OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mikhaïl Krug

Mikhaïl Vladímirovitx Krug (en rus: Михаи́л Влади́мирович Круг), pseudònim de Mikhaïl Vladímirovitx Vorobiov, va ser una compositor i cantant rus, un dels representants més populars de la chanson russa, un gènere popularitzat el segle XX i que inclou temàtiques criminals (Blatnaia pésnia) i romàntiques.
Va néixer a Morozovskiy Gorodok, un suburbi de la ciutat de Tver. El 1987 Krug va guanyar un concurs de cançons, fet que el va abocar a la composició musical. El 1994 ja havia enregistrat tres àlbums, que no van ser publicats oficialment, però que es van distribuir en cintes informals. El seu primer disc oficial va ser Jigan-limon (Жиган-лимон), on hi havia un dels seus majors èxits, "Kolik" (Коль́ик). Una part significativa de les cançons de Mikhaïl Krug invoquen el "codi secret" de les presons russes, i el simbolisme dels tatuatges dels presoners. Descriuen el buit emocional i la desesperació dels presoners que estan separats de les seves famílies i éssers estimats. També va escriure moltes cançons romàntiques, així com sobre la seva ciutat natal Tver. A Krug li agradava associar-se amb elements criminals de les màfies, que inspiraven la seva música. La seva cançó més popular va ser Vladimir tsentral (Владимирский централ), que estava dedicada al cap mafiós de Tver, Sasha Sever, que havia complert condemna a la presó que dona nom a la cançó.
La nit del 30 de juny de 2002, Mikhaïl Krug va ser ferit fatalment a la seva casa de Tver per intrusos que hi volien robar, i va morir en un hospital unes hores més tard. El 2012, les proves genètiques van revelar que l'assassí de Krug era Dmitry Veselov, relacionat amb la banda dels llops de Tver. Veselov fou assassinat l'any 2003 per Aleksandr Osipov, com a venjança per la mort de Krug.

## Referències

* ↑ «La famosa Vladimir Central va celebrar el seu aniversari» (en rus). VGTRK, 15-08-2020 [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ Galeotti, Mark. La ley del crimen: Los Vorí V Zakone: la mafia rusa más temible (en castellà), p. 330-331. ISBN 9788491874324 [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «El misteriós assassinat d'un conegut cantant de la Chanson russa, resolt 17 anys després» (en anglès). TASS, 23-09-2019 [Consulta: 19 setembre 2020].
# Ricard Roig Riera

Ricard Roig Riera (Barcelona, 1929 - 2007) fou un regatista, directiu i constructor d'embarcacions català, que fou també president de la Federació Catalana de Vela.
Membre del Reial Club Marítim de Barcelona, navegà principalment en una embarcació classe Vaurien, de la qual fou el primer constructor a Espanya. Guanyà diversos Campionats de Catalunya (1963, 1964, 1966, 1967, 1968) i d'Espanya (1964, 1965) i algunes regates internacionals. En l'àmbit directiu va presidir la Federació Catalana de Vela entre 1966 i 1969, i durant el seu mandat es van consolidar els nous clubs de platja que es van anar creant durant aquesta dècada al llarg de la costa catalana, especialment al Maresme i al sud de Catalunya, com els de Sant Pol de Mar, el Masnou, Vilassar de Mar, Sitges, Coma-ruga, Torredembarra, etc. També es van introduir noves fórmules de vela lleugera, com els 420, que competien amb les Vaurien i les fórmules internacionals, i es van consolidar l'Optimist, classe destinada a la iniciació.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Rutllan Bañeres, Miquel. un club...una ciutat un país. Barcelona: RC Marítim, 2003. ISBN B-47.920-2003.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Ricard Royo i Soler

Ricard Royo i Soler (Sabadell, 17 de novembre de 1923 - 6 de juliol de 2001) va ser un polític sabadellenc, que va exercir de batlle accidental entre el març de 1976 i l'abril de 1979. Va ser, doncs, l'últim alcalde franquista de Sabadell. Va treballar en empreses de teixit i va formar part de diverses juntes d'entitats sabadellenques.

