OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crotalus catalinensis

La serp de cascavell de Santa Catalina (Crotalus catalinensis) és una serp verinosa del gènere Crotalus endèmica de l'Illa Catalana (Mèxic). Actualment no es reconeixen subespècies d'aquest cròtal. És una espècie relativament petita i prima, la seva característica més distintiva és que el seu cascavell no té so.

## Característiques

Aquesta espècie és relativament prima i retardada en el creixement, creixent fins a un màxim de 73,1 cm de longitud.
El tret més distintiu d'aquesta espècie de serp de cascavell és que no té so en absolut. La base de la cua, coneguda com el cascavell, ha degenerat fins al punt que el sonall (format per un únic segment corni) es desprèn en els canvis de pell completament en comptes de formar un nou segment, igual que en altres espècies de serps de cascavell. Un sol segment no pot sonar. D'aquí que alguns anomenin aquesta serp cròtal silenciós. Es creu que això és una adaptació localitzada per caçar ocells.
Hi ha dues variacions de color diferent. La variant predominant té una base de color crema clar, amb taques marronoses a l'esquena, i les bandes en blanc i negre al voltant de la cua. L'altra variant té una molt més lleugera, de color gris, amb taques gris fosc. La banda al voltant de la cua està encara present.

## Referències

* McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, vol. 1. Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (series). ISBN 1-893777-01-4 (volume).
* Campbell JA, Lamar WW. 2004. The Venomous Reptiles of the Western Hemisphere. Comstock Publishing Associates, Ithaca and London. 870 pp. 1500 plates. ISBN 0-8014-4141-2.
* Crotalus catalinensis at San Diego Natural History Museum. Accessed 11 February 2007.
* "Crotalus catalinensis". Integrated Taxonomic Information System. http://www.itis.gov/servlet/SingleRpt/SingleRpt?search_topic=TSN&search_value=585823. Retrieved 11 February 2007.
* Crotalus catalinensis at the IUCN Red List. Accessed 13 September 2007.
# Partit Verd (desambiguació)

«Partit Verd» té aquests significats:
* Partit verd
* Partit Verd Europeu: partit polític d'Europa.
* Partit Verd (Alemanya)
* Partit Verd (Escòcia): partit polític d'Escòcia.
* Partit Verd (Irlanda): partit polític d'Irlanda.
* Partit Verd (Letònia): partit polític de Letònia.
* Partit Verd (Suècia): partit polític de Suècia.
* Partit Verd (Suïssa): partit polític de Suïssa.
* Partit Verd Eto-Ecologista: partit polític de l'Uruguai.

## Vegeu també

* Els Verds
# Hosmer

Hosmer és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 287 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hosmer tenia 287 habitants, 115 habitatges, i 67 famílies. La densitat de població era de 110,8 habitants per km².
Dels 115 habitatges en un 23,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 41,7% no eren unitats familiars. En el 37,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 17,8% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 37,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.667 $ i la renda mediana per família de 37.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.438 $ mentre que les dones 15.781 $. La renda per capita de la població era de 13.952 $. Cap de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hosmer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hosmer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Arkikus App

Arkikus App és una aplicació mòbil dirigida a dispositius iOS i Android, creada per una companyia espanyola, Arkikus.
Aquesta aplicació permet a l'usuari visualitzar reconstruccions de llocs patrimonials a través de la realitat virtual, mostrant l'estat original dels edificis o patrimonis històrics.

