# Batalla de Machecoul (10 de juny de 1793)

Batalla de Machecoul (10 de juny de 1793), durant la Revolta de La Vendée. Acaba amb la victòria dels vendeans que recuperen la ciutat de Machecoul dels republicans.

## Preludi

Després de la batalla de Palluau i la retirada de les forces republicanes del general Boulard, l'exèrcit del líder de la Vendée Charette va romandre inactiu a Legé durant gairebé un mes. Els líders i els insurrectes passen gran part del seu temps festejant. Segons les memòries del cap de la Vendée, Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, "diverses senyoretes i senyoretes del país van venir a viure al cantó. Els jocs i les rialles els acompanyaven". La Cathelinière, al capdavant del Pays de Retz, però, arriba a Legé per unir-se a Charette, que pretén recuperar el control de Machecoul, perdut l'abril.
El 29 de maig, les tropes republicanes de Baudry d'Asson van abandonar Challans, al sud-oest de Legé. El 5 de juny, els administradors del districte van recaure al seu torn a Les Sables-d'Olonne i el 6, Challans va ser breument reocupat pels Vendeans. Ja no amenaçada per aquest costat, Charette gira cap al nord i decideix atacar Machecoul.

## Forces en presència

Al bàndol republicà, la guarnició de Machecoul, posada a les ordres del líder de brigada Prat, compta amb 1.300 homes segons l'informe [A 1] al ministre de guerra del líder de la semi-brigada Vertamy. A les seves memòries [A 2] el xef de Vendée, Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, dona el mateix número. Savary fa que el nombre de defensors entre 1.000 i 1.200.
Diferents exèrcits insurgents del Pays de Retz, Loroux i potser els pantans bretons es van reunir a la Legé. Van ser encarregats per Charette, La Cathelinière, Vrignault, Pajot i Savin. Segons Lucas de La Championnière, la trobada és la més nombrosa que s'ha fet fins ara. Els números Vendéans s'estimen entre 15.000 i 25.000 per Vertamy, El comitè central dels òrgans administratius de Nantes parla de 20.000 homes, i del general Agathon Pinot du Petit-Bois de 18.000 a 20.000. Pel que fa als historiadors, Émile Gabory xifra les forces de la Vendée en 12.000 i Lionel Dumarcet entre 12.000 i 15.000. Segons Lucas de La Championnière, els Vendéans van deixar totes les seves armes a Legé, ja que durant les batalles anteriors, la resta de l'exèrcit havia confós que les restitucions de peces d'artilleria havien estat confoses i havien provocat moviments de pànic. No obstant això, segons la història d'un lluitador anomenat Honoré Valé, l'exèrcit realment porta una sola peça d'artilleria.

## Procediment

El 10 de juny de 17932, els Vendéans van marxar cap a Machecoul al so de les cornamuses. S'aturen a Grenil, a un terç d'una lliga de Machecoul, on esperen els perseguits i organitzen l'ordre de marxa de les tropes. Un avançament format per Paydrets, Maraîchins i 400 homes de Loroux va ser posat sota les ordres de La Cathelinière i Pajot. Aquest obvia la ciutat i ataca per la carretera de Nantes, on fa retrocedir un escamot de cavalleria després d'haver sortit amb dos canons.
Cap a les dues de la tarda, els Vendéans van llançar-se des de tots els costats a l'assalt de la ciutat, en formació dispersa i amagats als solcs de blat de moro per protegir-se del foc de les armes republicanes i llançar-se cara avall, a cada descàrrega. Els insurrectes arriben al peu dels reductes i s'apoderen del lloc Deux-Moulins i el lloc Chaume.
L'enfrontament es realitza a l'interior de la ciutat. Els combatents s'enfronten en combat proper, de vegades amb les mans nues, fins i tot als jardins. Els soldats republicans es van enfortir dins de les cases, disparant des de les finestres, abans de ser atacats des dels terrats. El castell, tot i que fortificat, també va ser arrasat pels vendéans que van precipitar-se a les bretxes.
Els republicans, envoltats, aconsegueixen fer un avanç en empènyer les tropes de Savin al Faubourg Saint-Martin. No obstant això, han d'abandonar tota la seva artilleria que està clavada. Es van alinear de camí a St. Even, al nord de la ciutat, però pocs van retornar els trets que desanimen el llançament d'un atac contra. Els republicans abandonen Machecoul als Vendéans i recauen sobre Nantes. Els combats acaben després d'haver durat entre tres hores i mitja, i quatre hores.

