OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alzines de Can Camps

Les Alzines de Can Camps (Quercus ilex) són un parell d'alzines que es troba a Sant Quirze del Vallès (el Vallès Occidental), el qual forma un dels monuments vegetals més espaterrants de tota la comarca.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: Alzina I: 4,68 metres (a 1 metre del terra, el punt més estret) / Alzina II: 3,10 metres.
* Alçada: Alzina I: 12,4 metres / Alzina II: 16 metres.
* Amplada de la capçada: Alzina I: 22 x 25 metres (amplada mitjana capçada: 23,5 metres) / Alzina II: 16 x 21 metres (amplada mitjana capçada: 18,5 metres).
* Altitud sobre el nivell del mar: 227 metres.

## Aspecte general

L'Alzina I, amb els seus més de quatre metres i mig de perímetre, és la més gruixuda de la seua espècie a tot el Vallès Occidental i mereixeria la catalogació com a Arbre Monumental de Catalunya. La seua edat és un misteri, tot i que hom calcula que té al voltant de 300 o 400 anys, tal vegada més. La seua soca es bifurca a uns dos metres de terra, creant una figura una mica desmanegada (com si l'arbre estigués partit pel mig) i fa l'efecte que una pinta gegantina li hagués clenxat la capçada en un intent de pentinar-la. A uns cinquanta metres de l'Alzina I, vers ponent, s'alça l'Alzina II, un altre arbre de dimensions colossals tot i que menors a les de la seua germana gran. Totes dues es troben en força bon estat de conservació tenint en compte l'edat, llevat d'algunes branques mortes.

## Accés

Es troben al costat de la masia de Can Camps, on avui dia hi ha una hípica anomenada Hípica Can Camps. Des de Sant Quirze del Vallès prenem la carretera C-1413a en direcció a Rubí. Recorreguts uns dos quilòmetres i mig, just al límit del terme municipal, tombem a l'esquerra per la urbanització Can Barata. Seguim el carrer principal (carrer Camí dels Monjos). En acabar-se l'asfalt, continuem recte per pista de terra. Recorregut un quilòmetre des de la carretera, arribem a un encreuament. Continuem per la pista de l'esquerra, ignorant algun trencall secundari que trobarem més endavant. Tres-cents metres més enllà arribem a una altra cruïlla. La pista que baixa a mà esquerra ens portarà a Can Camps (rètol indicador Benvinguts Hípica Can Camps) en uns quatre-cents metres. Com que els arbres es troben en una finca particular, és millor deixar el cotxe al darrer encreuament i baixar a peu els darrers quatre-cents metres. Coordenades UTM: 31T X0422593 Y4595984 (Alzina I, la més gruixuda).

## Referències

* 1 2 3 4 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 78-80.

## Enllaços externs

* 1a. Caminada del Mussol i Dia del Club - Club Excursionista de Sant Quirze del Vallès Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
# Frontal d'altar de Santa Margarida de Vila-seca

El frontal d'altar de Santa Margarida de Vila-seca és un frontal d'altar romànic pintat al tremp sobre fusta de roure de finals del segle xii. Originàriament es trobava al convent de Santa Margarida de Vila-seca, en el terme municipal de Sant Martí Sescorts, tot i que segurament es va traslladar amb les monges del convent a Vic al segle xiv. Actualment es troba al Museu Episcopal de Vic.
Estilísticament, és un bon exemple de pintura sobre taula romànica i sembla que va ser pintat en un taller de Vic. En el centre del frontal es troba representada la Mare de Déu entronitzada amb el seu Fill assegut a la falda dins una màndorla sustentada per àngels. Al voltant de la màndorla es troben diferents escenes de la llegenda de santa Margarida: Margarida pasturant ovelles, davant d'Olimbri, empresonada, fuetejada, davant del drac de set caps, martiritzada i degollada. Per tancar la composició i resseguint tot el perímetre del frontal, una sanefa de motius geomètrics.

