OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jenfelder Bach

El Jenfelder Bach (en baix alemany Jenfelder Beek) és un riu a l'estat d'Hamburg a Alemanya.
Neix a Jenfeld, a prop del carrer am Jenfelder Bach. A Billstedt desemboca al Schleemer Bach que desguassa via el Bille i l'Elba al mar del Nord. Ja l'any 1988, el comitè local de l'SPD va proposar de recuperar la natura del riu.
* El sender a la riba del riu
* El riu i el sender en passar sota el carrer Glinder Straße
* Aiguabarreig del Jenfelder Bach i del Schleemer Bach

## Referències

* ↑ «Bach soll wieder natürlich fließen». Hamburger Abendblatt, 21-10-1988, pàg. 9.(traducció: El riu ha de tornar a córrer naturalment)
* Conca del Bille (Bil·le)
Haken • Oberhafen • Oberhafenkanal • Schleusenkanal • Hochwasserbassin • Rückerskanal • Billekanal • canal de Billbrook • Bullenhuser Kanal • Tiefstackkanal • Steinbrookgraben • Glinder Au o Steinbek • Havighorster Graben • Forellenbach • Schleemer Bach • Barsbek • Jenfelder Bach • Bornbek • Bornmühlenbach • Ladenbek • Kampbille • Schleusengraben • Brookwetterung • Schulenbrooksbek • Dalbek • Knollgraben • Forstgraben • Trittauer Mühlenbach • Amelungsbek • Corbek • Schwarzer Au :
# Joan de Foix

Joan de Foix (1450 - Etampes, França 1500) fou infant de Navarra, comte d'Etampes i vescomte de Narbona.

## Orígens familiars

Fill del comte Gastó IV de Foix i la reina Elionor I de Navarra.

## Núpcies i descendents

El 1476 es casà amb Maria d'Orleans, germana de Lluís XII de França i neta de Carles VII de França. D'aquest matrimoni nasqueren:
* l'infant Gastó de Foix (1489-1512), comte d'Etampes i duc de Nemours
* la infanta Germana de Foix (1490-1538), casada el 1505 Ferran el Catòlic
El 1462, es produeix la invasió francesa del Rosselló en virtut de Tractat de Baiona a l'inici de la Guerra civil catalana contra Joan el Gran, sent designats Bernat d'Oms i de Santapau com a senescal de Rosselló i Cerdanya i governador i capità general dels comtats, mentre Joan de Foix era designat un nou lloctinent. A la mort de Francesc I de Navarra contestà la successió de Caterina en virtut de la Llei sàlica, reprenent-se la Guerra civil navarresa fins que les dues parts van arribar a un acord a Tarbes el 7 de setembre de 1497, en virtut del qual la filla de Joan, Germana de Foix, es casaria amb el rei Ferran el Catòlic amb la possibilitat de tenir fills successors als regnes catalans.

## Referències

* ↑ Arbeloa Muru, Víctor Manuel «La desaparición casi inevitable del pequeño reino pirenaico» (en castellà). Príncipe de Viana, 254, 2011, pàg. 628. ISSN: 0032-8472 [Consulta: 7 maig 2023].
# Joan Vidal

Joan Vidal és el nom dels següents personatges:
* Joan Vidal i Llobet (1984 -), compositor i bateria català
* Joan Vidal de Ciurana (1971 -), secretari del Govern de la XI Legislatura de la Generalitat de Catalunya
* Joan Vidal de Llobatera i Iglesias (1840 - 1909), advocat, periodista i polític carlí català
* Joan Vidal i Jumbert (1860 - 1928), escriptor, periodista i autor de teatre popular català
* Joan Vidal i Carlá (1828 - 1894), sacerdot, professor de teologia i polític carlí català
* Joan Vidal i Gayolà (1943 -), antropòleg i polític català
* Joan Vidal i Prat (1893 - 1975), pioner de la radiodifusió a Espanya
* Joan Vidal i Ventosa (1880 - 1966), artista català, especialitzat en la pintura, el gravat i la fotografia
* Joan Vidal i Valls (1853 – 1925), advocat i polític republicà català, diputat provincial i regidor municipal
* Joan Vidal i Ramos (1888 -1975), arquitecte alacantí i acadèmic
* Joan Vidal (prevere), prevere del segle XV
# Joaquín Navarro-Valls