## Referències

* ↑ Berenguer, Arnau. «Royo Soler, Ricardo», 11-01-2020. [Consulta: 9 setembre 2020].
# Monesterio

Monesterio és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Muzaffargarh

Muzaffargarh (urdú مظفر گڑھ) és una ciutat al Panjab (Pakistan) a la riba del riu Chenab, capital del districte de Muzaffargarh i del tehsil de Muzaffargarh. Consta al cens del 1998 amb una població de 121.641 habitants. La població el 1901 era de només 4.018 habitants.
Fou fundada el 1794 per Muzaffar Khan, governador paixtu (sadozay) de Multan que hi va construir també una mesquita; el 1818 fou ocupada per les forces del maharajà sikh de Lahore, Ranjit Singh; va passar als britànics amb la resta del Panjab el 1849. El 1850 fou designada nova capital del districte de Khangarh, situació que es va fer efectiva el 1861. El fort de Muzaffargarh estava formar per una muralla circular d'uns 9 metres d'altura encerclant una zona amb un diàmetre de 145 metres; els suburbis rodejaven el fort per tots costats i quasi l'amagaven de la vista; la muralla tenia sis bastions. El 1873 es va constituir en municipalitat.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Website de Muzaffargarh
# Roberto Ardigò

Roberto Ardigò (Casteldidone (Llombardia), 28 de juny, 1828 - Roma (Lacy), 15 de setembre, 1920)
Durant prop de quaranta anys va regentar a la Universitat de Pàdua la càtedra d'Història de la Filosofia; en aquest llarg període va poder veure la florida i la decadència dels seus ideals filosòfic, pels quals va treballar amb un entusiasme i una tenacitat mai desmentits. A la llarga sèrie d'escrits indicats al text de l'Enciclopèdia cal afegir encara la seva tasca

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa
# Muzaffar Xah I Gudjarati

Muzaffar Shah I Gudjarati (?-1410) fou sultà de Gujarat, considerat el primer de la nissaga. A partir del 1390 el poder del sultanat de Delhi sobre les províncies es va veure afectat per les lluites de successió; el 1391 el governador de Gujarat Malik Mufarrah Sultani Farhat al-Mulk va donar suport a la religió hindú esperant el suport dels membres d'aquesta religió per fer-se independent; els ulemes van anar a Delhi a protestar i el sultà Muhammad Shah III Tughluk va enviar com a nou governador a Zafar Khan, fill de Wajih al-Mulk amb el títol de Muzaffar Khan; Farhat al-Mulk va desafiar la seva autoritat i els dos homes es van enfrontar en batalla el 4 de gener de 1392 a Kamboi a 30 km a l'oest de Patan, en la que Farhat fou derrotat i mort.
Muzaffar havia deixat a Delhi al seu fill Tatar Khan que exercia com a wazir (fins a 1393). Muzaffar va començar a restablir l'orde i la prosperitat i va eliminar les facilitats pel culte hindú. El raja d'Idar que negava el tribut, fou assetjat a la seva fortalesa diversos cops. Muzaffar va destruir el temple de Somnath el 1395 i altre cop el 1402, i aquesta darrera vegada va perseguir als hindús fins a Diu on va implantar l'islam. Després del 1393 Tatar Khan, el fill de Muzaffar Khan, va continuar a Delhi, on era el centre de les lluites pel poder, i el 1398 va anar a Gujarat on va demanar al seu pare un exèrcit que havia d'ocupar Delhi. Però llavors es va produir la invasió de Tamerlà (1399). Nasir al-Din Mahmud Shah III Tughluk (1395-1399) es va refugiar a Patan la capital aleshores de la província de Gujarat.
El 1403 Tatar Khan va intentar convèncer el seu pare d'avançar fins a Delhi amb un exèrcit però Muzaffar no ho va acceptar i va tractar de dissuadir al fill. Tatar llavors va enderrocar al seu pare (de 60 anys) i es va proclamar sultà de Gujarat (novembre de 1403) com Muhammad Shah Gujarati. Fou el primer sultà. Llavors va marxar a Delhi però fou enverinat pel seu oncle Shams Khan, que va alliberar a Muzaffar al que va restablir al govern de Gujarat.
Muzaffar Khan va agafar el títol reial el 1407 a petició dels nobles i davant la vacant de poder a Delhi, sent coronat com Muzaffar Shah I.
El 1408 va envair Malwa i va capturar al sultà Hushang al que acusava d'haver enverinat al seu pare Dilawar Khan (pare de Hushang), però al cap d'un temps li va retornar el regne.
Va morir el 1410, amb sospites d'haver estar enverinat, i el va succeir el seu net Shihab al-Din Ahmad, fill de Tatar Khan.