## Referències

* «Fitxa de l'obra al MEV». Museu Episcopal de Vic. [Consulta: 24 març 2017].
# Cal Sala (Gaià)

Cal Sala és una masia del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, una masia orientada al sud-oest. Tipus I de la classificació de J. Danés. Edifici de dues plantes en què la teulada sobresurt protegint la façana. La porta principal, d'arc de descàrrega i adovellada hi ha la data de 1850, o sigui, de construcció posterior a la resta de l'edifici. Material de construcció=pedra i fang; cobertes de fusta i teula.
Sobre un finestral hi ha escrit la data de 1760. La casa pertanyia al baró de Vilagaià.

## Referències

* 1 2 «Cal Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Campionat d'Espanya de motocròs 2015

La temporada de 2015 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 57a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 7 proves puntuables, celebrades entre el 22 de febrer i el 25 d'octubre. Dues de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Motocròs de Bellpuig (12 d'abril) i Motocròs d'Albaida (25 d'octubre).

## Classificació final
### MX2 Elite

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Iker Larrañaga | KTM | 329 |
| 2 | Ander Valentín | Yamaha | 248 |
| 3 | Jordan Lacan | Suzuki | 237 |
| 4 | Simeó Ubach | KTM | 183 |
| 5 | Nil Bussot | Husqvarna | 172 |
| 6 | Carlos Fernández | Kawasaki | 170 |
| 7 | Francesc Mataró | Yamaha | 154 |
| 8 | Jorge Prado | KTM | 145 |
| 9 | Cristian Oliva | Honda | 141 |
| 10 | Francisco García | KTM | 132 |

### MX1 Elite

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | José Antonio Butrón | KTM | 350 |
| 2 | Nil Arcarons | Husqvarna | 281 |
| 3 | Francisco Utrilla | Kawasaki | 238 |
| 4 | Alvaro Lozano | Yamaha | 230 |
| 5 | Alonso Sánchez | Suzuki | 197 |
| 6 | Jonay Rodríguez | Suzuki | 175 |
| 7 | Philip Tomas Kihlman | Kawasaki | 155 |
| 8 | Sergio Castro | Honda | 152 |
| 9 | Ramon Brucart | Yamaha | 140 |
| 10 | Joan Cros | KTM | 110 |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Trofeu Sub-18 | Simeó Ubach | KTM |
| Copa MX125 | Joaquín Camacho | Husqvarna |
| Copa MX150 4T | Jana Sánchez | Honda |
| MX85 | Eric Tomás | KTM |
| MX65 | Raúl Sánchez | KTM |
| Trofeu MX50 | Joel Cañadas | KTM |
| Copa MXMaster 35 | Antonio Villegas | Kawasaki |
| Copa MXMaster 40 | Javier García Vico | Honda |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* «RFME Campeonato de España de Motocross 2015 - Clasificación final» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 27-10-2015. Arxivat de l'original el 16 de juny 2023. [Consulta: 1r gener 2016].
# Cal Roquet

Cal Roquet és una obra del municipi de la Fatarella (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció entre mitgeres, amb façana al c/ de la Font, de planta rectangular format per planta baixa, dos pisos i golfes.
La planta baixa i el primer pis està realitzada amb carreus ben escairats i regulars.
El segon pis i les golfes estan fets de paredat arrebossat i pintat.
L'accés de la planta baixa es fa mitjançant un arc dovellat de mig punt i una porta secundària construïda posteriorment. A la primera planta trobem una finestra simètrica a l'arc i un balcó lateral.
La segona planta presenta un balcó simètric respecte les plantes inferiors i un balcó lateral asimètric. Les obertures de les golfes, asimètriques, són allargades i menys altes.
Queda ben clar que la construcció original correspon a la planta baixa i el primer pis. Les plantes superiors són afegides.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Roquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2016].
# Campionat de Catalunya de futbol 1901-1902

La temporada 1901-02 del Campionat de Catalunya de futbol fou la segona edició de la competició. Fou disputada la temporada 1901-02 pels principals clubs de futbol de Catalunya. De la mateixa forma que la primera edició, va rebre la denominació de Copa Macaya. Hi van participar cinc equips, tots ells de Barcelona.

