Mineral. Obshch. 92, 458-463.
* American Mineralogist: 49: 441.
* Gröbner, J. (1997): Mineralien der Cyanotrichit-Gruppe aus Fundorten in Österreich. - Mineralien-Welt 8 (3), 27-30. (en alemany)
* Hager, S. L., Leverett, P. & Williams, P. A. (2009): Possible structural and chemical relationships in the cyanotrichite group. Canadian Mineralogist 47, 635-648.
* Mills, S.J., Christy, A.G., Schnyder, C., Favreau, G., Price, J.R. (2015): The crystal structure of camerolaite and structural variation in the cyanotrichite family of merotypes. Mineralogical Magazine, 78, 1527–1552.
# Rock Garden de Chandigarh

El Rock Garden és un jardí d'escultures de Chandigar, Índia, també conegut com a Nek Chand Rock Garden pel seu creador Nek Chand, que va començar el jardí en secret en el seu temps lliure el 1957. Avui dia s'estén sobre una superfície de quaranta acres (160.000 m²). Està completament construït amb residus industrials, de la llar i articles de rebuig. És a prop del llac Sukhna. Es compon de cascades artificials interconnectades i moltes altres escultures que s'han fet amb ferralla i altres tipus de residus (trossos d'ampolla o de rajola, ulleres, polseres, olles de ceràmica, lavabos, residus d'aparells elèctrics, etc.) col·locats en les parets dels corredors.

## Galeria

* Nek Chand Rock Garden famós per les seves escultures de ceràmica reciclada
* Entrada
* Dia dels Caiguts dedicació, 7 de juliol de 1988.
* Rock Garden, de Chandigarh.
* ballarines a Rock Garden, de Chandigarh.
* parets decorades al Rock Garden.

## Referències

* ↑ per Leslie Umberger, Erika Lee Doss, Ruth DeYoung Kohler (AMB), Lisa Stone (AMB), Jane Bianco (AMB). Nek Chand Rock Garden ' Sublim espais i mons visionaris: els entorns construïts d'artistes vernacles, Publicat per Princeton Architectural Press, 2007. ISBN 1568987285. Page 319 Page 322
* ↑ «Nek Chand's Rock Garden». Arxivat de l'original el 2011-06-15. [Consulta: 4 agost 2011].

## Vegeu també

* Parc Güell
* Trencadís

## Bibliografia

* Nek Chand d'art outsider: el jardí de roques de Chandigarh, per Luciènne Peiry, John Maizels, Philippe Lespinasse, Nek Chand. Publicat per Flammarion, 2006. ISBN 2080305182.
* Soumyen Bandyopadhyay i Iain Jackson. La col·lecció, la ruïna i el teatre: l'arquitectura, l'escultura i el paisatge en Nek Chand de Jardí de Roca, per Liverpool University Press, 2007. ISBN 1846311209

## Enllaços externs

* Observacions sobre el Jardí de Roca Arxivat 2011-08-30 a Wayback Machine.
# Nevelskoie

Nevelskoie (en rus: Невельское) és un poble del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. El 2012 tenia 77 habitants. Pertany al districte rural de Lazó.

## Referències

* ↑ Закон Хабаровского края от 14.03.2005 № 264 «Об административных центрах сельских поселений и муниципальных районов Хабаровского края»
# Zabàikino

Zabàikino (en rus: Забайкино) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 17 habitants. Pertany al districte municipal de Petrovsk.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Arxivat de l'original el 2021-09-08.
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Edicions Tres i Quatre

