OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Ecosistema de Yellowstone

El Gran Ecosistema de Yellowstone és un dels últims ecosistemes gairebé intactes que queden a la zona temperada del nord de la Terra. Està situat al nord de les muntanyes Rocoses, en zones del nord-oest de Wyoming, el sud-oest de Montana i l'est d'Idaho, i té una extensió d'uns 22 milions d'acres. El parc nacional de Yellowstone i la zona calenta de la Caldera de Yellowstone estan ubicats dins de l'ecosistema.
La zona ha esdevingut un lloc emblemàtic entre els grups de conservació que promouen la gestió dels ecosistemes. El Gran Ecosistema de Yellowstone és un dels principals laboratoris naturals del món en matèria d'ecologia del paisatge i geologia de l'Holocè, i és una destinació turística de fama mundial. També és la llar de les diverses plantes i animals autòctons de Yellowstone.

## Referències

* ↑ «The Greater Yellowstone Ecosystem» (en anglès). Our Living Resources, 27-09-2006. Arxivat de l'original el 27 de setembre de 2006. [Consulta: 23 abril 2021].
* 1 2 «Greater Yellowstone Ecosystem» (en anglès). The Trust for Public Land. [Consulta: 23 abril 2021].
* 1 2 «Yellowstone, naturaleza a la americana» (en castellà). National Geographic, 14-06-2017. [Consulta: 23 abril 2021].
* ↑ Turner, Jack. Travels in the Greater Yellowstone (en anglès). Thomas Dunne Books, 2008-04-01. ISBN 978-0-312-26672-1.
# Giovanni Maria Bononcini

Giovanni María Bononcini, (batejat a Montecorone di Zocca, prop de Mòdena, el 23 de setembre de 1642 - Mòdena, 19 d'octubre de 1678), va ser un compositor i violinista italià, pare d'una dinastia musical: els compositors Giovanni Battista Bononcini i Antonio Maria Bononcini eren fills seus.
Va ser compositor de la cort de Mòdena i més tard mestre de capella en San Giovanni in Monte i Sant Petroni de Bolonya. Al mateix temps va ser membre de l'Acadèmia Filharmònica d'aquesta ciutat, lloc que va abandonar el 1671 en ser admés com a violinista en la cort de Mòdena. Des de 1674 fins a la seua mort, l'any 1678, en que va ser substituït per Giuseppe Colombi, va ser mestre de capella de la catedral de Mòdena, on entre d'altres alumnes tingué a Antonio Maria Pacchioni.
L'obra de Giovanni Maria Bononcini és, sobretot, instrumental. En els seus Trattenimenti estableix ja clarament una distinció entre els gèneres da chiesa i da camera; a més, va contribuir a fer progressar la cantata amb veu solista d'estil bolonyès, en la que els instruments són sol·licitats constantment i les parts vocals estan dominades per esquemes instrumentals.

## La seua obra

* Música instrumental: 9 llibres de peces diverses (balleti, sonates, simfonies, danses…), Trattenimenti musicali a 3-4 stromenti, Bolonya, 1675.
* Música vocal: Madrigals a 5 veus i Arie; 2 llibres de Cantate per camera a voce sola (1677-78); un dramma da camera, I primi voli dell'aquila Austriaca del soglio imperiale alla gloria, Mòdena, 1667.
* ↑ * Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 40, pàg. 1325. (ISBN 84-239-4540-5)
# Giovanni Mantovani

Giovanni Mantovani (Gudo Visconti, Llombardia, 5 de febrer de 1955) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1977 i 1988. Combinà el ciclisme en pista amb la carretera.
En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa al Giro d'Itàlia de 1980, el Giro del Vèneto de 1981, la Milà-Vignola de 1982 i la Tres Valls Varesines de 1985, així com diverses etapes en curses d'una setmana. En pista destaca la medalla d'argent en la prova de puntuació al Mundial de Besançon de 1980.