## Primera Categoria
### Classificació final

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | Classificació |
| 1 | FC Barcelona (C) | 8 | 8 | 0 | 0 | 60 | 2 | +58 | 16 | Campió |
| 2 | Hispània AC | 8 | 6 | 0 | 2 | 30 | 7 | +23 | 12 | |
| 3 | Club Espanyol | 8 | 3 | 1 | 4 | 11 | 20 | −9 | 7 | |
| 4 | Club Universitari | 8 | 1 | 2 | 5 | 8 | 33 | −25 | 4 | |
| 5 | Català FC | 8 | 0 | 1 | 7 | 3 | 50 | −47 | 1 | |

### Resultats finals

* Campió de Catalunya: FC Barcelona
* Classificats pel Campionat d'Espanya: Tots els clubs van ser convidats a la Copa d'Espanya de 1902, però només el FC Barcelona i el Club Espanyol acceptaren.
* Descensos: No hi havia descensos reglamentats
* Ascensos: No hi havia ascensos reglamentats

## Referències

* ↑ RSSSF Catalonia Championship 1903-1940 - All Results

## Bibliografia

* Garcia Castell, Joan. Història del futbol català. Barcelona: Editorial Aymà, 1968. ISBN 978-84-209-3682-6.
* Closa i Garcia, Antoni; Rius i Solé, Jaume; Vidal i Urpí, Joan. Un segle de futbol català: 1900-2000. Barcelona: Federació Catalana de Futbol, 2001.

## Enllaços externs

* RSSSF
# Calheta

«Calheta» té aquests significats:
* Calheta (Açores), municipi situat a l'illa de São Jorge.
* Calheta (Madeira), municipi de l'oest de Madeira.
# Can Baliarda

Can Baliarda és una masia situada a la part alta del barri d'Horta de Barcelona, entre el passeig de Valldaura i la carretera d'Horta a Cerdanyola.

## Història

D'origen molt antic, se'n té referència de l'any 1502, quan pertanyia a la parròquia de Sant Joan d'Horta, i el rector Miquel Mata el llogà a Francesc Clotes. Un dels seus descendents fou Ignasi Baliarda, de qui la masia prengué el nom.
El 1880 Victòria Comes, casada amb Antoni Pinós, obté permís per a transformar la masia en casa residencial, aixecant un segon pis. El seu fill Josep Pinós i Comes va ser un pintor important del modernisme; un carrer vora el parc de la Unitat li està dedicat. També hi van viure el pintor Rafael Llimona i Benet i el seu fill Jordi Llimona i Barret.

## Descripció

La masia, de planta quadrada, tenia les quadres a la planta baixa, així com el celler, el cup i les eines de conreu. Al primer pis, la sala d'estar i les golfes. Al voltant es conreava una gran extensió de vinyes. La casa està envoltada per una densa i variada vegetació.

## Referències

* 1 2 3 4 Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta. Quarta edició. Barcelona: El tinter, SAL, abril 2003, p. 38-39.
* ↑ Giménez, Carlota «De can Cortada a can Quintana». El Pou, 2015, pàg. 47.
# Campionat d'Espanya de trial 1997

La temporada de 1997 del Campionat d'Espanya de trial fou la 30a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables.