Joaquín Navarro-Valls (Cartagena, 16 de novembre de 1936 - Roma, 5 de juliol de 2017) fou un metge i periodista, portaveu del Vaticà entre el 1984 i el 2006, durant el pontificat de Joan Pau II.

## Biografia

Estudià a la Universitat de Granada, Universitat de Navarra i Universitat de Barcelona, on es llicencià en Medicina i Quirúrgica el 1961, en Periodisme el 1968 i en Ciències de la Comunicació el 1980. Fou professor de Medicina entre 1962 i 1964. Com a periodista, abans de treballar pel Vaticà fou fundador de la revista universitària Diagonal de Barcelona el 1964, president de l'Associació de Premsa Estrangera a Itàlia, corresponsal de Nuestro Tiempo, i des del 1977 corresponsal a Itàlia del diari ABC. També fou membre de la delegació de la Santa Seu per a les conferències internacionals de l'ONU del Caire (1994), Copenhague (1995), Beijing (1995) i Istanbul (1996).
Fou portaveu del Vaticà durant 22 anys en què va acompanyar Joan Pau II en 128 viatges. A la seva jubilació recordava més durs foren els de la dècada del 1980, al final de la Guerra Freda. Quan deixà de ser el portaveu de la Santa Seu passà a treballar al consell assessor de la Universidad Campus Bio-Mèdic de Roma.

## Referències

* ↑ López, María-Paz «Joaquín Navarro Valls: "Juan Pablo II cambió la historia de millones de personas"». La Vanguardia, 30-04-2011 [Consulta: 4 juliol 2014].
* 1 2 3 Redacció. «Director de la Sala de Prensa de la Santa Sede». aciprensa.com. Aciprensa. [Consulta: 4 juliol 2014].
* ↑ Redacció «Joaquín Navarro-Valls: “El milagro más grande de Juan Pablo II era su vida cotidiana”». Rome Reports, 08-04-2004 [Consulta: 4 juliol 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 4 juliol 2014].
* 1 2 Menor, Darío «Joaquín Navarro-Valls: «Juan Pablo II abrió una nueva época»». La Razón, 03-05-2011 [Consulta: 4 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina personal
# Joaquín Oltra Sanchis

Joaquín Oltra Sanchis (El Genovés, 10 de novembre de 1960) és un pilotari valencià conegut com a Oltra en nòmina de l'empresa ValNet. Va ser dauer del Raspall i l'escala i corda i actualment fa de feridor.
Començà a jugar amb 17 anys al Raspall, modalitat molt arrelada al seu poble natal, sent un dels màxims exponents de la modalitat durant quatre anys. En 1978 es dona a conèixer com a jugador d'escala i corda guanyant campionats juvenils. El raspall continua sent la seua modalitat preferida arribant a convertir-se en figura professional, fins que, després del servei militar, torna a intentar de bell nou jugar a Escala i corda, aconseguint el seu propòsit, tot convertint-se en un dels millors professionals del moment. Es va mantenir en l'elit fins als anys 90, amb un Bancaixa i dos subcampionats. Com a escalater, fou reconegut per la seua potència i, sobretot, molt restador de pilota per davant, a més de saber entrar-li per dalt a volea i bot de braç.
En acabar la seua carrera com a rest, als 40 anys, Oltra continua actiu als trinquets, ara com a feridor. Va començar al de Castelló, Ribera Alta, donant el bot a Pelayo poc després. Oltra s'ha consolidat com el millor feridor del moment, amb una tècnica especial, ja que enrosca la pilota. La seua manera de ferir va ser tan determinant que els jugadors demanaren que se li llevara la falta perquè arriscara menys. Els aficionats consideren que la seua actuació a la final de l'Individual de 2011 va ser decisiva perquè guanyara Àlvaro.