## Palmarès

* 1974
** 1r al Gran Premi Somma
* 1977
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Pulla
* 1979
** Vencedor d'una etapa de la Volta al País Basc
* 1980
** Vencedor de 2 etapes del Giro d'Itàlia
* 1981
** 1r al Giro del Vèneto
** Vencedor de 2 etapes del Giro del Trentino
* 1982
** 1r a la Milà-Vignola
** Vencedor de 2 etapes de la Ruta del Sud
* 1983
** 1r al Giro de l'Etna
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Pulla
* 1984
** 1r al Giro de la Pulla i vencedor de 2 etapes
* 1985
** 1r als Tres Valls Varesines
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Pulla
* 1986
** 1r a la Niça-Alassio
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Pulla

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1980. 57è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1981. 65è de la classificació general
* 1982. Abandona
* 1984. Abandona (22a etapa)
* 1985. 109è de la classificació general
* 1986. 115è de la classificació general
* 1987. Abandona (11a etapa)
* 1988. Abandona (13a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1979. Fora de control (15a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1985. Abandona (15a etapa)

## Referències

* ↑ «MANTOVANI Giovanni 2». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «Palmarès de Giovanni Mantovani (Ita)». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giovanni MANTOVANI» (en italià). [Consulta: 27 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Giovanni Mantovani a sitiodeciclismo.net
# Giovanni Ricci

Giovanni Ricci (Florència, Itàlia, 17 d'agost de 1904 – Milà, Itàlia, 9 de setembre de 1973) va ser un matemàtic italià.
Ricci va estudiar en la Escola Normal Superior de Pisa, on va obtenir un doctorat el 1925, orientat per Luigi Bianchi, amb una tesi sobre geometria diferencial. Després de dos anys com assistent a Roma va tornar a Pisa com a professor de la Escola Normal Superior de Pisa. El 1936 va ser professor d'anàlisi a Milà.
Va treballar amb la teoria dels nombres additius com la conjectura de Goldbach, sobre la distribució dels nombres primers i el setè problema de Hilbert (nombres transcendents).
El 1957 va ser triat membre de la Accademia de Lincei. Entre els seus doctorands figura Enrico Bombieri. Ricci va ser president de la Unione Matematica Italiana.

## Referències

* ↑ Giovanni Ricci al Mathematics Genealogy Project.
* ↑ Sansone, 1975, p. 7-8.

## Bibliografia

* Cugiani, Marco «Commemorazione di Giovanni Ricci» (en italià). Rendiconti del Seminario Matematico e Fisico di Milano, Vol. 43, Num. 1, 1973, pàg. 6-23. DOI: 10.1007/BF02924835. ISSN: 1424-9286.
* Cugiani, Marco «Giovanni Ricci (1904-1973)» (en anglès). Acta Arithmetica, Vol. 46, Num. 4, 1986, pàg. 303-311. ISSN: 0065-1036.
* Guerraggio, Angelo; Nastasi, Pietro. Italian Mathematics Between the Two World War (en anglès). Birkhäuser, 2006. ISBN 3-7643-6555-2.
* Sansone, Giovanni «Giovanni Ricci» (en italià). Celebrazioni Lincee, Vol. 85, 1975, pàg. 1-18. OCLC: 955654477.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Giovanni Ricci» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Giovanni Ricci (1904 - 1973)». Mathematica Italiana. [Consulta: 3 agost 2021]. (italià)
* «Giovanni Ricci». MATEpristem. [Consulta: 3 agost 2021]. (italià)
* «Biblioteca Matematica Giovanni Ricci». Università degli Studi di Milano. [Consulta: 3 agost 2021]. (italià)
# Granollers (Torrefeta i Florejacs)

Granollers, també conegut com a Granollers de Segarra és un petit nucli de població de tan sols 4 habitants que forma part del municipi de Torrefeta i Florejacs (la Segarra). L'origen del topònim podria deure's al zoònim «granolla», forma antiga equivalent a l'actual granota. El nucli està situat al nord-est del terme i a ponent de Selvanera, poble amb el qual formaven terme independent fins al segle xix. La població està formada per dues masies, Ca l'Alsedà i Ca l'Espinal i l'església dedicada a Sant Jaume, sufragània de la de Sant Sebastià i Sant Isidre de Selvanera. A prop del poble trobem els aiguamolls o patamolls de Granollers, zona humida d'interès per l'avifauna que alberga.