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Marc Colomer | Montesa | 152 |
| 2 | Amós Bilbao | Gas Gas | 130 |
| 3 | Jordi Tarrés | Gas Gas | 117 |
| 4 | Gabriel Reyes | Montesa | 99 |
| 5 | David Cobos | Gas Gas | 98 |
| 6 | Marcel Justribó | Gas Gas | 81 |
| 7 | Marc Catllà | Gas Gas | 72 |
| 8 | Albert Cabestany | Beta | 65 |
| 9 | Marc Freixa | Gas Gas | 58 |
| 10 | José Manuel Alcaraz | Gas Gas | 49 |

## Categories inferiors

| Categoria | Guanyador | Motocicleta |
| Sènior B | Marc Freixa | Gas Gas |
| Sènior C | Narcís Sánchez | Gas Gas |
| Veterans A | Joan Solé | Montesa |
| Veterans B | Carles Casas | Gas Gas |
| Júnior | Adam Raga | Gas Gas |
| Cadets | Jordi Garcia | Gas Gas |
| "Autonomías" | Catalunya | - |

## Referències

* ↑ «Spain - 1997» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
* «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor / Trial Clásicas» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 19-11-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2012].
# Can Caseta

Can Caseta és un assentament iber situat al meandre que fa el riu Ter al seu pas per Manlleu, a la comarca d'Osona. Es troba limitat al nord pel curs del riu Ter. L'abastament d'aigua és molt proper, directament sobre el Ter, i assequible, ja que no hi ha cap espadat gaire accentutat. No s'hi coneixen afloraments minerals i, per l'entorn natural, sembla que l'assentament estava relacionat amb l'explotació agrícola del sòl.
Hi han estat identificades restes de murs, d'habitació i de sitges. Les restes de ceràmica indiquen que, després d'una etapa del bronze final-primer ferro, l'àrea és ocupada al període iber recent, amb continuïtat vers l'època romana, com ho indica la presència de ceràmiques de vernís negre i sigil·lata sudgàl·lica. Es desconeix l'estructura de l'assentament, ja que actualment forma part del nucli urbà de Manlleu i no ha pogut ser excavat en extensió. Tanmateix la topografia i els sondeigs realitzats el 1975 per Elisabet Huntingford i Maria Dolors Molas, i l'estudi que dugué a terme Assumpta Grabolosa, permeteren pensar que es tractava d'un petit nucli d'ocupació en el període iber recent, que es transformà en vil·la romana durant els segles precedents al canvi d'era. No estava fortificat.
El jaciment sembla relacionat amb certes troballes efectuades a principi del segle xx a l'àrea del mas Fugurull. El jaciment se situa a l'antiga via de pas que comunicava amb Ausa (actual Vic) i ran de l'eix del Ter, el qual comunica bona part dels assentaments ibèrics de la zona.

## Vegeu també

* Manlleu arqueològic

## Bibliografia

* ROCAFIGUERA I ESPONA, Montserrat, Osona ibèrica. El territori dels antics ausetans, Publicacions del Patronat d'Estudis Osonencs, Vic, 1995. ISBN 8460623084

## Referències

* ↑ (castellà) PDF Excavacions al jaciment ibero-romà de Can Caseta
# Camerun del Nord

Camerun del Nord fou un dels dos districtes en què fou dividit el Camerun Occidental o Britànic quan l'administració d'aquest territori fou concedit com a mandat de la Lliga de les Nacions a Gran Bretanya el 1921. Estava dividit en dues parts separades territorialment, una a l'extrem nord de la frontera entre Nigèria i el Camerun, on estava l'emirat de Dikwa; i una segona part al centre. La majoria de la població era musulmana però una part de la població de la franja situada al centre era cristiana o animista. El 1946 el mandat es va transformar en un fideïcomís de les Nacions Unides. El districte sempre va estar administrat com a part de la Regió del Nord de Nigèria, però amb estadístiques separades.
Davant de la independència del Camerun Francès prevista pel 1960, el 1950 es va començar a discutir de la situació del Camerun Britànic. El febrer de 1961 es va celebrar un plebiscit per determinar el futur del Camerun del Nord (Northern Cameroons) i Camerun del Sud (Southern Cameroons). Per una majoria aclaparadora, els votants del Southern Cameroons van optar per unir-se a l'anteriorment anomenat Camerun Francès, ara república del Camerun, en lloc d'integrar-se a Nigèria. En canvi en el Northern Cameroons, l'electorat en gran part musulmà va escollir fusionar-se amb la regió de Nigèria Septentrional.