## Història

El projecte de l'aplicació Arkikus App s'inicia quan Iker Ordoño i Arantxa Satrústegui (membres de l'equip Arkikus) realitzen un viatge al Machupichu, on es plantegen com hauria sigut aquell lloc al passat. Aquesta qüestió els acaba portant a presentar el projecte de l'aplicació al concurs ActuaUPM de la Universidad Politécnica de Madrid (UPM) del 2016, en el qual guanyen el premi a millor Idea de Negoci i millor StartUp.
Després d'això els quatre socis que integren l'empresa (els arquitectes Iker Ordoño, Arantxa Satrústegui i Gonzalo Álava, i l'arqueòleg Javier Ordoño) s'inicien en la creació de l'aplicació amb el propòsit d'impulsar la transmissió del patrimoni amb l'ús de noves tecnologies, per tal d'augmentar el turisme cultural dels monuments històrics i els seus entorns socioeconòmics.
Fins al moment, aquesta aplicació Basca ha dut a terme la reconstrucció visual del Convent de Santa Catarina d'Àlaba, el Castell de Sant Vicente de La Rioja, i permet recórrer els carrers de la ciutat de Vitòria de 1850.
Aquestes reconstruccions acaben portant a Arkikus als FITUR 2019, on son nombrats pel Ministerio de Turismo com una de les millors aplicacions de guia turística del 2018 a Espanya.

## Contingut de l'aplicació

Arkikus, amb la seva app, mostra reconstruccions virtuals de llocs arquitectònics, utilitzant una sobreposició de reconstruccions virtuals realistes en imatges de ruïnes existents en l'actualitat.
Tot aquest contingut està elaborat a partir de mapes, tríptics turístics i imatges antigues amb les quals l'empresa realitza una investigació arqueològica per després dur a terme la reconstrucció en tres dimensions a partir dels gestors locals del patrimoni. Aquestes reconstruccions digitals tant estan disponibles en format tàctil per les pantalles dels dispositius mòbils, com poden ser vistes a través d'ulleres de realitat virtual a 360°.

## Referències

* ↑ «Arkikus, la app que abre la ventana al pasado» (en castellà), 18-12-2019. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «Arkikus abre una ventana al pasado con la realidad virtual» (en espanyol europeu), 05-02-2019. [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ «Arkikus - Santa Catalina y Arkikus - Vitoria-Gasteiz 1850, viaja al pasado de la mano de ARKIKUS» (en castellà). [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ Arkikus. «Arkikus, la app que abre la ventana al pasado» (en castellà), 17-12-2019. [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ «Arkikus, la app que abre la ventana al pasado» (en castellà), 18-12-2019. [Consulta: 20 desembre 2019].
# Joan Fisher

Joan Fisher (nascuda el 26 de setembre de 1949) és una velocista canadenca. Va competir en els 400 metres femenins als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968. Va estar a la primera tanda de l'Athletic Wall of Fame del Lisgar Collegiate Institute, com a part de les celebracions del 160è aniversari.

## Referències

* ↑ «Joan Fisher Olympic Results». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 1r agost 2017]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Alere Flammam, Lisgar Alumni Association Newsletter, Fall 2004

## Enllaços externs

* Joan Fisher a Olympedia
# Francesc Hernández Sanz

Francesc Hernández Sanz (Maó, 1863 - Maó, març de 1949) fou un home polifacètic, destaca com historiador, arqueòleg, dibuixant i arxiver. Realitzà una gran labor docent, d'investigació, i de conservació i protecció del patrimoni menorquí.
Professionalment exerceix de professor de dibuix, de conservador del Museu Municipal i de cronista-arxiver, i desenvolupa una gran feina d'investigació històrica, que combina a la perfecció amb la de dibuixant. A més, participa i promou empreses socials i culturals, entre les quals destaquen la direcció de la Revista de Menorca i la labor consular dels Països Baixos.
Per les diferents tasques que realitza, és objecte de múltiples distincions i nomenaments. Amb motiu del 50è aniversari del seu decés, el 1999 es declarà Any Hernández Sanz i s'organitzà un ampli programa d'activitats en la seva memòria.

## Vegeu també

* Joan Vives Llull, pintor

## Referències

* ↑ «Francesc Hernández i Sanz». enciclopèdia.cat (GEC). [Consulta: 18 març 2019].

