OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1965

Les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1965 es van celebrar el 25 de novembre de 1965 amb una nova incontestable victòria del Partit Unionista de l'Ulster (PUU) de Terence O'Neill.

## Resultats

| Partit | Líder | Vot popular | % | Escons | Canvi (de 1965) |
| Partit Unionista | Terence O'Neill | 191.896 | 59,1% | 36 | +2 |
| Laboristes | Tom Boyd | 66.323 | 20,4% | 2 | -2 |
| Nacionalistes | Eddie MacAteer | 26.748 | 8,2% | 9 | -3 |
| National Democrats | Ciaran McKeown | 15.206 | 4,7% | 1 | +1 |
| Liberals | Albert McElroy | 12.618 | 3,9% | 1 | |
| Laboristes independents | | 4.371 | 1,4% | | |
| Partit Republicà Laborista | Gerry Fitt | 3.326 | 1,0% | 1 | +1 |
| Moviment Nova Irlanda | | 3.111 | 1,0% | | |
| Republicà independent | | 682 | 0,2% | | |
| Comunistes | Hugh Moore | 308 | 0,2% | | |

## Referències

* (anglès) Resultats electorals al Parlament del Nord d'Irlanda Arxivat 2017-11-16 a Wayback Machine.
# Mountain City (Tennessee)

Mountain City és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 2.383 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mountain City tenia 2.383 habitants, 1.136 habitatges, i 664 famílies. La densitat de població era de 278 habitants/km².
Dels 1.136 habitatges en un 22,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,3% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 41,5% no eren unitats familiars. En el 38,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 20,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.587 $ i la renda mediana per família de 31.406 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.042 $ mentre que les dones 19.145 $. La renda per capita de la població era de 17.202 $. Entorn del 21,6% de les famílies i el 27,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mountain City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mountain City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Decimoputzu

Decimoputzu (en sard, Dèximu Putzu) és un municipi italià, dins de la Província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 4.025 habitants. Es troba a la regió de Campidano di Cagliari. Limita amb els municipis de Decimomannu, Siliqua, Vallermosa, Villasor i Villaspeciosa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Gianfranco Sabiucciu | Centredreta |
# Eógan mac Néill

Eógan mac Néill (ortografia moderna: Eoghan mac Néill) (m. 465) era fill de Niall Noígiallach i avantpassat epònim de la dinastia de Cenél nEógain dels Uí Néill del nord, que fundà el Regne d'Ailech i més tard Tír Eoghain. El seu territori ocupà els comtats de Tyrone, Armagh, Down, Antrim, Derry i el nord-oest de Donegal i Argyll a Escòcia. El seu enterrament s'ha situat a la península d'Inishowen, al comtat de Donegal.
Eógan mac Néill era amic íntim de Patrici i en va rebre la benedicció. Amb el seu germà, el gran rei Lóegaire mac Néill (m. 462), fou un dels jutges en la disputa sobre la successió d'Amalgaid (m. 440), rei de Connacht, entre els seus fills que competien per governar el territori de Tir Amalgaidh al nord-oest de Connacht. Fou enterrat a l'església de St. Patrick d'Iskaheen, Inishowen, Donegal. Una placa hi diu: "Eoghan, príncep d'Inis Eóghain, fill de Niall dels Nou Ostatges. Mort el 465 de dolor pel seu germà Conall (Gulban). Batejat per Patrick i enterrat a Uisce Chaoin". Els seus fills van ser Muiredach mac Eógain, Fergus mac Eoghain, fundador del Cenél Fergusa; i Anghusa Mac Eoghain, fundador del Cenel Anghusa. El manuscrit anomenat Laud 610 Genealogies (Oxford, Bodleian Biblioteca Laud 610, fo. 75un 1, s. XV) dona set clans de descendents del Cenél nEogain, al Bredach.

## Referències

* ↑ All dates per The Chronology of the Irish Annals, Daniel P. McCarthy.
* ↑ T. M. Charles-Edwards, Early Christian Ireland, pàg. 51.
* ↑ T. M. Charles-Edwards, Early Christian Ireland, pàg. 26.