## Referències

* 1 2 «Torrefeta i Florejacs». IDESCAT. [Consulta: 18 maig 2019].
* 1 2 VV.AA. Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1445-X.
* ↑ «Granollers». Consell Comarcal de la Segarra. Arxivat de l'original el 30 de juny 2019. [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Granollers (Torrefeta i Florejacs)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Aiguamolls de Granollers». Consell Comarcal de la Segarra. Arxivat de l'original el 30 de juny 2019. [Consulta: 30 juny 2019].
# Golden Horseshoe

El Golden Horseshoe (en anglès: Ferradura Daurada), és una subregió del sud de Ontario, Canadà que se situa en l'extrem oest del llac Ontario amb els seus límits exteriors estenent-se des del llac Erie al sud i la badia Georgian al nord. La regió està densament poblada i industrialitzada. La major part d'ella pertany igualment a l'àrea metropolitana del Gran Toronto i Hamilton, al Corredor Quebec-Windsor i a la Megalòpolis dels Grans Llacs. Amb una població de 8,76 milions d'habitants de 2011, el Golden Horseshoe constitueix més d'una cambra de la població canadenca, i conté més de dos terços de la població de Ontario fent d'ella una de les majors concentracions de població d'Amèrica del Nord. Encara que geogràficament és considerada una subregió del sud d'Ontario, el Greater Golden Horseshoe és també usat per descriure a la regió metropolitana que s'estén per tota l'àrea, incloent centres urbans menors fos del nucli de la regió.
El nucli de la regió comença en Niagara Falls en l'extrem aquest de la península de Niàgara i s'estén cap a l'oest, envoltant l'extrem oest del llac Ontario passant per Hamilton per llavors girar cap al nord-est per dirigir-se a la seva ciutat principal, Toronto (en la costa nord-oest del llac Ontario), abans d'acabar en Oshawa, a l'est de Toronto. La regió s'endinsa en totes adreces des de la riba del llac Ontario, cap al sud-oest fins a Brantford, cap a l'oest fins a l'àrea de Kitchener-Waterloo, cap al nord fins a Barrie, i cap al nord-est fins a Peterborough. Tota la regió cobreix una àrea d'aproximadament 33500 km², dels quals, 7300 km² (el 22%) pertany a l'àrea protegida del Greenbelt (el cinturó verd).

## Referències

* ↑ «Portrait of the Canadian Population in 2006: Subprovincial population dynamics, Greater Golden Horseshoe». Statistics Canada, 2006 Census of Population, 13-03-2007. Arxivat de l'original el 2007-03-15. [Consulta: 13 març 2007].
# Gremutxi (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Gremutxi».
Gremutxi - Гремучий (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 3 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Golovsxinó

Golovsxinó (en rus: Головщино) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2013 tenia 376 habitants. Pertany al districte rural de Griazi.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
* ↑ http://rgada.info/opisi/1354-opis_487-1/0006.jpg
* ↑ Часовня на могиле мужа Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine. // Gorod48
# Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1984

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units d'Amèrica) es disputaren deu proves d'halterofília, totes elles en categoria masculina. Les proves es realitzaren el dia 29 de juliol de 1984 al Gersten Pavilion de la Loyola Marymount University.
Participeren un total de 186 halters de 48 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 52 kg | Zeng Guoqiang | Zhou Peishun | Kazushito Manabe |
| – 56 kg | Wu Shude | Lai Runming | Masahiro Kotaka |
| – 60 kg | Chen Weiqiang | Gelu Radu | Tsai Wen-Yee |
| – 67.5 kg | Yao Jingyuan | Andrei Socaci | Jouni Grönman |
| – 75 kg | Karl-Heinz Radschinsky | Jacques Demers | Dragomir Cioroslan |
| – 82.5 kg | Petre Becheru | Robert Kabbas | Ryoji Isaoka |
| – 90 kg | Nicu Vlad | Dumitru Petre | David Mercer |
| – 100 kg | Rolf Milser | Vasile Groapa | Pekka Niemi |
| – 110 kg | Norberto Oberburger | Stefan Tasnadi | Guy Carlton |
| + 110 kg | Dean Lukin | Mario Martinez | Manfred Nerlinger |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | R.P. de la Xina | 4 | 2 | 0 | 6 |
| 2 | Romania | 2 | 5 | 1 | 8 |
| 3 | RFA | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 4 | Austràlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Itàlia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Estats Units | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Canadà | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Japó | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 9 | Finlàndia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 10 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10 | República de la Xina | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Gratuitous Games

Gratuitous Games va ser una empresa desenvolupadora de videojocs. Va crear videojocs per les consoles Nintendo 64, GameCube, Xbox i PlayStation 2.