## Palmarès

* Escala i corda:
** Campió del Campionat Nacional d'Escala i Corda: 1990 i 1993
** Subcampió de l'Individual: 1986
** Campió del Circuit Bancaixa: 1994
** Subcampió del Circuit Bancaixa: 1995 i 1997
** Campió Campionat MAVDA
** Campió Campionat Sub 21
** Campió del Trofeu Nadal de Benidorm, 3 voltes

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Zahinos, Àlex «Ferir és un art». Ferida [València], num. 1, 01-12-2016, pàg. 5-12. V2969-2016.

## Enllaços externs

* Fitxa de ValNet Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
# Joaquín Navarro Estevan

Joaquín Navarro Estevan (Almeria, 19 de setembre de 1939 - Madrid, 28 d'abril de 2007) va ser un magistrat i polític andalús, adscrit al socialisme marxista.

## Ressenya biogràfica

Llicenciat en Dret per la Universitat de Granada, va ser professor de Filosofia del Dret en la Universitat de Salamanca (1962-1963), de l'Escola Sindical de Madrid (1965-1969) i de Teoria de l'Estat en la Universitat Complutense de Madrid (1967-1969). Així mateix va ser jutge d'Instrucció (1971-1977) i magistrat de la Sala Desena de l'Audiència Provincial de Madrid.
Va ser membre fundador de l'associació de jutges Justícia Democràtica des de 1973. Militant del PSP des de 1974, pel qual va resultar escollit senador per Almeria a les eleccions generals espanyoles de 1977. Després de l'entrada del PSP en el PSOE, es va afiliar a aquest partit, pel qual va guanyar la plaça de diputat per Almeria en l'eleccions de 1979. Membre de l'ala esquerra del partit, organitzada en el corrent Izquierda Socialista, l'11 de desembre de 1980 va abandonar el seu escó i la seva militància en el PSOE, decebut amb la deriva personalista del secretari general Felipe González Márquez, tornant a la carrera judicial.
Va col·laborar com a redactor en la Nueva Enciclopedia Jurídica Española, en la Revista del Derecho Español y Americano i en la Revista de Derecho Privado. Va ser a més director de l'espai radiofònic Temps Jurídic en RNE, així com a tertulià habitual en diferents programes de ràdio i columnista d'opinió en la premsa escrita. El 1996 va formar part també del Tribunal Internacional per Crims Contra la Humanitat Comesos pel Consell de Seguretat de Nacions Unides a l'Iraq.

## Obres

* Navarro, Joaquín; Terán, Rocío de: La judicatura: hablando con Joaquín Navarro. Acento Editorial, 1994. ISBN 84-483-0065-3
* Navarro, Joaquín: Manos sucias: el poder contra la justicia. Temas de hoy, 1995. ISBN 84-7880-571-0
* Navarro, Joaquín: Palacio de injusticia: sin esperanza y sin miedo. Temas de hoy, 1998. ISBN 84-7880-907-4
* Navarro, Joaquín: Tiempo de ceniza: la libertad acorralada. Tres Cantos (Madrid) : Foca, 2002. ISBN 84-95440-16-4
* Navarro, Joaquín: Homenaje a Euskal Herria. Tafalla (Navarra) : Txalaparta, 2003. ISBN 84-8136-299-9
* Navarro, Joaquín: 25 años sin Constitución. Tres Cantos (Madrid) : Foca, 2003. ISBN 84-95440-35-0