## Bibliografia

* History of Gujarat, M.S. Comissariat, Londres, 1928, reedició Bombai 1957
# SGS Essen

El SGS Essen és un club femení de futbol conegut especialment per la seva secció femenina, que juga des de la Bundesliga des de la temporada 2004/05, on ha sigut cinquè en quatre ocasions. El seu major èxit és un subcampionat de Copa, a la temporada 2013/14.

## Plantilla

| Porteres | Porteres | Defenses | Defenses | Centrecampistes | Centrecampistes | Davanteres | Davanteres |
| 01 | Lisa Weiss | 06 | Vanessa Martini | 05 | Isabel Hochstein | 04 | Jana Feldkamp |
| 12 | Jil Strüngmann | 11 | Irini Ioannidou | 07 | Sarah Freutel | 09 | Kirsten Nesse |
| 24 | Alissa Tolksdorf | 16 | Jacqueline Klasen | 08 | Manjou Wilde | 13 | Charline Hartmann |
| | | 18 | Lena Ostermeier | 10 | Linda Dallmann | 14 | Kozue Ando |
| | | 22 | Nina Brúggemann | 19 | Laura Radke | 15 | Etonam Anyomi |
| | | | | 21 | Ina Lehmann | 17 | Margarita Gidion |
| | | | | 23 | Sara Doorsoun | 24 | Lea Schüller |
| | | | | 25 | Henrike Sahlmann | | |

## Històric

| | 80/81 | 81/82 | 82/83 | 83/84 | 84/85 | 85/86 | 86/87 | 87/88 | 88/89 | 89/90 | 90/91 | 91/92 | 92/93 | 93/94 | 94/95 | 95/96 | 96/97 | 97/98 | 08/99 | 99/00 |
| Bundesliga |
| 2. Bundesliga | | | | | | | | | | | | | | | | | 13 | | | 2 |
| 3a Divisió | | | | | | | | | | | | | 5 | 8 | 6 | 1 | | 3 | 1 | |
| 4a Divisió | | | | | | | | | | | 7 | 2 | | | | | | | | |
| | 00/01 | 01/02 | 02/03 | 03/04 | 04/05 | 05/06 | 06/07 | 07/08 | 08/09 | 09/10 | 10/11 | 11/12 | 12/13 | 13/14 | 14/15 | 15/16 | 16/17 | 17/18 | 18/19 | 19/20 |
| Bundesliga | | | | | 10 | 6 | 6 | 7 | 5 | 10 | 9 | 5 | 6 | 6 | 5 | 5 |
| 2. Bundesliga | 2 | 6 | 10 | 1 |

## Referències

* ↑ RSSSF
# Museu Soumaya

El Museu Soumaya és una institució cultural sense ànim de lucre repartida en dues seus ubicades a Ciutat de Mèxic: més concretament a la Plaza Loreto i a la Plaza Carso. Està dedicat a la conservació, exposició, recerca i difusió de la col·lecció d'art de la Fundació Carlos Slim, A.C. i s'enfoca tant a la difusió de la seva pròpia col·lecció d'art com a exposicions internacionals. El nom del museu honra la memòria de Soumaya Domit, esposa del fundador del museu, Carlos Slim, morta el 1999.

## Referències

* ↑ carlosslim.com. «Biografía Carlos Slim Helú» (en español). [Consulta: 1r abril 2011].
* ↑ Morán, Giselle «El arte de compartir el arte». Amura Yachts & Lifestyle, 82, pàg. 48-52.
# SGP

SGP té els següents significats:
* Partit Polític Reformat (del nom en neerlandès Staatkundig Gereformeerde Partij), partit polític dels Països Baixos
* Campionat del Món de speedway (del nom en anglès Speedway Grand Prix), màxima competició internacional de speedway
* Sistema Generalitzat de Preferències, sistema de tarifes de l'Organització Mundial del Comerç
* Glicoproteïna sGP (de les sigles en anglès soluble Glycoprotein), glicoproteïna relacionada amb la infecció per virus d'Ebola
# Museu Terres de la Bíblia

El Museu Terres de la Bíblia (hebreu: מוזיאון ארצות המקרא‎) és un museu dedicat als països i a les cultures antigues que apareixen en l'Antic Testament. El museu està ubicat a Jerusalem, al costat del Museu d'Israel i del Campus Nacional d'Arqueologia d'Israel situat en el complex de Givat Ram.