## Bibliografia

* Annals of Ulster at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* Byrne, Francis John (2001), Irish Kings and High-Kings, Dublin: Four Courts Press, ISBN 978-1-85182-196-9
* Charles-Edwards, T. M. (2000), Early Christian Ireland, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-36395-0
* Revised edition of McCarthy's synchronisms at Trinity College Dublin.
# Decàpolis alsaciana

La Decàpolis (Zehnstädtebund o Dekapolis en alemany) alsaciana fou una aliança de deu ciutats del Sacre Imperi Romà a Alsàcia. Aquesta lliga fou fundada el 1354 i es va mantenir fins al 1679.
El 1359 l'emperador Carles IV ratificà el tractat pel que se unien les ciutats de Haguenau, Colmar, Wissembourg, Turckheim, Obernai, Kaysersberg, Rosheim, Münster, Sélestat i Mülhausen. Haguenau n'esdevingué la capital mentre que Estrasburg, una altra ciutat lliure imperial, es mantingué fora de l'aliança. El 1515, Mulhouse abandonà l'aliança i es va coaligar amb els cantons suïssos. Fou substituïda per Landau.
L'aliança fou durament sacsejada per la Guerra dels Trenta Anys, a conseqüència de la qual bona part de la regió fou annexada a França per la Pau de Westfàlia en 1648. La signatura del Tractat de Nimega el 1679 va suposar definitivament la fi de la Decàpolis.
# Lluís Carles de Borbó-Dues Sicílies

Lluís Carles de Borbó-Dues Sicílies (Nàpols, 19 de juliol de 1824 - París, 5 de març de 1897) Príncep de les Dues Sicílies amb el tractament d'altesa reial.

## Biografia

Nascut a la ciutat de Nàpols, capital del Regne de les Dues Sicílies, el dia 19 de juliol de 1824, essent fill del rei Francesc I de les Dues Sicílies i de la infanta Maria Isabel d'Espanya. Lluís Carles era net per via paterna del rei Ferran I de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Carolina d'Àustria, mentre que per via materna ho era del rei Carles IV d'Espanya i de la princesa Maria Lluïsa de Borbó-Parma.
El dia 29 d'abril de 1844 es casà a Nàpols amb la princesa Januaria del Brasil, filla del rei Pere IV de Portugal i de l'arxiduquessa Maria Leopoldina d'Àustria. La parella tingué quatre fills:
* SAR el príncep Lluís de Borbó-Dues Sicílies, comte de Roccaguglielma, nat el 1845 a Nàpols i mort a Niça el 1909. Es casà a Nova York el 1869 morganàticament amb Amelia Bellow-Hamel.
* SAR la princesa Maria Isabel de Borbó-Dues Sicílies, nada a Nàpols el 1846 i morta a Nàpols el 1859.
* SAR el príncep Felip de Borbó-Dues Sicílies, nat a Nàpols el 1847 i mort a París el 1922. Es casà morganàticament a Londres el 1882 amb Flora Boonen.
* SAR la princesa Maria Manuela de Borbó-Dues Sicílies, nada a Nàpols el 1851 i morta a Nàpols el mateix 1851.
Lluís Carles morí a París l'any 1891.
# Eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1975

Les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1975 tingueren com a objecte escollit la Convenció Constitucional que havia d'aprovar una nova constitució per a Irlanda del Nord, i es van celebrar l'1 de maig de 1975.
Després del fracàs del govern format després dels Acords de Sunningdale, el juliol de 1974 el govern de Harold Wilson va aprovar un nou projecte constitucional per a Irlanda del Nord i convocà noves eleccions. Els partits agrupats en l'UUUC no arribaren a un acord amb el SDLP i practicaren sovint l'obstruccionisme, de tal manera que el maig de 1976 el govern britànic decidí governar directament el territori.