## Enllaços externs
### Activitat parlamentària

* Senador de la Legislatura Constituyente (PSP) Arxivat 2011-11-19 a Wayback Machine.
* Diputado de la I Legislatura (PSOE)

### Articles

* Bienvenida a la Izquierda Socialista, per Joaquín Navarro Estevan (1980)
# Jordi Zegabè

Jordi Zegabè (en llatí Georgius Zegabenus) fou un escriptor romà d'Orient d'època tardana.
Va escriure una obra sobre les set vocals i les vint-i-quatre consonants anomenada περὶ τῶν ἑπτὰ φωνηέντων καὶ περὶ τῶν εἰκοσιτεσσάρων στοιχείων, en vers (avui a la Biblioteca Imperial de Viena). Ell mateix diu a la introducció que era pobre i mancat de tot allò més elemental. Va escriure i traduir altres obres esmentades per Fabricius.

## Referències

* ↑ Zegabenus, Georgius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1310
# Jordi d'Aniana

Jordi fou abat d'Aniana del 814 al 822.
Quan Benet d'Aniana fou cridat a la cort imperial d'Aquisgrà el 814 pel nou emperador Lluís el Pietós, Benet hi va anar (abril del 814) i ja no va retornar a Aniana. Mentre era a Aquisgrà Benet va deixar el govern a algun dels seus deixebles, Smaragda o Ardó, però de moment no va renunciar al títol d'abat doncs l'utilitzà el 22 de febrer del 815 quan va aconseguir la confirmació de tots els canvis de terres que havia fet l'abadia; després devia renunciar al càrrec que ja no utilitzava el 21 de maig del 815 quan l'emperador va acordar a Senegild la possessió del monestir de Caseneuve. Benet va designar com abat a Jordi que va exercir fins després de morir Benet; era abat a finals del 821 i hauria mort al final de l'any o començaments del 822.
Els arquebisbes Nebridi de Narbona i Agobard de Lió van presidir l'assemblea que va escollir al successor que fou Tructesind, un monjo de l'establiment.

## Referències

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Jaume Oliver Jaume

Jaume Oliver Jaume, nascut a Llucmajor, Mallorca, el 1942, és un pedagog mallorquí.
Jaume Oliver es llicencià el 1968 a la Universitat de Barcelona en ciències de l'educació i es doctorà el 1980 a la mateixa universitat, és membre del departament de Pedagogia Aplicada i Psicologia de l'Educació de la Universitat de les Illes Balears. La seva especialitat és la història de l'educació a les Illes Balears del segle xx, on té publicats un bon nombre de treballs. Ha estat col·laborador de diverses publicacions: Educació i Cultura, El Mirall, Lluc, Maina i Revista Interuniversitaria de Formación del Profesorado.

## Obres

* Escola i societat (l'ensenyament a les Illes en el segle XX), de 1978.
* Los programas escolares y la investigación del entorno, de 1980.
* El Sistema Educativo suizo y sus posibles aportaciones a la organización de la administración educativa autonómica de España, de 1982.
* Joan Comas i la política educativa de la Segona República 1936-1939, de 1985.
* L'higienisme escolar a Mallorca: aportacions a la sistematització del seu estudi. 1880-1936., de 1992.
En col·laboració amb altres autors:
* L'educació a Mallorca (aproximació històrica), de 1977.
* Llucmajor, espai educatiu i recursos ambientals, de 1986.
* Joan Ignasi Valentí i Marroig. Psiquiatria i educació a Mallorca (1900-1936), de 1991.
* Guillem Forteza, arquitecte escolar, de 1993.
* L'Escola Annexa. 175 anys de formació pràctica de Mestres a les Illes Balears (1835-2010), de 2010.

## Referències

* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 12. Palma: Promomallorca, p. 71. ISBN 84-8661702-2.
# Jiayuguan

Jiayuguan (xinès simplificat: 嘉峪关(市, xinès tradicional: 嘉峪關, pinyin: Jiāyùguān) és una ciutat a nivell de prefectura a la província de Gansu, a la República Popular de la Xina, amb una població de 127.532 (2007). És sobretot famosa pel pas de Jiayu, que el té molt a la vora, i és el pas més gran i més intacte de la Gran muralla.