## Videojocs creats

* Cruis'n Exotica (Nintendo 64}
* Gex 3: Deep Cover Gecko (Nintendo 64}
* MLB Slugfest 20-03 (GameCube, PlayStation 2)
* Soldier of Fortune II: Double Helix (Xbox)
# Granatina

Granatina és un gènere d'ocells de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per dues espècies:
* Granatina ianthinogaster - bec de coral porpra.
* Granatina granatina - bec de coral de cara lila.
# Gravity Probe B

Gravity Probe B és un satèl·lit artificial desenvolupat per la NASA i la Universitat Stanford per comprovar dues prediccions de la teoria general de la relativitat d'Albert Einstein. Va ser llançat el 20 d'abril de 2004 per un coet Delta des de la Vandenberg Air Force Base, que va obtenir resultats reeixits que van ser presentats els primers de maig de 2011.
El satèl·lit, que orbita a 650 km d'altura en una òrbita polar, porta quatre petits giroscopis continguts en un vas Dewar de 1500 litres de capacitat i refredat amb heli líquid a 1,8 Kelvin, el desplaçament serà mesurat amb una precisió sense precedents per detectar petits canvis en la direcció de gir. Aquests petits canvis serien deguts a la manera en què l'espaitemps és distorsionat per la massa i el gir de la Terra. Els giroscopis van ser construïts a partir d'esferes de quars recobertes de niobi, que a les temperatures de l'heli líquid es torna superconductor, que permet que els giroscopis puguin ser suspesos elèctricament. Els canvis en l'eix de rotació dels giroscopis (que giren a 10.000 revolucions per minut) són mesurats per magnetòmetres ultrasensibles.
La nau s'estabilitza per rotació (entre 0,1 i 1 revolucions per minut). Els propulsors de posició s'alimenten de l'heli que refreda el vas Dewar.

## Resultats reeixits

Al maig de 2011 l'Administració Nacional d'Aeronàutica i de l'Espai dels Estats Units, NASA, va informar que la missió Gravity Probe B va poder confirmar les dues prediccions clau derivades de la teoria general de la relativitat per la qual cosa havia estat dissenyada la nau. Al seu torn la Universitat Stanford va informar que després de trenta-un anys d'investigacions, deu anys de preparatius, un any i mig de vol i cinc anys d'anàlisi de dades; el grup encarregat del projecte va arribar als resultats finals de la prova que marca una fita en la teoria formulada per Albert Einstein el 1916.

## Referències

* ↑ «Einstein acierta otra vez: la gravedad terrestre deforma el espacio y el tiempo» (en castellà). abc.es. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «Sonda espacial de la NASA comprueba que la teoría de Einstein es correcta» (en castellà). El Universo. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «La Gravity Probe B confirma dues teories de l'espaitemps d'Einstein» (en anglès). NASA, 03-05-2011. Arxivat de l'original el 2013-05-22. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «Resum dels resultats experimentals finals de GP-B» (en anglès). Universitat Stanford, 04-05-2011. [Consulta: 22 maig 2011].
* Wade, Mark. «Gravity Probe B» (en anglès), 2008. [Consulta: 14 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Lloc web de la Gravity Probe B a la NASA Arxivat 2022-01-22 a Wayback Machine.
* Primers resultats de la Gravity Probe B Arxivat 2008-08-29 a Wayback Machine.
* Gravity Probe B a Real Time Satellite Tracking
# Grummelscheid

Grummelscheid (en luxemburguès: Grëmmelescht; en alemany: Grümelscheid) és una vila de la comuna de Winseler, situada al districte de Diekirch del cantó de Wiltz. Està a uns 45 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Grummelscheid». [Consulta: 29 setembre 2015].
# Gran Premi de Denain 2017

El Gran Premi de Denain 2017 va ser la 59a edició del Gran Premi de Denain. Es disputà el 13 d'abril de 2016 sobre un recorregut de 196,4 km amb sortida i arribada a Denain. La cursa formava part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.HC.
El vencedor final fou el francès Arnaud Démare (FDJ), que s'imposà a l'esprint.