Edicions Tres i Quatre (3i4) és el nom comercial d'Eliseu Climent, editor, editorial valenciana creada el 1968 per Eliseu Climent i Rosa Raga. El seu nom, el mateix que el de la Llibreria Tres i Quatre, té a veure amb tres països i quatre barres, en referència als Països Catalans. A hores d'ara és una de les editorials més importants del País Valencià, amb col·leccions de literatura adreçades a públics de totes les edats. Convoca cada any els Premis Octubre. El seu catàleg està format per més de 500 obres.
Històricament ha complit la funció d'omplir el buit editorial al País Valencià, en el qual, durant bona part del darrer terç del segle xx, va ser quasi l'única editorial que publicava en català. Però a més a més va editar també autors que difícilment, per les seues peculiaritats dialectals, hagueren sigut editats o llegits al Principat de Catalunya, com ara Isa Tròlec, de forma tal que va cobrir un espai editorial desatès per les editorials de Barcelona. Tres i Quatre, però, va editar també en el seu moment les figures literàries més destacades de les lletres valencianes com foren en el seu moment Joan Fuster o Vicent Andrés Estellés. Actualment formen part de la seua nòmina autors valencians com Toni Cucarella o Joan Francesc Mira.
A banda de convocar els Premis Octubre des de l'any 1973, l'editorial va tenir la coneguda Llibreria Tres i Quatre a València, ara en mans d'un nous propietaris i amb el nom de FanSet des de 2013.

## Referències

* 1 2 3 «Edicions Tres i Quatre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ P, S. «Pere Aragonès, que riega a Acció Cultural con un millón de euros, asiste en Valencia a los Premis Octubre» (en castellà), 27-10-2023. [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ Press, Europa. «La llibreria Fan Set celebra deu anys amb una festa a l'Octubre Centre de Cultura Contemporània», 22-11-2023. [Consulta: 28 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Edicions Tres i Quatre
# Shrewsbury (Vermont)

Shrewsbury és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 1.108 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shrewsbury tenia 1.108 habitants, 426 habitatges, i 322 famílies. La densitat de població era de 8,5 habitants per km².
Dels 426 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,3% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 24,2% no eren unitats familiars. En el 19,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 32,3% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.472 $ i la renda mediana per família de 51.681 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.656 $ mentre que les dones 25.125 $. La renda per capita de la població era de 22.042 $. Entorn del 2,2% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shrewsbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shrewsbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Parc Nacional del llac Malawi

El Parc Nacional del llac Malawi és un parc nacional situat als districtes de Mangochi a la Regió Sud, i Salima a la Regió Central a l'extrem sud del llac Malawi. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1984.

## Parc

És l'únic parc nacional de Malawi que va ser creat per protegir els peixos i els hàbitats aquàtics. Tot i això, el Parc Nacional del llac Malawi hi inclou una bona quantitat de terra, incloent diverses petites illes al llac Malawi.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Lake Malawi National Park» (en anglès). [Consulta: 22 febrer 2021].
# Parc Nacional del Volcà Masaya

El Parc Nacional del Volcà Masaya, va ser declarat el primer Parc Nacional de Nicaragua el 27 de maig de 1979. El parc consta de 5 cràters, un dels quals encara està en actiu. El volcà Masaya és una caldera de 6 x 11,5 km que conté 13 orificis. La major part d'activitat va consistir en l'emanació de lava basàltica. Les erupcions piroclàstiques han construït tres cons principals: Masaya, Nindirí i Santiago. La fauna del volcà Masaya és nocturna. En algunes coves dels voltants del volcà hi ha diferents espècies de ratpenats.

## Cràter Santiago

El cràter Santiago es va formar entre 1850-1853. Les restes al voltant del cràter indiquen possibles fonts de foc en el Masaya, l'únic amb erupcions d'aquest tipus i el segon més jove a l'Amèrica Central. L'última erupció del volcà va ser l'any 1993.
El volcà desprèn gran quantitat de gasos tòxics. Grans quantitats de diòxid de sofre. Els vulcanòlegs estudien aquestes situacions per entendre l'impacte de la pluja àcida a la salut de les persones.

## Referències

* ↑ Noji, Eric K. Impacto de los desastres en la salud pública (en castellà). Pan American Health Org, 2000, p. 193. ISBN 9275323321.