## Enllaços externs

* Museu Hernández Sanz- Hernández Mora
# Parc Nacional dels Baixos Tatra

El Parc Nacional dels Baixos Tatra - (eslovac) Národný park Nízke Tatry - és un dels nou parcs nacionals d'Eslovàquia. Es troba a la serralada dels Baixos Tatra, al centre d'Eslovàquia, entre els rius Váh i les valls del riu Hron. Té una superfície de 728 km², amb una àrea perifèrica de 1.102 km². És el parc nacional més gran del país.
Es divideix entre la regió de Banská Bystrica (districtes de Banská Bystrica i Brezno), la regió de Žilina (districtes de Ružomberok i Liptovský Mikuláš) i la regió de Prešov (districte de Poprad). El parc fou establert el 1978 i al començament cobria 811 km², amb una zona perifèrica de 1.240 km². Els seus límits foren ajustats el 1997, reduint-ne la superfície total a 1.830 km².
La cima més alta és el mont Ďumbier, a 2.043 m.

## Vegeu també

* Llista dels parcs nacionals d'Eslovàquia
# Hideyo Hanazumi

Hideyo Hanazumi (花角英世, Hanazumi Hideyo) és un buròcrata i polític japonés actual governador de la prefectura de Niigata des del 12 de juny de 2018. Anteriorment ha estat vice-comandant de la Guàrdia Costanera del Japó i vice governador de Niigata.
A la seua candidatura a governador de Niigata, Hanazumi fou recolzat pel Partit Liberal Democràtic i el Kōmeitō contra la candidata de l'oposició, na Chikako Ikeda. Durant la campanya, Hanazumi va distanciar-se dels seus valedor per tal d'arribar a un ventall més ampli de votants. Malgrat les acusacions de corrupció de la coalició de govern (PLD-demobudistes) Hanazumi va guanyar les eleccions tot i que per un estret marge de 3,4% de vots. Pel que fa a les polítiques sobre l'energia nuclear i malgrat el suport del PLD, Hanzumi ha promés ser prudent amb el tema igual que el seu predecessor.

## Vegeu també

* Llista de governadors prefecturals del Japó

## Referències

* ↑ «Ruling coalition-backed candidate wins in Niigata». NHK World, 10-06-2018 [Consulta: 11 juny 2018].
* ↑ Johnston, Eric «Victory of LDP-backed candidate in Niigata gubernatorial race likely to give boost to Abe and key ally». Japan Times, 10-06-2018 [Consulta: 11 juny 2018].
* ↑ «LDP-backed candidate wins governor’s race in Niigata». Asahi Shimbun, 10-06-2018 [Consulta: 11 juny 2018]. Arxivat 12 de juny 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 17 agost 2020].
# Casa de Can Vanover

Casa de Can Vanover és una casa del municipi de Cabanes (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de Cabanes, al bell mig del terme, formant cantonada entre el carrer Canal i el carrer Espolla.
Edifici cantoner de planta rectangular, format per dos cossos adossats. El cos principal presenta la coberta de teula d'un sol vessant i està distribuït en planta baixa, dos pisos i golfes.
A la planta baixa presenta un gran portal d'accés d'arc de mig punt adovellat amb grans peces. A la dovella clau hi ha un escut decorat i gravat amb una creu i les inicials "IHS" al centre. Sota seu, gravada a la pedra, la inscripció "IOA : VANOVER 1604". Al pis hi ha tres balcons exempts, dels que destaca el de l'extrem de llevant, bastit amb carreus de pedra i la llinda plana gravada amb la data 1604 i una creu central. Les obertures de la segona planta són finestres balconeres amb baranes de ferro i bastides amb maons. A les golfes hi ha una galeria d'arcs de mig punt, sostinguts per pilars quadrats i bastits amb maons.
La construcció és bastida amb pedres de diverses mides, desbastades i sense treballar, amb diverses refeccions al parament bastides amb maons.