## Pèrdues

Els republicans admeten haver perdut un terç dels 1.300 homes de la guarnició. El 12 de juny, el general republicà Agathon Pinot du Petit-Bois, comandant de la plaça de Nantes, va escriure al ministre de guerra que la guarnició de Machecoul havia "perdut molta gent". Per al líder de la Vendée, Lucas de La Championnière, els republicans van deixar al voltant de 100 morts, 500 presoners i quinze canons. Un altre líder insurgent, William Bulkeley, dona una carta adreçada a Mercier, un líder dels Clouzeaux, un peatge de 350 republicans morts, 400 presoners, deu armes capturades, incloses dues peces de vuit lliures i les altres de sis o quatre, nou caixons i 20.000 cartutxos confiscats. Honoré Valé denuncia 400 presos. Charette guarda els canons per al seu exèrcit i distribueix unes gàrgoles als altres comandants.
Pel que fa als vendeans, Lucas de La Championnière escriu que les pèrdues es limiten a "molt poques persones". Honoré Valé, un combatent insurgent de Saint-Père-en-Retz capturat posteriorment pels republicans, va afirmar durant el seu interrogatori [A 3] que l'exèrcit va perdre de 4.000 a 5.000 homes durant la presa de la ciutat. L'historiador Lionel Dumarcet considera que l'avaluació que en fa Vale és imaginaria i que un estimat de 400 a 500 homes, o fins i tot de 40 a 50, sembla mig raonable. Un dels líders, Gabriel-Esprit Vrignault, és mort a la batalla.
Segons Lucas de La Championnière, un cirurgià republicà fet presoner és posat al capdavant de l'hospital per atendre els malalts i ferits d'ambdós camps.

## Conseqüències

L'exèrcit de Charette torna a Legé després de la batalla. La guarnició republicana de Machecoul arriba a Port-Saint-Père a les onze del vespre. El poble es va abandonar ràpidament i tots els republicans recauen sobre Nantes. L'endemà, Port-Saint-Père va ser presa per La Cathelinière, mentre que Charette tornava a Legé. Pornic és evacuat i Bourgneuf-en-Retz torna a caure en mans dels Vendeans. Els republicans ja no tenen defenses més enllà dels suburbis de Nantes.