## Història

L'enorme fortalesa no fou construïda fins al 1372, poc després de l'establiment de la dinastia Ming. Té una gran importància estratègica, ja que controla la ruta que travessa el pas de Jade, que portava a la ruta de la Seda entre el Qilian Shan i les muntanyes negres fins a aquesta part de Gansu.
Les seves torres de 10,5 m s'alcen sobre el desert amb les muntanyes nevades de decoració. A dins hi ha un temple, així com un teatre per entretenir les tropes Qing. Malgrat estar molt restaurat, sobreviuen molts trets originaris.
# Isabel de Foix

Isabel de Foix o Elisabet de Castellbò (? - 1426) fou comtessa de Foix i vescomtessa de Bearn, Marsan i Castellbò (1398-1413).

## Orígens familiars

Tercera filla del comte Roger Bernat II de Castellbò i la seva esposa Gerarda de Navailles. Fou germana del també comte Mateu I de Foix al qual va succeir el 1398.

## Núpcies i descendents

Es va casar el 1381 amb Arquimbald de Grailly, senyor de Grailly i Captal de Buch. D'aquest matrimoni nasqueren:
* l'infant Joan I de Foix (1382-1436), comte de Foix, vescomte de Bearn
* l'infant Gastó de Foix (?-1455), Captal de Buch i iniciador del comtat de Candale
* l'infant Arquimbau de Foix (?-1419), senyor de Navailles
* l'infant Mateu I de Comenge (?-1453), comte de Comenge
* l'infant Pere de Foix (1386-1464), cardenal i bisbe d'Arle
El 1398 Arquimbald fou associat al govern. Durant quatre anys el rei de França Carles VI no volgué reconèixer la successió perquè Arquimbald era fidel als anglesos. Finalment el 1402 el rei va reconèixer Isabel i Arquimbald com a titulars del comtat de Foix.
El 1413, a la mort del seu marit, va deixar el govern en mans del fill Joan I de Foix, tot i que va mantenir el títol de comtessa nominal fins a la seva mort el 1426.
# Lúdvig Àlbrekht

Lúdvig Kàrlovitx Àlbrekht, rus: Людвиг Карлович Альбрехт, alemany: Ludwig Albrecht, (Sant Petersburg, Rússia, 27 de maig de 1844 - Saràtov, Russia, 1899), fou un violoncel·lista i compositor rus.
Se sap molt poc d'aquest compositor. Fou professor de solfeig al Conservatori de Moscou, on entre els seus alumnes tingué a Emanuïl Manòlov (1858-1902).
Era fill del músic Кarl Fràntsevitx Àlbrekht (1807-1863) i germà de Ievgueni (1842-1894) i Konstantín (1836-1893)

## Obres

* Elegie in F minor per a piano i violoncel (1884),
* Romance, per a violí o violoncel i piano dedicat a Marie Théophile Tchaplinska (1900),
* Violoncellschule, per a violoncel (1900).

## Referències

* Musicsack
# Oreochromis mweruensis

Oreochromis mweruensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E., 1983. Tilapiine fishes of the genera Sarotherodon, Oreochromis and Danakilia. British Mus. Nat. Hist., Londres (Regne Unit).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Oreochromis saka

Oreochromis saka és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 36 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Eccles, D.H., 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E., 1983. Tilapiine fishes of the genera Sarotherodon, Oreochromis and Danakilia. British Mus. Nat. Hist., Londres (Regne Unit).
* Trewavas, E. i G.G. Teugels, 1991. Oreochromis. p. 307-346. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Checklist of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Paint Your Target