## Enllaços externs

* The Bible Lands Museum
* The Bible Lands Museum Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. at ilMuseums.com
# SG Flensburg-Handewitt

El SG Flensburg-Handewitt és un equip d'handbol de la ciutat alemanya de Flensburg. Actualment competeix a la 1a Divisió de la Bundesliga alemanya, la qual va guanyar la temporada 2003/04.
A nivell nacional destacar el fet que l'equip aconseguí guanyar 3 Copes alemanyes de forma consecutiva entre 2003 i 2005.
Fou finalista de la Copa d'Europa d'handbol els anys 2004 i 2007, això no obstant, el seu primer títol internacional fou la Copa EHF de 1997, a la que seguiren la City Cup de 1999 i la Recopa d'Europa d'handbol de 2001

## Palmarès

* 1 Recopa d'Europa: 2001
* 1 Copa EHF: 1997
* 1 City Cup: 1999
* 1 Lliga Alemanya: 2004
* 3 Copes alemanyes: 2003, 2004 i 2005
* 1 Supercopes alemanyes: 2000

## Enllaços externs

* Web oficial del SG Flensburg-Handewitt
# A Francesc Layret

A Francesc Layret és un monument escultòric situat a la Plaça de Goya de Barcelona, al districte de l'Eixample. Està dedicat a l'advocat laboralista Francesc Layret i Foix (Barcelona, 1880-1920).

## Història

Layret va ser un advocat laboralista assassinat per pistolers a sou del Sindicat Lliure —vinculat a la patronal— el 30 de novembre de 1920. El 1934 es va posar la primera pedra d'un monument a la seva memòria a la Plaça de Sepúlveda (actual Plaça de Goya), al costat de la Ronda de Sant Antoni i prop de la Plaça de la Universitat, obra de Frederic Marès. El monument, sufragat amb una subscripció popular, fou inaugurat el 20 d'abril de 1936 pel president de la Generalitat de Catalunya, Lluís Companys, i l'alcalde de Barcelona, Carles Pi i Sunyer.
El 1939, després de la Guerra Civil, les noves autoritats franquistes van procedir a desmuntar el monument, juntament amb d'altres de signe polític d'esquerres o catalanistes, com el Monument a la República, el Monument al Doctor Robert o el Monument a Rafael Casanova. En la seva edició del dia 6 de desembre de 1939 el periòdic El Correo Catalán escrivia: «amb la desaparició d'aquest monument i el de Pi i Margall, la nostra ciutat es veurà lliure de dues obres que a més de constituir un reflex de la mancança de sentit artístic dels roig-separatistes, eren motiu de vergonya per als bons barcelonins». Curiosament, l'autor del monument, Frederic Marès, fou en la postguerra l'escultor que va rebre més encàrrecs de les noves autoritats, i l'encarregat de reconstruir nombrosos monuments enderrocats per les milícies antifeixistes.
L'obra de Layret va ser guardada en un magatzem municipal del carrer Wellington, fins que amb l'arribada de la democràcia va ser restaurat a la seva ubicació original, on va ser reinaugurat el 27 de maig de 1977.

## Descripció

L'autor del monument va plantejar un homenatge a l'advocat Layret partint de figures al·legòriques als ideals que defensava el personatge: sobre un pedestal en forma de podi s'aixeca una figura de dona realitzada en bronze, amb el tors nu i el braç esquerre aixecat portant una torxa, simbolitzant la República. Als seus costats es troben dues figures masculines en pedra, que representen el camp i la ciutat, en forma d'un camperol amb espigues i un obrer amb una maça i una roda dentada. A la part posterior del monument es troba altra figura de dona portant un nen en braços, en personificació dels desvalguts. A la base del monument es troba un medalló de bronze amb un retrat de l'advocat en relleu, així com el seu nom i les seves dates de naixement i defunció.
* Figura de la República.
* El monument vist des de la dreta.
* Figura posterior.

## Vegeu també

* Art públic de Barcelona

## Referències

* 1 2 3 Fabre, Huertas i Bohigas, 1984, p. 116.
* ↑ Jaume Fabre, Josep M. Huertas i Ernest Ortoll. «A Francesc Layret». [Consulta: 13 febrer 2014].