## Notes

* A 1:
| « | <"“És amb el major dolor que us donaré els detalls de la represa de Machecoul per part de l'exèrcit rebel, malgrat la resistència més vigorosa i tossuda de la guarnició. La nit del dia 10, cap a les dues en punt, es va anunciar que l'enemic marxava cap a aquest lloc en diverses columnes. El cap de la brigada, Prat, que era al comandament, després d'haver comprovat la realitat del fet, va ordenar immediatament que el general fos colpejat i es duguessin a terme els arranjaments de defensa que havia acordat. La guarnició, composta per 1.300 homes, ja es trobava als llocs que se li havien assignat, quan va veure fondre's una tropa considerable d'homes molt ben armats per tots els costats, el nombre dels quals, segons la visió general, podria ser de De 15 a 20.000, però qui, Segons la informació donada pel comandant dels forts a la costa, havia de ser de 25.000. En el mateix moment el foc s'acabava de manifestar amb la força més gran en una casa, la més cèntrica de la ciutat; cosa que no deixava marge per dubtar que era un senyal per a la marxa de l'enemic i l'execució del seu pla d'atac. Tot i l'enorme desproporció de força, les tropes de la República van lluitar durant quatre hores amb un coratge inquebrantable. Però aleshores les municions, tant per a la museteria com per a l'artilleria, estaven gairebé esgotades; no ens quedava cap altre recurs que la jubilació. Per molt impracticable que devia semblar perquè l'enemic havia situat principalment el seu cos de reserva a la carretera de Machecoul a Port-Saint-Père, l'únic punt on les tropes podien replegar-se, donada l'evacuació de Challans, la retirada es va haver d'efectuar a través de boscos i camps intercalats amb bardisses i cunetes. Les peces de camp que no van poder seguir a causa dels obstacles del terreny, es van veure obligades a abandonar-les després d'haver-les clavat. La cavalleria va perseguir la columna durant gairebé dues llegües i va arribar a les onze del vespre a Port-Saint-Père. Llavors, per voluntat unànime dels caps militars i dels comissaris civils, es va decidir que la guarnició d'aquest lloc tornaria a caure amb la columna de Nantes. Els motius d'aquesta resolució [eren] la força superior dels enemics de Machecoul i la possibilitat que prenguessin Port-Saint-Père entre dos focs."> | » |
- Informe del xef de demi-brigada Vertamy al ministre de guerra, el 16 de juny de 1793.
* A 2:
| « | <"“A Legé només vam estar ocupats amb plaers durant molt de temps. Diverses senyoretes i senyoretes del país van venir a viure al cantó. Els jocs i les rialles els acompanyaven. La més bella d'aquestes senyores era sens dubte la senyora de La Rochefoucauld. Sovint s'ha dit que manava part de l'exèrcit i que el seu coratge la portava sempre al primer rang. Res més lluny de la veritat: “Semblant a Venus més que a Minerva, es creia llavors que el déu Mart dels nostres exèrcits es relaxava al seu costat de l'esforç treball de la guerra. Els oficials més destacats van ser els germans Robrie, el jove N06, Pinaud, Dargent, Duchafaud, etc., però encara no tots havien estat elevats a les primeres files. M. Charette, en no haver trobat a Machecoul cap súbdit capaç d'ajudar-lo, havia designat el seu criat per comandar la cavalleria; els seus altres oficials eren gairebé del mateix tipus. Malgrat l'abundància i els continus plaers, els soldats estaven avorrits de l'aturada; feia un mes que no vèiem l'enemic i, tanmateix, el gran exèrcit ens enviava diàriament la història de les seves grans gestes. Dos presoners que havien estat presos en una reunió a Sainte-Lumine van anunciar que Machecoul es quedava sense provisions i que la guarnició potser estaria obligada a evacuar; tot estava disposat per evitar-ho i formar un atac. La trobada va ser la més nombrosa que s'havia fet fins aleshores i vam deixar Legé al so de vegades i cançons. No conduïm els nostres canons; es van convertir en perillosos ja que no es podien canviar sense córrer el risc de provocar la derrota. Estàvem alegrement fins a Grenil, un petit lloc situat a un terç d'una lliga de Machecoul. És allà on, després d'una pausa prou llarga per descansar l'exèrcit i esperar als perseguits, la marxa de les tropes s'organitza sota els diversos líders units. M. de la Cathelinière i Pajot es van situar al capdavant de les avantguardes; Estava format per homes del país de Retz, els de Machecoul i 400 homes de Loroux que feien meravelles de valor. Vam girar el rostoll per arribar a la carretera principal cap a Nantes; aquí va començar la lluita. Un escamot de cavalleria va deixar Machecoul per venir a reconèixer-nos o per espantar-nos. Era més perillós del que es jutjava pel seu nombre, ja que amagava dos trossos de canó que, disparats contra nosaltres a temps, van ferir diversos homes; Aquest petit triomf ens va fer guanyar terreny, la plana estava coberta de blat, ens dispersàvem pels solcs. Aquest és el mètode que vam seguir quan ens oposàvem a l'artilleria; vam evitar estar atapeïts, que es deia escampar, i mantenint sempre els ulls posats al canó, ens vam estirar amb l'estómac a terra tan bon punt vam veure la llum. Fins i tot era ordre dels caps i el comandament era: panxa avall, gairebé com deien: porteu els braços; però tan bon punt va acabar el cop ens vam aixecar a correcuita i vam cridar: endavant, repetit arreu, sens dubte, va inspirar certa por a l'enemic. Així és com ens acostàvem als reductes reduïts que s'havien erigit al voltant de la ciutat, a l'interval de les armes. A prop d'aquests reductes hi havia pedreres que semblaven haver estat excavades durant molt de temps i que s'havien deixat d'omplir. Quan vam arribar allà, ens vam trobar absolutament segurs i, tot i que els nostres trets estaven segurs que el terrible foc que ens estaven disparant ens anava per sobre. L'enemic va ser expulsat aviat del lloc de Deux-Moulins; a l'esquerra de la carretera principal, un