## Enllaços externs

* Parc Nacional del Volcà Masaya - Lloc web oficial
* http://www.ineter.gob.ni/geofisica/vol/masaya/masaya.html Arxivat 2005-11-24 a Wayback Machine.
* http://www.marena.gob.ni/areas_protegidas/pn_volacan_masaya.htm Arxivat 2007-09-02 a Wayback Machine.
# PWZ Zuidenveld Tour

El PWZ Zuidenveld Tour, també conegut com a ZLM Tour o Zuid Oost Drenthe Classic és una competició ciclista d'un dia que es disputa des de 1992 pels Països Baixos al mes d'abril. Està reservada a ciclistes menors de 23 anys, i actualment forma part del calendari de l'UCI Europa Tour. El 2013 es va dividir en dues proves, una per carretera i una altra disputada sobre llambordes.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1992 | Jeroen Blijlevens | David Veenendaal | Tonnie Teuben |
| 1993 | Erik van der Heide | Marcel Vegt | Danny Stam |
| 1994 | Jan de Leeuw | Lex Nederlof | Ronald Withag |
| 1995 | Steven de Jongh | Jeroen Slagter | Arjan Vinke |
| 1996 | Michael van der Wolf | Rudi Kemna | Herold Dat |
| 1997 | Sander Olijve | Rudi Kemna | Martin van Steen |
| 1998 | Bart Boom | Ronald Mutsaars | Herman Fledderus |
| 1999 | Mark ter Schure | Andre van de Reep | Bjorn Vonk |
| 2000 | Bobbie Traksel | Gerben van de Reep | Herold Dat |
| 2001 | Edwin Dunning | Julien Smink | Wally Buurstede |
| 2002 | Angelo van Melis | Marcel Luppes | Arno Wallaard |
| 2003 | Pascal Hermes | Marcel Luppes | Jos Pronk |
| 2004 | Peter van Agtmaal | Peter Schep | Peter Olde Dubbelink |
| 2005 | Bart Boom | Jos Lucassen | Raynold Smith |
| 2006 | Jos Harms | Wim Stroetinga | Marco Bos |
| 2007 | Marco Bos | Marc Hester Hansen | Martijn Lust |
| 2008 | Marco Bos | Bert-Jan Lindeman | Joost Spring In't Veld |
| 2009 | Marcel Beima | Jasper Lenferink | Martijn Verschoor |
| 2010 | Peter Schulting | Glenn Clermonts | Bert-Jan Lindeman |
| 2011 | Bert-Jan Lindeman | Jos Harms | Niels de Blaauw |
| 2012 | Maurits Lammertink | Dries Hollanders | Bart van Haaren |
| 2013 (1) | Jeff Vermeulen | Niko Eeckhout | Grischa Janorschke |
| 2013 (2) | Brian van Goethem | Johim Ariesen | Sjoerd Kouwenhoven |
| 2014 | Wim Stroetinga | Phil Bauhaus | Dylan Groenewegen |
| 2015 | Jeff Vermeulen | Wim Stroetinga | Nicolai Brøchner |
| 2016 | Elmar Reinders | Taco van der Hoorn | Yoeri Havik |
| 2017 | Rick Ottema | Joey van Rhee | Stef Krul |
| 2018 | Stef Krul | Maarten van Trijp | Aksel Nõmmela |
| 2019 | Luuc Bugter | Bas van der Kooij | Yves Coolen |
| 2020 | no disputat | no disputat | no disputat |
| 2021 | Elmar Reinders | Daan van Sintmaartensdijk | Richard Habermann |
| 2022 | Coen Vermeltfoort | Tomáš Kopecký | Marcus Sander Hansen |

## Referències

* ↑ «Zuidenveld Tour (Hol) - Cat.1.2». [Consulta: 26 juny 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2017-10-16 a Wayback Machine.
* Palmarès de PWZ Zuidenveld Tour a sitiodeciclismo.net
* Palmarès de Zuid Oost Drenthe Classic I a sitiodeciclismo.net
* Palmarès de Zuid Oost Drenthe Classic II a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Pas d'Agua Negra

El Pas d'Agua Negra (castellà: Paso de Agua Negra) és un coll fronterer entre les repúbliques de Xile i Argentina, situat en la serralada dels Andes a una altura de 4.780 metres sobre el nivell mitjà del mar. Uneix la II Regió de Coquimbo, Xile amb la Província de San Juan, Argentina.