## Referències

* The Northern Cameroons case
# Can Canots

Can Canots és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Calonge (Baix Empordà).

## Descripció

Situat a la cantonada entre els carrers de la rutlla i Anselm Clavé, és un edifici entre mitgeres de planta i dos pisos. La façana principal, al carrer de la Rutlla, presenta actualment a la planta baixa dus porta d'accés (bar i habitatge) d'arc escarser i allindanada respectivament, a més d'una finestra allindanada a la banda esquerra. Al primer pis hi ha tres balcons, d'arc escarser el central i allindanats els dels costats, amb motllures decoratives que simulen frontons circulars i triangulars,
El segon pis presenta una estructura i decoració similar. El coronament és amb cornisa. La façana del carrer Anselm Clavé té una estructura similar, però més senzilla.

## Història

L'edifici va ser bastit durant el segle xix. A la clau de la porta d'arc escarser de la planta baixa hi figura la data del 1868 i el nom "Pere Clarà".

## Referències

* «Can Canots». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Can Canots (Fitxa)». Catàleg de Béns protegits, POUM 2010 p. 60 a 62. Ajuntament de Calonge. [Consulta: 2 novembre 2012].
# Cantó de Saint-Brieuc-Ouest

El cantó de Saint-Brieuc-Oest (bretó Kanton Sant-Brieg-Kornôg) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Costes del Nord a la regió de Bretanya.
Està format pels quartiers de Saint-Jouan, les Villages, la Ville Hellio, la Ville Jouha i Robien.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| març 1998 | Michel Brémont | PS |
| març 1985 | Bruno Joncour | RPR/UDF |
| març 1982 | Yves Dollo | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Saint-Christophe-en-Bazelle

El cantó de Saint-Christophe-en-Bazelle és un cantó francès del departament de l'Indre, situat al districte d'Issoudun. Té 12 municipis i el cap és Saint-Christophe-en-Bazelle.

## Municipis

* Anjouin
* Bagneux
* Chabris
* Dun-le-Poëlier
* Menetou-sur-Nahon
* Orville
* Parpeçay
* Poulaines
* Saint-Christophe-en-Bazelle
* Sainte-Cécile
* Sembleçay
* Varennes-sur-Fouzon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1961 | Fernand Boisson | SFIO |
| 1961-1985 | M. Gabette | SFIO, després PS |
| 1985- | Serge Pinault | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.638 | 7.158 | 6.573 | 6.334 | 6.224 | 6.182 | 6.472 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Can Montcanut (Riera de Tiana, 117)

Can Montcanut és una casa modernista de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil amb planta baixa i dos pisos, coberta per una teulada a quatre vessants, al mig de la qual s'aixeca una lluerna per tal d'il·luminar l'interior. El conjunt és de planta quadrada. L'interès de la construcció recau a les seves tres façanes decorades amb motius pròpiament modernistes: línies ondulants, en moviment, amb corbes suaus, i flors. Aquests motius ornamentals es repeteixen en cadascuna de les parts en què es divideixen les façanes. D'altra banda destaca el voladís de la teulada que sobresurt del perfil general i que està sostingut per suports en forma d'esquadra. La decoració està realitzada en tons de verd i rosa. Un jardí envolta l'edifici.

## Referències

* ↑ «Can Montcanut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Cantons d'Yvelines

Els Cantons d'Yvelines (Illa de França) són 21 i s'agrupen en quatre districtes. Fins al 2015 n'hi havia 39.