moment després, el lloc de La Chaume estava a punt de ser tallat, però en la seva retirada va experimentar tots els nostres trets que no van deixar d'enderrocar-ne alguns. Van lluitar a la ciutat amb una furia espantosa, fins i tot als jardins; després d'haver esgotat tots els seus cartutxos i les pedres que tenien a la mà, els soldats van ser traslladats al cos i diversos van ser escanyats d'aquesta manera. Els republicans s'havien tancat a les cases i a través de les finestres que ens enganxaven sense poder prendre represàlies; vam pujar als terrats per aixafar-los al seu torn amb les deixalles. El castell havia estat preparat per a una llarga resistència; però els Vendéens ja van entrar per les bretxes i no hi va haver més retirada que pel camí de Challans; S'havia acabat i els republicans deixarien les armes, si Savin publicat en aquest bàndol hagués sabut defensar-lo. Van sortir, malgrat ell mateix, pel Faubourg Saint-Martin i van creuar la plana en bon ordre, bandera desplegada per arribar a la carretera de Saint-Even. Sembla que per un moment volien tornar a començar la lluita. Però el senyor Charette, que havia vingut darrere nostre amb el cos de l'exèrcit, va assenyalar els dos trossos de canó que havíem pres al primer pal i n'hi havia prou amb alguns trets per dispersar-los completament. Vam fer cinc-cents presoners: uns cent van morir en la lluita. La guarnició era de 1.300 homes; la lluita va durar tres hores i mitja: quinze trossos de canó i els seus caixons van ser el preu de la victòria. Vam fer cinc-cents presoners: uns cent van morir en la lluita. La guarnició era de 1.300 homes; la lluita va durar tres hores i mitja: quinze trossos de canó i els seus caixons van ser el preu de la victòria. Vam fer cinc-cents presoners: uns cent van morir en la lluita. La guarnició era de 1.300 homes; la lluita va durar tres hores i mitja: quinze trossos de canó i els seus caixons van ser el preu de la victòria. Vam perdre molt poca gent, però ens va haver de perdre el valent comandant de Viellevigne, Vrignaud. Aquest antic soldat, tot i que era un simple sellador al seu lloc, era tan estimat pels camperols que tothom va plorar a la seva mort com si hagués perdut el seu pare. Els ferits de les dues parts van ser confiats a la cura més hàbil. Es va posar un cirurgià presoner al capdavant de l'hospital i tots els malalts van ser tractats sense distinció. Com que després d'una derrota, al partit vençut sempre li agrada trobar excuses, els republicans van afirmar que el senyor Charette tenia un enteniment amb Machecoul i que a l'arribada dels bandolers, el senyor Plantier havia incendiat la seva casa per ocupar-la. els republicans per apagar-lo. Havia rebut, es diu, una indemnització de 30.000 francs; Puc assegurar-vos que llavors M. Charette no tenia 30 ecus i que el mateix vespre els servents de M. Plantier em van dir que el foc havia estat encès per dos soldats que vivien a la casa i que els havien prohibit expressament per apagar-lo. La victòria de Machecoul ens va guanyar la possessió de tot el país. Les guarnicions que ocupaven diferents llocs van fugir a Nantes durant la nit i M. de la Cathelinière, que l'endemà va marxar a Port-Saint-Père per fer l'atac, va trobar el lloc abandonat i tres trossos de canó als seus vagons. Bourgneuf se’ns va donar tan barat i tots els nostres caps van anar a establir els seus allotjaments, cadascun al seu país. M. Charette va tornar a Legé; tot i que els altres generals van creure llavors que no depenien d'ell, no obstant això va actuar com a cap de tot l'exèrcit; va guardar les peces del camp per a ell sol i va distribuir algunes petites quantitats de gàrgoles als altres. Aleshores, ningú no es va atrevir a queixar-se, però aviat, recordant les circumstàncies de la lluita, diversos van afirmar ser els únics autors de la victòria."> | » |
- Memòries de Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière .
* A 3:
| « | <"L'esmentat dia deu, Charette i Cathelinière van fer que les seves tropes es posessin en batalla al voltant de la sortida del sol, que ell ho organitzaria dient que no havien de fugir que, al contrari, sempre havien d'avançar, llavors la tropa va sortir. tenint al capdavant aquells que tenien rifles i llances, que eren tancats pels que tenien bastons i un centenar de cavalleria armats amb rifles, pistoles i sabres i arrossegant amb ells un tros de canó, que la tropa sortint. de Legé no coneixia el seu destí però ho sabia quan s'acostava a Machecoul. Que va anar per aquest ordre al Greny, on la tropa s'hi va detenir i després es va dividir en tres columnes comandades per Charette, Cathelinière i Savin de Saint Etienne du Bois al Poitou van anar a Machecoul que aquestes tres columnes d'homes van atacar Machecoul aproximadament una hora i mitja a la tarda i que el combat va acabar cap a les set del vespre. [...] Que havien perdut de quatre a cinc mil homes, que va entrar a la ciutat de Machecoult que després de finalitzar el combat, però que va veure moltes morts als carrers i als camps i tres cavalls de cavalleria, que Charette va fer quatre-cents presoners i els va deixar deixar les armes, prometent-los que no els faria ma." | » |
- Interrogació d'Honoré Valé

## Referències

* 1 2 Gabory 2009, pàg. 168-169.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 Lucas de La Championnière 1994, p. 24-28.
* 1 2 3 Dumarcet 1998, pàg. 226-232.
* ↑ Savary, t. I, 1824, pàg. 193.
* 1 2 Dumarcet 1998, pàg. 232.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 Gabory 2009, p. 176.
* 1 2 3 4 5 Chassin t. II 1893-1895, pàg. 60-62.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Brégeon i Guicheteau 2017, p. 125-126.
* 1 2 3 4 5 6 Savary, t. I, 1824, pàg. 287-290.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Dumarcet 1998, pàg. 233-236.
* ↑ Dumarcet 1998, pàg. 532.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Dumarcet 1998, pàg. 238.