## Galeria

* Pas de Agua Negra, costat argentí
* Pas de Agua Negra, costat xilè
* Penitentes a prop del cim

## Referències

* ↑ «Pasos fronterizos» (en castellà). Ministerio de Relaciones Exteriores de Chile. Arxivat de l'original el 2015-02-26. [Consulta: 6 març 2015].
* ↑ «Paso Internacional de Agua Negra» (en castellà). Gendarmeria Nacional Argentina. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 6 març 2015].

## Enllaços externs

* Paso de Agua Negra (castellà)
# París-Corrèze

La París-Corrèze és una competició ciclista professional per etapes que es disputa annualment a França. La seva sortida es troba al sud de París (departament de Cher) i finalitza al departament de Corresa. La prova fou impulsada pel ciclista professional retirat Laurent Fignon.
Es disputa des del 2001. Durant les primeres edicions constava de tres etapes, però actualment i des del 2006 es disputa sols en dues.
La cursa transcorre pel Massís Central, però soles ser homes ràpids o fins i tot esprintadors els que guanyin la cursa.
El primer vencedor fou el noruec Thor Hushovd. Cap ciclista ha aconseguit guanyar la cursa més d'una vegada.

## Palmarès

| Edició | Guanyador | Segon | Tercer |
| 2001 | Thor Hushovd | Saulius Ruskys | Scott Sunderland |
| 2002 | Baden Cooke | Bernhard Eisel | René Haselbacher |
| 2003 | Cédric Vasseur | Christophe Rinero | Rik Verbrugghe |
| 2004 | Philippe Gilbert | Simon Gerrans | Koen de Kort |
| 2005 | Frédéric Finot | Christophe Le Mevel | Christophe Rinero |
| 2006 | Didier Rous | Rémi Pauriol | Noan Lelarge |
| 2007 | Edvald Boasson Hagen | Oscar Gatto | Radoslav Rogina |
| 2008 | Miyataka Shimizu | Brice Feillu | Noan Lelarge |
| 2009 | Francisco Ventoso | Freddy Bichot | Laurent Beuret |
| 2010 | Mickaël Buffaz | Gianni Meersman | Johan Le Bon |
| 2011 | Samuel Dumoulin | Bert de Waele | Thomas Degand |
| 2012 | Egoitz García | Guillaume Bonnafond | Johann Tschopp |
| 2013 | No disputada | No disputada | No disputada |

## Palmarès por països

| País | Victòries |
| França | 5 |
| Espanya | 2 |
| Noruega | 2 |
| Austràlia | 1 |
| Bèlgica | 1 |
| Japó | 1 |

## Enllaços externs

* Fitxa de la cursa a sitiodeciclismo.net
* Web oficial Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine.
# Passaron

Passaron (en grec antic Πασσαρών) era la ciutat capital dels molossos de l'Epir, on vivien els reis i on es feien les assemblees amb el poble per prestar juraments mutus de governar segons les lleis i d'obeir-les i defensar el regne, segons diu Plutarc.
L'any 330 aC es va convertir en la capital del nou regne de l'Epir, fins que l'any 295 aC, el rei Pirros va fixar a Ambràcia la capital. L'any 167 aC la va ocupar el pretor Luci Anici Gal
Sembla que la ciutat estava situada prop de la costa. Anna Comnena esmenta un port que es deia Passara que podria ser la mateixa ciutat, però generalment es pensa que és la moderna Dhramisiús, al sud-sud-oest de Janina, on hi ha considerables ruïnes, una part en bon estat de conservació.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Passaron». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 abril 2021].
# Passarel·la Gaudí

La Pasarel·la Gaudí és la pasarel·la de moda més important dels Països Catalans. Nasqué a la dècada de 1980 a Barcelona i és de caràcter anual.
El 2006 es va dividir en dues esdeveniments i va canviar el seu nom pels de Passarel·la Gaudí Núvies (que és una part de Barcelona Bridal Fashion Week) i Barcelona Fashion Week.