## Bibliografia

* Fabre, Jaume; Huertas, Josep M.; Bohigas, Pere. Monuments de Barcelona. Barcelona: L'Avenç, 1984. ISBN 84-85905-21-0.
# Centre històric de Vilalba dels Arcs

El centre històric és el nucli històric de Vilalba dels Arcs (Terra Alta), protegit com a bé cultural d'interès local. La població és en un terreny amb una petita ondulació. El nucli inicial correspon a la part ocupada per l'església vella i la plaça Major on hi havia el castell (on hi ha la casa Martell), creixent en la direcció del carrer Major, artèria principal de la vila. Resten molts vestigis d'època medieval. La major part dels edificis són de pedra amb cobertes de teula de poca inclinació. Els portals adovellats són abundants, així com els arcs, principalment a les plantes baixes dels habitatges. Molts d'aquestes arcs, que formaven perxes sobre els carrers, van ser derruïts, només queden un parell al poble.
L'inici de la història de Vilalba es remunta al 1224 quan es va atorgar la carta de població a quatre pobladors. Forma part del territori de la Batllia de Miravet que Ramon Berenguer IV cedí als Templers. L'any 1359 es va incloure a la Comanda d'Ascó. A principis del segle xiv, els Templers foren substituïts pels Hospitalers en la senyoria d'aquests territoris. A finals del segle xv o principis del XVI, es va crear la Comanda de Vilalba dels Arcs. La població es va veure afectada per la Guerra dels Segadors, la de Successió i per les Guerres Carlines. L'any 1938, a Vilalba, es va estabilitzar el front republicà al lloc conegut com els Quatre Camins, on actualment s'ha erigit un monument commemoratiu.

## Notes

* 1 2 «Centre històric de Vilalba dels Arcs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Centre històric de Vilalba dels Arcs». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Marquesat de Vega de Armijo

El Marquesat de la Vega de Armijo és un títol nobiliari espanyol creat pel rei Carles II en 1679 a favor de Fernando Antonio Mesía de la Cerda y Angulo, 7è senyor de la Vega de Armijo, cavaller de l'Orde de Calatrava i Veinticuatro de Còrdova. Va ser concedit amb la denominació de marquesat de la Villa de la Vega de Armijo, ja que feia referència a un repartiment de jurisdicció senyorial a la comarca de l'Alto Guadalquivir, actualment un mas al municipi andalús de Montoro, a la província de Còrdova.
Els marquesos de la Vega de Armijo amb més rellevància històrica van ser Pedro Mesía de la Cerda (1700-1783), que va ser virrei de Nova Granada, i Antonio Aguilar y Correa (1824-1908), president del govern d'Espanya durant el regnat d'Alfons XIII.

## Senyors de la Vega de Armijo

* Luis Mesía, I Senyor de la Vega de Armijo;
* Juan Mesía de la Cerda, II Senyor de la Vega de Armijo;
* Fernando Mesía de la Cerda y Cabrera, III Senyor de la Vega de Armijo;
* Luis Mesía de la Cerda, IV Senyor de la Vega de Armijo;
* Fernando Mesía de la Cerda, V Senyor de la Vega de Armijo;
* Rodrigo Mesía de la Cerda, VI Senyor de la Vega de Armijo.

## Marquesos de la Vega de Armijo

* Fernando Mesía de la Cerda, I Marquès de la Vega de Armijo;
* Luis Mesía de la Cerda, II Marquès de la Vega de Armijo;
* Fernando Mesía de la Cerda, III Marquès de La Vega de Armijo;
* Francisco Mesía de la Cerda, IV Marquès de La Vega de Armijo;
* Pedro Mesía de la Cerda, V Marquès de La Vega de Armijo;
* José de Aguilar y Narváez, VI Marquès de la Vega de Armijo;
* Antonio de Aguilar y Fernández de Córdoba, VII Marquès de la Vega de Armijo;
* Antonio Aguilar y Correa, VIII Marquès de la Vega de Armijo;
* Carlos de Aguilar y Martínez, IX Marquès de la Vega de Armijo;
* Carlos de Aguilar y Marín, X Marquès de la Vega de Armijo;
* Rafael de Aguilar y Molleja, XI Marquès de la Vega de Armijo.