## 1985 - 2015
### Districte de Mantes-la-Jolie (8 cantons - sotsprefectura Mantes-la-Jolie)

    Aubergenville, Bonnières-sur-Seine, Guerville, Houdan, Limay, Mantes-la-Jolie, Mantes-la-Ville, Meulan

### Districte de Rambouillet (5 cantons - sotsprefectura Rambouillet)

    Chevreuse, Maurepas, Montfort-l'Amaury, Rambouillet, Saint-Arnoult-en-Yvelines

### Districte de Saint-Germain-en-Laye (16 cantons - sotsprefectura Saint-Germain-en-Laye)

    Andrésy, La Celle-Saint-Cloud, Chatou, Conflans-Sainte-Honorine, Houilles, Maisons-Laffitte, Marly-le-Roi, Le Pecq, Poissy-Nord, Poissy-Sud, Saint-Germain-en-Laye-Nord, Saint-Germain-en-Laye-Sud, Saint-Nom-la-Bretèche, Sartrouville, Triel-sur-Seine, Le Vésinet

### Districte de Versalles (10 cantons - sotsprefectura Versalles)

    Le Chesnay, Montigny-le-Bretonneux, Plaisir, Saint-Cyr-l'École, Trappes, Vélizy-Villacoublay, Versalles-Nord, Versalles-Nord-Oest, Versalles-Sud, Viroflay

## 2015

Una nova redistribució territorial va ser definida per decret del 21 de febrer de 2014, per al departament de Sena Saint-Denis, que va entrar en vigor en el moment de la primera renovació general d'assemblearis departamentals després d'aquest decret, qüestió que va passar al març de 2015.
Es va reduir de 39 a 21 cantons.
* Aubergenville
* Bonnières-sur-Seine
* Chatou
* Le Chesnay
* Conflans-Sainte-Honorine
* Houilles
* Limay
* Mantes-la-Jolie
* Maurepas
* Montigny-le-Bretonneux
* Les Mureaux
* Plaisir
* Poissy
* Rambouillet
* Saint-Cyr-l'École
* Saint-Germain-en-Laye
* Sartrouville
* Trappes
* Verneuil-sur-Seine
* Versalles-1
* Versalles-2

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-214 du 21 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Yvelines
# Can Panosa

Can Panosa és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i terrassa situat al sector nord de la Plaça de la Vila. Destaca per la finestra geminada del primer pis, per l'arcada de la plaça i pel pilar decorat en què es recolza part de l'arcada. La façana és arrebossada i pintada, a excepció dels marcs de les finestres del primer pis i de l'arcada de la planta baixa.
La planta baixa consta d'una arcada de mig punt rebaixada, la volta i dues entrades, una per accedir als pisos superiors i l'altre per entrar a la botiga de fruites. El pilar, que sustenta dues arcades, és un dels més interessants de la plaça. A la part del capitell hi ha dos baixos relleus per banda, és a dir, vuit, de forma quadrada però disposada com un rombe, amb motius religiosos (IHS i creus plantades) i aparentment genealògics (arbre). Alguns d'ells estan esborrats.
El primer pis consta d'una finestra d'estil gòtic, vestigi de la casa original, i d'una finestra amb balcó emmarcada de pedra calcària de talla nova. La finestra més antiga és geminada, de pedra calcària, dividida per una columneta i amb dos sectors trevolats. Són interessants les decoracions del capitell i de les impostes, amb motius florals.
El segon pis té tres finestres de rajola i ciment, una de central i gran i dues de més reduïdes i laterals. A sobre, a la terrassa, una petita cornisa i una balustrada senzilla de dos trams i barrots cilíndrics.

## Història

La majoria dels edificis que es conserven a la plaça són d'origen medieval, reformats durant els segles XV i XVI, i sobretot durant els segles XVIII i XX. Tot i que es conserven reminiscències medievals a les façanes com ara alguna finestra geminada o trevolada, escuts en relleu, inscripcions, etc. la majoria d'edificis són dels segles XVIII-XX amb tres o quatre plantes i la particularitat d'ésser suportades parcialment pels porxos i arcades. L'origen d'aquests porxos és comercial, d'antigues parades comercials o d'artesania cobertes amb tendals i estructures de fusta que s'acabaven cobrint i edificant a sobre. Així passà a Vic i també a Girona, entre d'altres poblacions properes.
Aquesta casa, al marge de l'estructura, la finestra geminada, la volta i l'arcada, ha estat reformada al llarg del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Panosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].