## Referències

* ↑ 080 Barcelona Fashion. [Consulta: 13 d'abril]

## Enllaços externs

* 080 Barcelona Fashion Week
* Barcelona Bridal Fashion Week
* Barcelona Bridal Night Arxivat 2020-05-11 a Wayback Machine.
# Passarel·la de vaixell

Una passarel·la nàutica (alemany: „Laufgang“) són estructures dissenyades per facilitar l'accés segur entre el moll o els vaixells auxiliars, permetent embarcar i desembarcar passatgers d'un vaixell.

## Orígens

La forma primitiva de la passarel·la era una drissa rebaixada per arribar a bucs més alts, més còmode que una escala de corda. L'ús actual va anar evolucionant en lloc de les cordes com a mitjà o camí d'accés al vaixell.

## Descripció

En el transport marítim, una passarel·la és una part integral del vaixell i es pot plegar fora del vaixell o possiblement empènyer-se hidràulicament o baixar de la coberta o, de manera similar a un pont, és un component independent. Als vaixells de vela antics, la barana de la passarel·la sol ser una corda elaboradament decorada.
Una passarel·la també s'anomena "passeig per la costa" (foto superior) o (en francès) "passerella". En el transport marítim en particular, això també es coneix com a passarel·la.

## Galeria

* El sistema Ampelmann utilitza un hexàpode per a una passarel·la per compensar l'onatge. Això facilita la transferència entre el proveïdor i les estructures offshore.
* Passeres del creuer "Aurora"
* Passerella del bergantí de la goleta Greif (Stelling)
* Passerella del Gorch Fock

## Referències

* ↑ Ursula Hermann, Knaurs etymologisches Lexikon, Stichwort: Gangway, 1983, S. 172
* ↑ Fallreep. In: wissen.de
* ↑ Fallreep. In: de.academic.ru

## Bibliografia

* de Navarrete, M.F.. Diccionario marítimo español (en castellà). Imprenta real, 1831.

## Enllaços externs

* «Yacht Stairs / Yacht Boarding Stairs». New Wave Fabrication, 11-02-2015. [Consulta: 29 maig 2024].
# París-Roubaix 1964

La París-Roubaix 1964 fou la 62a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 19 d'abril de 1964 i fou guanyada pel neerlandès Peter Post, que s'imposà a l'esprint en l'arribada a Roubaix en un grup format per 4 ciclistes. Aquesta ha estat l'edició més ràpida de la història d'aquesta cursa, en recórrer la distància a una velocitat de 45,129 km/h. Segon i tercer foren els belgues Benoni Beheyt i Yvo Molenaers. Amb aquesta victòria Post trencà una ratxa de 7 anys consecutius en què la victòria anava a parar a mans belgues.
137 ciclistes van prendre la sortida, acabant 81 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Peter Post | Flandria-Romeo | 5h 52' 19" |
| 2 | Benoni Beheyt | Wiel's-Groene Leeuw | m. t. |
| 3 | Yvo Molenaers | Wiel's-Groene Leeuw | m. t. |
| 4 | Willy Bocklant | Flandria-Romeo | m. t. |
| 5 | Louis Proost | Solo-Superia | + 2' 28" |
| 6 | Frans Melckenbeeck | Mercier-BP-Hutchinson | + 2' 32" |
| 7 | Jean Stablinski | St.Raphael-Gitane-Campagnolo | m. t. |
| 8 | Jan Janssen | Pelforth-Sauvage-Lejeune | m. t. |
| 9 | Gilbert Desmet | Wiel's-Groene Leeuw | m. t. |
| 10 | Tom Simpson | Peugeot-BP-Englebert | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl
# Pedro Fernández de Castro y Andrade