## Història

El carrer del Canal suposa el primer eixample urbà de la vila durant el segle xviii. Tot i que aquesta és una casa de principis del segle xvii, els dos pisos i les golfes es varen afegir al segle xix.
A la dovella central hi ha gravada la data en què fou bastida la casa: 1604.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa de Can Vanover». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Francesc Mirambell i Giol

Francesc Mirambell i Giol (Santa Coloma Sasserra, corregiment i diòcesi de Vic, 1 d'abril de 1761 - Prats de Lluçanès, 24 de desembre de 1822) fou un religiós, lexicògraf i historiador, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història, de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona i de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
Nasqué a la casa Solar de Mirambell de la parròquia de Santa Coloma Sasserra. Feta la seva carrera literària a les escoles Pies de Moià, universitat de Cervera i seminari conciliar de Vic, es va ordenar a títol de patrimoni, i amb obligació de servir de vicari. Ho fou a les parròquies de Campdevànol i Sant Hipòlit de Voltregà fins a l'any de 1789, en què havent fet oposició a capellà fou proveït per al de Sant Martí Sesgueioles en 17 de març del mateix any, i posteriorment en el de Sant Vicenç de Prats de Lluçanès a 24 d'abril de 1804, en el qual va morir.
Va publicar en 1798 el «Mapa de S. Martin Sesgleyolas», amb la seva explicació i dos documents inèdits. Es va imprimir a la Universitat de Cervera. En 1813 el «Anocujeni o Alfabeto reformado universal» a la impremta de Trullas de Manresa el 1817, el mateix «Alfabeto» compendiat, imprès en aquesta, i poc després el «Alfabeto de comparación Hebreo Catalán-Castellano» a la impremta de Núñez de Madrid.
Va deixar manuscrits i en esborrany una infinitat de quaderns i entre ells els següents:
* «Alfabeto Griego-Latino-Catalan»
* «Reflexiones paleográficas», acompanyades de dotze làmines amb la seva explicació, en la qual es impugna la paleografia del Pare Merino: les làmines estan gravades per ell mateix. Es troben distingides segle per segle les lletres o caràcters que es van usar a Catalunya des del segle viii fins al XVII, amb exemplars trets de les escrivanies o arxius que s'expressen en les mateixes taules per a justificació de l'obra.
* «Apuntes históricos de la iglesia del Estany» i el «Catálogo de sus priores y abades». «Clave de las abreviaturas antiguas».
* «Palabras antiguas catalanas» extretes de les corts de Barcelona, celebrades pel rei catòlic, i impreses a Barcelona
* «Catálogo de los señores de Llussá». Memòries i notes històriques de la vila de Prats de Lluçanès i de Santa Maria de Lluçà.
* Correspondència amb D. Joan Francesc de Masdeu, on intenta provar que la capital del convent «Lucense» no és Lugo de Galícia, sinó Lluçà de la diòcesi i corregiment de Vic.
* «Noticias de monedas de Cataluña».
* «Aparato de instrucciones para los que se dedican a la lectura de letras antiguas».

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 419-420 [Consulta: 2 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Francesc Mirambell i Giol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Font de Can Garriga (Riells del Fai)

La Font de Can Garriga és una font del poble de Riells del Fai, al terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental.
Està situada a 353 m d'altitud, a ponent de les Granges de Can Garriga i de Can Garriga del Solell. Està situada a prop i a l'esquerra del Xaragall de les Alzines, a uns 125 metres de les Granges de Can Garriga.

## Enllaços externs

* La Font de Can Garriga en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# PWN

PWN té els següents significats:
* Pro Wrestling NOAH, empresa promotora de lluita lliure professional del Japó
* Polish Scientific Publishers PWN (de l'acrònim en polonès Państwowe Wydawnictwo Naukowe), editorial amb seu a Varsòvia (Polònia)
* Nebulosa de vent de púlsar (del seu nom en anglès Pulsar Wind Nebula), nebulosa impulsada pel vent púlsar d'un púlsar
# Hideyuki Matsui

Hideyuki Matsui (en japonès: 松井英幸, Toyokawa, Aichi, 14 de febrer de 1964) va ser un ciclista japonès, que s'especialitzà en la pista. Va aconseguir tres medalles als Campionats del món de velocitat.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Maria Rosa Font Massot