## Referències

* ↑ La Vega de Armijo en el Cadastre d'Ensenada

## Enllaços externs

* Genealogia dels senyors de la Vega de Armijo.
* Genealogia dels marquesos de la Vega de Armijo.
# Cetonúria

La cetonúria és una condició mèdica en la qual els cossos cetònics són presents en l'orina.
Es veu en situacions en què el cos produeix un excés de cetones, essent una indicació que s'està utilitzant una font alternativa d'energia. S'observa durant la inanició o més comunament en la diabetis mellitus tipus I. La producció de cossos cetònics és una resposta normal a una escassetat de glucosa, destinada a proporcionar una font alternativa de combustible a partir d'àcids grassos.

## Causes de cetosi i cetonúria

* Alteracions metabòliques com la diabetis mellitus, la glucosúria renal, o una malaltia d'emmagatzematge de glucogen
* Condicions dietètiques, com ara la fam, el dejuni, les dietes altes en proteïnes, o baixes en carbohidrats, els vòmits prolongats, i l'anorèxia
* Condicions en què s'incrementa el metabolisme, com l'hipertiroïdisme, la febre, l'embaràs o la lactància
En persones no diabètiques, pot presentar-se la cetonúria durant la malaltia aguda o estrès sever. Aproximadament el 15% dels pacients hospitalitzats poden presentar cetonúria, encara que no tinguin diabetis. En un pacient diabètic, els cossos cetònics en l'orina indiquen que el pacient no es controla adequadament i que s'han de fer ràpidament ajustaments en la medicació, la dieta, o les dues coses. En el pacient no diabètic, la cetonúria reflecteix un metabolisme d'hidrats de carboni reduït i un augment del metabolisme dels greixos.
# Celestina Ledesma

Celestina Ledesma (1822-1890) fou una compositora i organista navarresa del segle xix. Va ser batejada el 8 d'abril de 1822 a la parròquia de Santa Maria de Tafalla, es va casar amb el també organista i compositor guipuscoà Luis Bidaola, que va treballar a la parròquia de San Saturnino de Pamplona, i més tard a la Basílica de Santiago de Bilbao.
El 1879 publicà a Bilbao els seus Divertimentos por todos los tonos mayores y menores, obra pedagògica que consta de 56 estudis, dos per cada tonalitat, destinats a estudiants avançats de piano.

## Referències

* 1 2 «Sakira Ventura» (en castellà). [Consulta: 7 març 2022].

## Enllaços externs

* Divertimentos a Musescore
# Cesoni Màxim

Cesoni Màxim (en llatí Caesonius Maximus) va ser un magistrat romà del segle i.
Va arribar a ser cònsol, segons indica Marc Valeri Marcial en un epigrama dirigit a un Quint Ovidi, que era amic de Màxim. Va ser també amic de Sèneca. L'any 66 Neró el va desterrar d'Itàlia acusant-lo d'estar implicat en la conspiració de Pisó contra l'emperador. Segurament el seu desterrament va ser motivat per la seva amistat amb Sèneca.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 987.
# Cesny-les-Sources

Cesny-les-Sources és un municipi nou de França, creat l'1 de gener de 2019 com a resultat de la fusió de Cesny-Bois-Halbout, Acqueville, Angoville, Placy i Tournebu. El 2019 tenia 1.338 habitants. La seva seu administrativa es troba al municipi delegat de Cesny-Bois-Halbout.
La seu del municipi nou de Cesny-les-Sources es troba a l'antiga leproseria que va ser restaurada i adaptada a la nova funció.

## Referències

* ↑ Fournier, Mariam «Calvados. Cesny-les-Sources, une nouvelle ville à naître» (en français). Ouest France, 31-12-2018.
* ↑ «Commune de Cesny-les-Sources (14150)». Insee. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «Cesny-les-Sources. L’ancienne léproserie accueillera la future mairie» (en français). Ouest France, 22-01-2021.
# Mayenne

El Mayenne (53), dit també Maiena, és un departament francès situat a la regió de País del Loira amb capital a Laval.
Rep el seu nom del riu Mayenne que flueix des del nord fins al sud.

## Vegeu també

* Llista de municipis del Mayenne
* Llista de Cantons del Mayenne

## Enllaços externs

* Prefectura (francès)
* Consell General del Mayenne (francès)
* http://www.lamayenne.fr/?SectionId=44 (francès)