Pedro Fernández de Castro y Andrade de Portugal y de Zuñiga (Monforte de Lemos, ±1576 - Madrid, 1622) fou un noble gallec que ostentà els títols de VII Comte de Lemos, IV Marquès de Sarria, V Comte de Vilalba, III d'Andrade i Gran d'Espanya de primera classe.
El rei Felip III d'Espanya el va nomenar president del Consell d'Índies el 1587. El 1608 va ser nomenat Virrei de Nàpols i posteriorment fou president del Consell d'Itàlia.
Lope de Vega va ser el seu secretari. Fou mecenes de grans escriptors de l'època com Miguel de Cervantes, que li va dedicar entre altres obres la segona part del Quixot, Luis de Góngora o Francisco de Quevedo. A més, el seu gran interès per la literatura també el va portar a escriure diverses cartes i poemes.

## Bibliografia

* Pardo de Guevara y Valdés, Eduardo. Los Señores de Galicia (en castellà), 2000. ISBN 84-89748-71-3.
* Martínez García, Mónica. Pedro Fernández de Castro, O Gran Conde de Lemos (en castellà). ISBN 84-453-3763-7.
* Vázquez, Germán. Historia de Monforte y su Tierra de Lemos (en castellà). ISBN 84-241-9865-4.
* Enciso Alonso-Muñumer, Isabel. Nobleza, Poder y Mecenazgo en tiempos de Felipe III; Nápoles y el Conde de Lemos (en castellà). ISBN 978-84-9739-057-6.
* Hermida Balado, Manuel. Vida del VII Conde de Lemos (interpretación de un mecenazgo) (en castellà). Madrid: Nos, 1948.

## Referències

* ↑ «Pedro Fernández de Castro y Andrade». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pedicura

La pedicura és el tractament de les afeccions cutànies còrnies pròpies dels peus. Un pedicur o pedicura, anomenat correntment callista, és la persona que practica la pedicura. Un tractament de pedicura també és una manera de millorar l'aspecte dels peus i les ungles. Ofereix un servei similar a una manicura.
La paraula pedicura ve del llatí pedis, que significa "turmell", i de cura, que significa "atenció". També significa la cura dels peus i les ungles dels peus. Un pedicura pot ajudar a prevenir les malalties de les ungles i alteracions de les ungles. La pedicura no es limita només a les ungles; les cèl·lules de la pell de la part inferior dels peus, en general mortes, són llimades amb una pedra rasposa anomenada pedra tosca. A més, l'atenció de la cama per sota del genoll s'ha convertit en un tractament comú i ara s'espera de serveis inclosos en les pedicures. La cura de les cames inclou la depilació ja sigui a través d'afaitat o depilació amb cera seguit d'una exfoliació granular, aplicació de cremes hidratants i massatges.

## Referències

* ↑ «Pedicura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pedicura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* "Pedicure Soothes and Tingles, Leaving Manliness Intact", New York Times, Abril de 2006. (anglès)
* "Preventing Pedicure Foot Spa Infections" Arxivat 2009-02-02 a Wayback Machine., The United States Environmental Protection Agency. (anglès)
# Pas Cobert (el Papiol)

El Pas Cobert és una obra amb elements romànics del Papiol (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pas cobert que actualment forma part d'un habitatge plurifamiliar. És un carreró adossat a l'edifici de la rectoria. L'entrada és un arc de mig punt amb l'interior d'embigat de fusta i sortida també d'arc de mig punt. A un dels laterals veiem senyals d'un arc el·líptic, avui cegat. Aquest mur és de la rectoria, actualment molt transformada.

## Història

Espai integrat dins del conjunt medieval de la població, molt destruïda durant la guerra civil (1936- 1939).

## Referències

* 1 2 «Pas Cobert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].