Rosa Font i Massot (Sant Pere Pescador, Alt Empordà, 12 de març de 1957) és una escriptora catalana i professora de llengua i literatura catalanes en Secundària.
En l'aspecte literari, ha dedicat la major part de la seua obra a la poesia, tot obtenint guardons com el Vila de Martorell per Aigua llunyana, el Festa d'Elx per La llum primera, el Rosa Leveroni per Des de l'arrel i el Carles Riba per Un lloc a l'ombra. En el gènere de la novel·la ha guanyat el Premi Ciutat de Palma Llorenç Villalonga per La dona sense ulls, novel·la basada en la vida de la pintora surrealista Ángeles Santos Torroella. La seua obra, tant poètica com narrativa, destaca per la seua vinculació amb la comarca de l'Empordà. Ella mateixa explica que escriu és perquè estima les paraules i es recolza en autors com María Zambrano i Josep Pla.
El seu llibre La dona sense ulls ha estat guanyador del Premi Ciutat de Palma Llorenç Vilallonga de novel·la 2013. El 2019 va guanyar el Premi de Poesia Senyoriu d'Ausiàs March de Beniarjó amb el poemari Celobert. L'any 2023 va ser reconeguda per l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana amb el premi Cavall Verd de poesia pel poemari Temps El·líptic (Cafè Central/Eumo).

## Bibliografia

* Quadern d'Erinna de Telos (1989, Columna)
* Tres notes i el silenci (1989, Edicions 62)
* Com ombres vives (1996, Columna)
* Envia'ns un àngel (1999, Alfaguara)
* Aigua llunyana (2001, Viena)
* La llum primera (2005, Tres i Quatre)
* Des de l'arrel (2009, Proa)
* Un lloc a l'ombra (2011, Proa)
* L'ànima del freixe (2012, Barcanova)
* La dona sense ulls (2014, Onada) (Traduït al castellà: La mujer sin mirada, 2014)
* Em dic la veu (2017, Llibres del Segle)
* Celobert (2019, Tres i Quatre)
* Esquerda (2022, Proa)
* Temps El.líptic (2022, Jardins de Samarcanda, Cafè Central/Eumo) )

## Referències

* ↑ «Maria Rosa Font i Massot | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 març 2020].
* ↑ Padrosa Gorgot, Inés. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009, p. 342. ISBN 9788496747548.
* ↑ «Setmanari de l'Alt Empordà. Maria Rosa Font guanya el 21è Premi de Poesia Rosa Leveroni i Àlex Broch s'endú el Premi Quima Jaume», 27-04-2008. [Consulta: 4 gener 2015].
* ↑ “En el poemari he buscat l'essència del llenguatge”
* ↑ Rosa Font guanya el premi Llorenç Villalonga amb una novel·la inspirada en Ángeles Santos Torroella
* ↑ Presentació del llibre L'ànima del Freixa de M. Rosa Font i Massot
* ↑ «Rosa Font. La dona sense ulls». Biblioteca de Figueres - Hora Nova, 26-08-2014. [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ «El Punt Avui. Rosa Font novel·la la vida d'Ángeles Santos Torroella», 29-01-2014. [Consulta: 4 gener 2015].
* ↑ Tubert, Enric «Rosa Font». Hora Nova, 26-08-2014, pàg. 24.
* ↑ «Rosa Font Massot guanya el 39é Premi Senyoriu d'Ausiàs March de Beniarjó». La Veu, 15-04-2019 [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ «La poeta Rosa Font Massot i el traductor Eloi Creus guanyen els XV Premis Cavall Verd» (en català), 14-04-2023. Arxivat de l'original el 2023-12-12. [Consulta: 12 desembre 2023].
# Carolina Trujillo

Carolina Trujillo Píriz (nascuda el 27 de març de 1970 a Montevideo) és una escriptora i guionista de nacionalitat uruguaiana-neerlandesa.
Trujillo va arribar als Països Baixos a l'edat de sis anys amb la seva mare i la seva germana, com a refugiada política de la dictadura. Va ingressar a l'Acadèmia de cinema a Amsterdam, com a guionista, el 1996. El febrer de 2010 li va ser atorgat el premi BNG per a escriptors joves en llengua neerlandesa (15.000 euros, una estatueta i honor perpetu).

## Llibres

* 1991, De exilios, maremotos y lechuzas.
* 2002, El Bastardo de Mal Abrigo.
* 2009, El Retorno de la Lupe García.
* 2014, El quiebracanto.