## Resultats

| Partit | Líder | Vot popular | % | Escons | Canvi (de 1973) |
| Partit Unionista (UUUC) | Harry West | 167.214 | 25,4% | 19 | +10 |
| SDLP | Gerry Fitt | 156.042 | 23,7% | 17 | -2 |
| Partit Democràtic Unionista (UUUC) | Ian Paisley | 97.073 | 14,8% | 12 | +4 |
| Vanguard (UUUC) | William Craig | 83.507 | 12,7% | 14 | +7 |
| Aliança | Oliver Napier | 64.657 | 9,8% | 8 | |
| Partit Unionista d'Irlanda del Nord | Brian Faulkner | 50.891 | 7,7% | 5 | |
| Laboristes | David Bleakey | 9.102 | 1,4% | 1 | -1 |
| Unionista independent | Hugh Smyth | 13.775 | 1,9% | 1 | |
| Clubs Republicans | Tomás Mac Giolla | 14.515 | 2,2% | | |
| Lleialista independent | Frank Millar | 5.687 | 0,9% | 1 | |
| Independent | | 4.091 | 0,6% | | |
| Partit Unionista (dissidents) | | 2.583 | 0,4% | | |
| Independent | | 2.052 | 0,3% | | |
| Comunistes | Michael O'Riordan | 378 | 0,1% | | |

## Referències

* (anglès) Resultats electorals al Parlament del Nord d'Irlanda Arxivat 2017-11-16 a Wayback Machine.
* Resultat de les eleccions de 1975
# Monestir d'Achi

El monestir d'Achi o monestir d'Achi de Sant Jordi (en georgià: აჭის წმ. გიორგის სახელობის მონასტერი) és una església medieval ortodoxa georgiana situada a la vora del llogaret d'Achi, a la regió de Gúria, al sud-oest de Geòrgia, a 9 km al sud de la ciutat d'Ozurgueti.

## Arquitectura

El monestir d'Achi és una església d'una única nau, construïda en obra de pedra picada. Edificat a la fi del segle xiii o principis del XIV, va ser posteriorment rebatejat, renovat i envoltat d'una muralla defensiva. Tot l'interior està pintat al fresc. Alguns murals, que daten de finals del segle xiii, traeixen les afinitats amb l'art paleòleg, són rareses iconogràfiques, com les que representen la vida de sant Jordi. Una de les inscripcions que l'acompanyen, en grec, esmenta Onèsim, de l'Imperi de Trebisonda, probablement un pintor. Els tons daurat, vermell i verd brillant prevalen en la pintura d'Achi, que es combinen harmoniosament amb un fons gris blavós. Una inscripció georgiana en escriptura asomtavruli, a la façana oriental, diu així: «Sant Jordi, intercedeix pels senyors Saghir, Rati i Ushanian, i intercedeix per Nikoloz d'Achi i els picapedrers Mikel i Mkhetsidze».

## Història

El monestir d'Achi va ser afavorit pels prínceps de Gúria, especialment Simó I Gurieli i Kaikhosro I Gurieli al segle xvii. Tots dos van fer importants donacions a l'església i Kaikhosro la va convertir en un metoquió de la seu del bisbat del monestir del Creador. L'abadia d'Achi va ser hereditària de la família Salukvadze-Taqaishvili. L'església albergava una creu de plata daurada amb una inscripció georgiana que esmentava la reina Tamara de Geòrgia, descoberta per Ekvtime Taqaishvili. L'objecte va ser conservat per la família Salukvadze durant l'època soviètica i va tornar a l'església d'Achi l'any 2015.
L'església d'Achi va ser restaurada per a ús cristià el 1991, i està inscrita en el registre dels Monuments Culturals destacats de Geòrgia.

## Galeria

* Vista general exterior
* Inscripció
* Plànol de l'església
* Baix relleu

## Referències

* 1 2 3 4 «აჭის ეკლესია [Achi Church]». A: ka:ენციკლოპედია საქართველო, ტ. 1. Encyclopaedia Georgia, Vol. 1 (en georgià), 1997, p. 277.
* ↑ ; Mindorashvili, Davit; Bragvadze, Zurab; Kvatsadze, Marine «აჭვი [Achvi]». A: ქართლის ცხოვრების ტოპოარქეოლოგიური ლექსიკონი. Topoarchaeological Dictionary of Kartlis Tskhovreba (The History of Georgia) (en georgià). Tbilisi: Georgian National Museum, 2013, p. 71. ISBN 978-9941-15-896-4.
* ↑ «В Ачийский храм возвращён крест святой царицы Тамары. A cross of the Holy Queen Tamar is returned to the Achi Church» (en rus). Pravoslavie.ru, 30-10-2015 [Consulta: 15 abril 2017].
# Dauradet cantaire occidental

El dauradet cantaire occidental (Pseudocolopteryx citreola) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones amb matolls a prop de l'aigua i pantans del centre de Xile i nord i centre de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Dauradet cantaire occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Etiam si omnes, ego non

Etiam si omnes, ego non és una frase llatina sovint utilitzada com a lema, que es pot traduir aproximadament com a «Encara que ho facin els altres, jo no». S'utilitza com a expressió per a indicar la dissidència individual respecte a poders despòtics o injustícies aprovades per les masses i l'opinió pública.
La frase s'ha utilitzat, per exemple, com a lema heràldic de la família Clermont-Tonnerre, com a títol d'un poema d'Ernest Myers, o a la inscripció de la tomba del filòsof italià Giuseppe Rensi. És també el lema de l'escamot d'operacions especials italià C.O.F.S. Una adaptació més llarga de la frase pot trobar-se al passatge dels Vulgata de l'Evangeli segons Mateu: Respondens autem Petrus ait illi et si omnes scandalizati fuerint in te ego numquam scandalizabor («Pere va respondre: Tots els altres es poden allunyar de tu. Però jo mai ho faré»).Una variant de la frase, Et si omnes ego non, es podia veure escrita a la porta de la casa de l'oficial alemany anti-nazi Philipp von Boeselager, emfatitzant la necessitat de mantenir les opinions i judicis morals d'un mateix, fins i tot davant d'una opinió social majoritària contrària. La darrera part de la frase és també el títol alemany del llibre autobiogràfic de Joachim Fest: Ich nicht.

## Referències

* ↑ La mia armata a cavallo per abbattere il nazismo.
* ↑ von Boeselager, P. Valkyrie: The Plot To Kill Hitler. Orion, 2009, p. 4. ISBN 978-0-297-85754-9.
* ↑ Pröse, T. Jahrhundertzeugen: Die Botschaft der letzten Helden gegen Hitler. 18 Begegnungen (en alemany). Heyne Verlag, 2016, p. 121. ISBN 978-3-641-20142-5.

## Vegeu també

* Locucions llatines
# Decúbit supí

El decúbit supí és una posició anatòmica del cos humà que es caracteritza per:
* Posició del cos estirada sobre un pla horitzontal, amb l'esquena tocant a terra.
* Coll en posició neutra, amb mirada dirigida al zenit.
* Membres superiors estesos enganxats al tronc i amb el dors de les mans cap amunt.
* Extremitats inferiors també esteses amb peus en flexió neutra i punta dels dits grossos cap amunt.
En aquesta posició es defineixen les posicions del cos pel que fa als tres eixos de l'espai:
* Eix anteroposterior: per davant es diu anterior o ventral (excepte en les extremitats inferiors que és dorsal). Per darrere es diu posterior o dorsal.
* Eix craneocaudal: per dalt es diu superior, cranial, cefàlic i per baix es diu inferior o cabal.
* Eix transversal: cap a la línia mitjana es diu medial o intern, i cap a l'exterior (dreta o esquerra) es diu lateral o extern dreta o esquerra respectivament. La dreta o esquerra sempre és pel que fa al cos observat.

## Usos en cirurgia

Aquesta posició corporal és una de les més usades en cirurgia; s'usa principalment per l'abordatge de l'abdomen, coll anterior i cirurgia de membre superior.

## Referències

* ↑ decúbit supí a Optimot
* ↑ «Decúbit supí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Carrillo Soto, Irma Aracelli; Barajas Colom, José Angel; Gonzalez Alanis, Alfredo Federico. «Capítulo6: Classificació de la patogènia quirúrgica menor susceptible al tractament en el primer nivell d'atenció». A: Dr Jesús Tapia Jurat. Introducció a la cirurgia (en castellà). Mèxic: McGraw-Hill, 20 setembre 2011, p. 73-117. ISBN 978-607-02-2469-0.

## Vegeu també

* Supinació
* Decúbit
* Decúbit lateral
* Decúbit pron

## Enllaços externs

* «Gàfic animat de pronació i supinació».
# Amargos

Els amargos són unes galetes de pasta seca tradicionals de Menorca.
Originalment es menjaven per Nadal, però ara s'elaboren i es compren durant tot l'any. No se sap amb certesa, però es pensa que el seu origen es troba en els ametllats de la península Ibèrica. Es fan amb ametlles senceres, bullides i després triturades, entre les quals n'hi solia haver d'amargues, mesclades amb sucre, pela ratllada de llimona i clara d'ou, i posteriorment cuites breument al forn.

## Referències

* ↑ Xim Fuster i Manel Gómez a Menorca: gastronomía y cocina. Sant Lluís. 2005. Ed. Triangle Postals. ISBN 84-8478-187-9

## Vegeu també

* Cuina menorquina
Viccionari
# Comunitat de comunes del País de Limours

La Comunitat de comunes del País de Limours (oficialment: Communauté de communes du pays de Limours) és una Comunitat de comunes del departament de l'Essonne, a la regió de l'Illa de França.
Creada al 2001, està formada per 14 municipis i la seu es troba a Briis-sous-Forges.

## Municipis

* Angervilliers
* Boullay-les-Troux
* Briis-sous-Forges
* Courson-Monteloup
* Fontenay-lès-Briis
* Forges-les-Bains
* Gometz-la-Ville
* Janvry
* Les Molières
* Limours
* Pecqueuse
* Saint-Jean-de-Beauregard
* Saint-Maurice-Montcouronne
* Vaugrigneuse

## Referències

* ↑ CC du Pays de Limours

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Lluís Canalda i Salamó

Lluís Canalda i Salamó (Santa Bàrbara, Montsià, c. 1896 – Barcelona, 23 de novembre de 1961) fou un tenor català.
Fill del farmacèutic Pablo Canalda. Estudià cant al Conservatori del Liceu de Barcelona. El 1914 actuà a Carmen, al costat de Concepció Supervia i Mercè Capsir, al Gran Teatre del Liceu de Barcelona. Aquell mateix any cantà, també amb Supervia, a Samson et Dalila. Aviat s'especialitzà en papers wagnerians (Siegmund, Parsifal, Tristany, Sigfrid), que cantà al Liceu, al Coliseo dos Recreios de Lisboa, al Teatro Regio de Torí o al Teatro Real de Madrid. El 1918 estrenà La llama, obra pòstuma de José María Usandizaga. Enregistrà diversos fragments d'òperes de Wagner, Puccini i Leoncavallo i cantà per darrera vegada al Liceu el 1926, amb unes memorables funcions de Parsifal, al costat de la companyia alemanya que representava l'obra. Cantà també a l'estranger i va triomfar a Itàlia. Després es va dedicar a la formació. Un carrer de Tortosa porta el seu nom.

## Referències

* ↑ «Necrologia» (en castellà). La Vanguardia, 24-11-1961. [Consulta: 6 febrer 2018].
* ↑ «Dades biogràfiques». findagrave. [Consulta: 6 febrer 2018].
* ↑ «Lluís Canalda i Salamó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fallece Manuel Gas, uno de los grandes bajos de la lírica española» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 6 febrer 2018].
# Eleccions legislatives de Cap Verd de 1975

Les eleccions legislatives de Cap Verd de 1975 es van celebrar a Cap Verd en juny de 1975 com a preliminar de la independència de Portugal el 7 de juliol del mateix any. Aleshores al país l'únic partit legal era el Partit Africà per la Independència de Guinea i Cap Verd (PAIGCV) i als votants se'ls va demanar que aprovessin o rebutgessin la llista del PAIGCV de 56 membres per a l'Assemblea Nacional del Poble. La llista fou aprovada pel 95,6% de votants, amb una participació del 86,7%.

## Resultats

| Partit | Vots | % | Escons |
| Partit Africà per la Independència de Guinea i Cap Verd | 100.835 | 95,6 | 56 |
| En contra | 4.688 | 4,4 | – |
| Total | 105.503 | 100 | 56 |
| Votants registrats/participació | 121.724 | – |
| Font: Nohlen et al. ||||

## Referències

* ↑ Eleccions a Cap Verd African Elections Database
* ↑ Nohlen, D, Krennerich, M & Thibaut, B (1999) Elections in Africa: A data handbook, p198 ISBN 0-19-829645-2
# Monestir Símonov

El monestir Símonov (rus: Симонов монастырь) es troba a la ciutat russa de Moscou i va ser establert el 1370 pel monjo Fiodor, nebot i deixeble de Sergi de Ràdonej.
El terreny on s'assenta aquest monestir ortodox, pertanyia anteriorment a Stepan Khovrin, un boiar d'origen got, progenitor de la família Golovín. Va prendre els vots monàstics al monestir sota el nom de Simon, motiu pel qual el monestir es diu Símonov. El 1379, el monestir va ser desplaçat mitja milla a l'est, en convertir la ubicació original del monestir en cementiri de la batalla de Kulikovo, fet que encara es commemora a la vella església Símonov.
Durant el segle xv, el monestir era el més ric de Moscou. Entre els monjos erudits que van viure i treballar en el monestir hi ha Vassian Kosoi-Patrikéiev i Màxim el Grec. El 1405 es va erigir una catedral de pedra blanca, que seria ampliada posteriorment per ordre d'Ivan el Terrible. En defensar el monestir els accessos meridionals de Moscou, seria fortament fortificat en la dècada de 1640. L'última addició al complex va ser el campanar històric modelat d'acord amb el Campanar d'Ivan el Gran del Kremlin de Moscou.
El monestir va ser abolit pels bolxevics el 1923, i poc després, part dels edificis van ser demolits per fer lloc per a la construcció d'una planta d'automòbils. Les estructures supervivents són del segle xvii i inclouen tres torres amb aparença de canó i edificis auxiliars d'estil barroc Narixkin. Recentment el govern de Moscou va anunciar plans per una reconstrucció a gran escala del famós monestir.
D'acord amb diferents fonts, part dels antics edificis del monestir van ser transferits del Ministeri de Cultura de l'URSS a l'Església ortodoxa russa i a la comunitat ortodoxa de sords, que van començar les obres de restauració i reconstrucció de les instal·lacions. El primer servei després de la restauració va tenir lloc el 1992.

## Referències

* ↑ Monasterio Símonov Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., es.mobilytrip.com (castellà) [consulta: 03-04-2014]
* ↑ Simonov Monastery, placeandsee.com (anglès) [consulta:03-04-2014]
* ↑ Dionisi, en rus
* ↑ "Tserkovny Vestnik", en rus
* ↑ Pravoslavie.ru lloc, en rus

## Enllaços externs

* http://fr.structurae.de/structures/data/index.cfm?id=s0012145
* http://www.elmundo.es/elmundo/2004/03/14/sociedad/1079297828.html
# Dauradet cantaire oriental

El dauradet cantaire oriental (Pseudocolopteryx flaviventris) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones amb matolls a prop de l'aigua i pantans de l'est de Bolívia, Paraguai, sud del Brasil i Uruguai.

## Referències

* ↑ «Dauradet cantaire oriental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Francesc Mañé i Lluís

Francesc Mañé i Lluís (Barcelona, 18 de març de 1905 - Barcelona, 23 de juny de 1972) fou un futbolista català de la dècada de 1930.
Provenia del FC Poble Nou, i comença a destacar al CE Júpiter on jugà diverses temporades. Va jugar dues temporades amb el RCD Espanyol, amb qui disputà tres partits de lliga i nou del campionat de Catalunya. Posteriorment fou jugador del FC Calella (1932-35). Jugà un partit amb Catalunya el 1929.
El 16 d'abril de 1949 fou objecte d'un homenatge amb la participació de Júpiter i Espanyol.

## Referències

* ↑ «El keeper Mañé». Mundo Deportivo, 06-02-1928. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Dos casos más». Mundo Deportivo, 10-08-1927. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 «Fitxa de Mañé». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «En el campo del Español el homenaje a Patricio Caicedo». Mundo Deportivo, 18-03-1929 [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ «El lunes homenaje a Mané». Mundo Deportivo, 16-04-1949. [Consulta: 1r abril 2015].
# Mibora

Mibora és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* M. minima (L.) Desv.
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònims

Chamagrostis Borkh., Knappia Sm., Micagrostis Juss., nom. inval., Rothia Borkh., Sturmia Hoppe.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 30.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-10. [Consulta: 30 juny 2008].