"Paint Your Target" és el primer single de l'àlbum de Fightstar,Grand Unification. Va ser lliurat el Juny de 2005, i va arribar al número #9 a G.B.. El 'paint your target' (marca el teu objectiu) és una expressió militar que es refereix a identificar i marcar l'objectiu, per tal de poder-lo atacar per altres forces.
Hi ha dos vídeos per aquesta cançó, un va ser censurat per les escenes de nens corrent, intentant disparar-se uns als altres, tot i així, encara pot ser trobat a internet, en alguns llocs com YouTube. La segona versió mostra la banda tocant la cançó

## Llista de pistes

CD
* "Paint Your Target"
* "Until Then"
* "Cross Out the Stars"
7" Vinyl
* "Paint Your Target"
* "Until Then"
DVD
* "Paint Your Target" (Video)
* "Palahniuk’s Laughter" (Video)
* "Paint Your Target" (Acoustic)
* The Making Of Palahniuk’s Laughter (Behind The Scenes Footage)

## Posició a les llistes

| Llista (2005) | Posició position |
| UK Singles Chart (Llista de singles de G.B.) | 9 |
| Irish Singles Chart (Llista de singles de Irlanda) | 29 |

## Personal

* Charlie Simpson — Veu, Guitarra, Teclat
* Alex Westaway — Veu, Guitarra
* Dan Haigh — Baix
* Omar Abidi — Bateria, Percussió

## Referències

* ↑ «Fightstar - Paint Your Target - Music Charts». acharts.us. [Consulta: 22 novembre 2007].
# Paintball (pel·lícula)

Paintball és una pel·lícula espanyola de terror del 2009 dirigida per Daniel Benmayor en el que va ser la seva òpera prima. Fou estrenada al Festival de Cinema de Tribeca. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Un grup de vuit persones molt diferents entre sí i que no es coneixien prèviament, ni tampoc coneixen el lloc on són portats, s'apunten a jugar al paintball. Hi són portats amb els ulls embenats. Però el que sembla una simple aventura extrema acaba convertint-se en una cacera a l'home, en la qual algú, potser un d'ells, els ataca amb munició real.

## Repartiment

* Brendan Mackey... David
* Jennifer Matter ... Anna
* Patrick Regis ... Eric
* Iaione Perez ... Iris
* Neil Maskell ... Frank
* Anna Casas ... Brenda
* Peter Vives ... John
* Claudia Bassols ... Claudia

## Producció

Produïda per Filmax, fou rodada en anglès a la Serra de Collserola i a castellar de n'Hug amb un repartiment internacional. Gran part de la pel·lícula està rodada en pla seqüència perquè d'aquesta manera no hi ha talls i això dona més credibilitat a la trama, que es grava en temps real, amb un ritme frenetic per tal que l'espectador sigui el novè jugador.

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí als millors efectes especials en l'edició del 2010.

## Referències

* ↑ El catalán Daniel Benmayor debuta en el cine con un 'thriller' sangriento, La Vanguardia, 7 de juliol de 2009
* ↑ Paintball a esadir.cat
* ↑ Filmax produce ‘Paintball', la ópera prima de Daniel Benmayor, cineytele, 29 de maig de 2008
* ↑ El juego "Paintball" es la base de la ópera prima de Daniel Benmayor, La Provincia, 5 de juny de 2005
* ↑ Paintball al web de l'Acadèmia del Cinema

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
* Paintball a GoitaQuèFanAra.cat
# Paintsville

Paintsville és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 4.132 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Paintsville tenia 4.132 habitants, 1.681 habitatges, i 1.079 famílies. La densitat de població era de 303,3 habitants/km².
Dels 1.681 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,2% hi vivien parelles casades, en un 15% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,2% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.259 $ i la renda mediana per família de 30.575 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.478 $ mentre que les dones 25.640 $. La renda per capita de la població era de 15.876 $. Entorn del 21% de les famílies i el 29,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Paintsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Paintsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.