## Equips

L'organització convidà a 18 equips a prendre part en aquesta edició del Gran Premi de Denain.

## Classificació final

Fonts: ProCyclingStats Cycling Archives :

## Referències

* ↑ «Demare bate a Bouhanni y a Molano en el esprint del GP Denain». El Mundo Deportivo, 13-04-2017 [Consulta: 13 abril 2017].
* ↑ «Startlist 2017 » 59th GP de Denain - Porte du Hainaut / Valenciennes Métropole (1.HC)». [Consulta: 13 abril 2017].

## Enllaços externs

* Gran Premi de Denain 2017 - Lloc web oficial
# Grimpa-soques ala-rogenc

El grimpa-soques ala-rogenc. (Dendrocincla anabatina) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita la selva humida des d'Oaxaca cap a l'est, a través de la Península de Yucatán, Belize, nord de Guatemala, nord d'Hondures i est de Nicaragua, fins al sud de Costa Rica.
# Grimpa-soques becblanc

El grimpa-soques becblanc (Dendrexetastes rufigula) és una ocell sud-americà de la família dels furnàrids. És l'únic membre del gènere Dendrexetastes.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, a les terres baixes, per l'est dels Andes, des del sud-est de Colòmbia, cap al sud, a través de l'est de l'Equador i del Perú fins al nord de Bolívia i oest amazònic del Brasil. Guaiana i Brasil septentrional.

## Referències

* ↑ «Grimpa-soques becblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2-1-2021 (català)
# Miatli

Miatli (en rus: Миатли) és un poble del Daguestan, a Rússia, que el 2019 tenia 4.788 habitants. Pertany al districte rural de Kiziliurt.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Psychoda talamanca

Psychoda talamanca és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba al Brasil i Costa Rica (la província de Limón).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L. W., 1996. Preliminary taxonomy of Costa Rican Psychodidae (Diptera), exclusive of Phlebotominae. Revista de Biología Tropical, 44 (Suppl. 1):1-81.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Danilo Cordeiro, Freddy Bravo i Claudio J. B. de Carvalho, 2011. Taxonomy of Brazilian Psychoda (Latreille, 1796) (Diptera, Psychodidae) with the description of thirteen new species. Zootaxa 3101: 1–37.
* ↑ Instituto Nacional de Biodiversidad de Costa Rica (castellà)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Psychoda tiencensis

Psychoda tiencensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wagner, R., 2003. Psychodidae from Central Asia and adjacent regions (Insecta: Diptera: Psychodidae). Beitraege zur Entomologie, 53(1): 107-122. Akademie Verlag, Alemanya.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Priocharax ariel

Priocharax ariel és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,5 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 32-34.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Negro i Orinoco.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. 1998. Relaçocões filogenéticas e definição do género Roeboides, Günther (Ostariophysi; Characiformes; Characidae). Comun. Mus. Ciênc. Tecnol. PUCRS, Sér. Zool. Porto Alegre (CMCT), 11: 19-59.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Puca Pucara

Puca Pucara és una construcció militar ubicada a prop de Cusco, al Perú. Aquesta fortalesa és composta de grans murs, terrasses i escalinates i era part del conjunt defensiu de Cusco en particular i de l'Imperi Inca en general.
Puca Pucara rep el seu nom en quítxua de "Fortalesa Vermella", a causa del color vermell que adquireixen les roques durant el crepuscle. Puca Pucara és una altra mostra d'arquitectura militar que a més va funcionar com a centre administratiu, i ens convida a recórrer les seves andanes, terrasses superposades, escalinates i passatges per on van transitar mítics personatges de l'imperi inca.

## Vegeu també

* Imperi Inca
# Pucadelphys andinus

Pucadelphys andinus és una espècie extinta de marsupial didelfimorf de la família Didelphidae. Les seves restes fòssils, datades en el Paleocè, procedeixen de Tiupampa (Bolívia).

## Referències

* ↑ Folha: Fósseis de 35 gambás primitivos são encontrados na Bolívia (portuguès)