## Referències

* ↑ «Una escritora uruguaya que escribe en holandés» (en castellà), 20-03-2010. [Consulta: 17 octubre 2013].
# Utsjoki

69° 54′ 25″ N, 27° 01′ 25″ E﻿ / ﻿69.90694°N,27.02361°E﻿ / 69.90694; 27.02361
Utsjoki, en sami del nord Ohcejohka, en sami d'Inari Uccjuuhâ i en sami skolt Uccjokk és un municipi de Finlàndia a Lapònia i està situat a l'extrem septentrional del país fent frontera amb Noruega. Va ser fundat el 1876. Ocupa una superfície de 5.371 km² i té una població de 1.281 habitants (2012).
Utsjoki té dos idiomes oficials el finès i el sami del nord.
El poble més al nord de Finlàndia i de la Unió Europea és Nuorgam que pertany a Utsjoki. La frontera amb Noruega, que la marca el riu Tana, és la frontera interestatal més al nord del món. A Utsjoki hi ha la reserva natural de Kevo, que ocupa 712 km² d'aquest municipi.

## Pobles de Utsjoki

Nuorgam, centre d'Utsjoki, Nuvvus, Dalvadas, Outakoski, Rovisuvanto, Karigasniemi i Kaamasmukka.

## Clima

La temperatura mitjana anual és -1,3 °C, la temperatura mitjana de gener és -14 °C i la de juliol +13,1 °C. La precipitació anual és de 433 mm. La vegetació correspon a la zona de transició entre la taigà i la tundra.

## Imatges

* Església d'Utsjoki
* Cabanes al llac Mantojärvi, prop del poble d'Utsjoki
* Utsjoki vist des de Noruega
* El Pont Sami connecta Utsjoki amb Noruega

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Utsjoki
* Municipi de Utsjoki (finès) (suec)
# Francesc Miralles i Mascaró

Francesc Miralles i Mascaró és un polític mallorquí nascut el 26 d'agost de 1978 a Algaida que milita al PSIB-PSOE.

## Biografia

Nascut a Algaida el 26 d'agost de 1978. Va cursar els estudis d'infantil fins al tercer curs de primària a Algaida. A partir d'aquí i fins al segon curs de BUP els cursà al Col·legi Sant Alfonso de Palma. Finalitzà el Batxillerat i COU a l'IES Maria Antònia Salvà de Llucmajor. L'any 2004 es diplomà en Ciències Empresarials a la Universitat de les Illes Balears.
L'any 1999 comença a fer diverses feines a la Universitat fins que l'any 2004 assumeix la gerència de la Fundació Esplai de les Illes. Aquest càrrec l'ocupà fins al moment d'assumir la dedicació exclusiva del càrrec de Batle d'Algaida.
Inicia la seva trajectòria política el 2003, de la mà de Jaume Jaume, amb el càrrec de Regidor de Cultura, Esports i Joventut de l'Ajuntament d'Algaida. El 2007, Francesc Miralles és el candidat del PSIB-PSOE a la batlia d'Algaida i guanya les eleccions per majoria absoluta. A les eleccions de 2011, revalidà la batlia per majoria absoluta.
El 2014 és elegit, mitjançant un procés de primàries, cap de llista del PSIB-PSOE al Consell Insular de Mallorca i a les eleccions del 24 de maig de 2015 resulta elegit conseller al capdavant del grup socialista de 7 consellers. El 4 de juliol de 2015 es constitueix el Consell Insular de Mallorca i, gràcies a l'acord de govern amb Més i Podem, es constitueix un equip de govern progressista i de canvi. En aquest equip govern assumeix la responsabilitat de la Vicepresidència primera i la conselleria executiva de Cultura, Patrimoni i Esports.
A nivell orgànic, és el Secretari General de l'Agrupació Socialista d'Algaida, Pina i Randa, El Secretari de Política Municipal i portaveu del PSIB-PSOE.

## Enllaços externs

* Fitxa al lloc web del PSIB-PSOE Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine.