OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Botuobinskita

La botuobinskita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la crichtonita. Rep el nom per l'expedició d'exploració geològica de Botuobinsk, que va descobrir la canonada de kimberlita Internatsionalnaya el 1969. El nom està connectat amb la conca del riu Botuobiya, on van començar les obres.

## Característiques

La botuobinskita és un òxid de fórmula química SrFe$^{2+}$Mg₂(Cr$^{3+}$₆Ti$^{4+}$₁₂)[O$_{36}$(OH)₂]. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020 i publicada en febrer de 2023. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu geològic de Sibèria Central, a Novosibirsk (Rússia), amb el número de catàleg: vii-99/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Internatsionalny, situada al districte de Mirninsky (Sakhà, Rússia), sent l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Botuobinskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ Rezvukhin, Dmitriy I.; Rashchenko, Sergey V.; Sharygin, Igor S.; Malkovets, Vladimir G.; Alifirova, Taisia A.; Pautov, Leonid A.; Nigmatulina, Elena N.; Seryotkin, Yurii V. «Botuobinskite and mirnyite, two new minerals of the crichtonite group included in Cr-pyrope xenocrysts from the Internatsionalnaya kimberlite». Mineralogical Magazine, 87, 3, 01-06-2023, pàg. 433–442. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2023.10 [Consulta: 7 agost 2023].
# Bottinoïta

La bottinoïta és un mineral de la classe dels òxids que pertany i dona nom al grup de la bottinoïta. Va ser anomenada en honor de la mina Bottino, on va ser descoberta.

## Característiques

La bottinoïta és un òxid de fórmula química NiSb5+ 2(OH)₁₂·6H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. Els seus cristalls són tabulars en {0001}, amb {1010}, en agregats en forma de rosa i esferulítics, de fins a 3 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bottinoïta pertany a «04.FH: Hidròxids (sense V o U), amb H2O +- (OH); octaedres aïllats» juntament amb la brandholzita.

## Formació i jaciments

La bottinoïta es forma adjacent o incrustada a ullmannita en dipòsits hidrotermal oxidats amb base metàl·lica. Va ser descoberta a la mina Bottino, a Stazzema, als Alps Apuans (Província de Lucca, Toscana, Itàlia). També ha estat descrita a Alemanya, França, Espanya, Itàlia i el Regne Unit.

## Referències

* 1 2 «Bottinoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Bottinoite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 9 abril 2019].
# Cadmus et Hermione

Cadmus et Hermione és una tragèdia lírica escrita per Jean-Baptiste Lully. Consta d'un pròleg i cinc actes. El llibret de l'obra és de Philippe Quinault, basat en Les metamorfosis d'Ovidi. L'estrena fou al Jeu de paume de Béquet de París el 27 d'abril de 1673. Cadmus et Hermione va ser la primera tragèdia de Lully i va contribuir a establir les característiques del gènere.

## Repartiment

* Príncep Cadmus (baríton)
* Hermione (soprano), filla de Mart i Venus
* Mart (baríton)
* Venus (soprano)
* Draco (baríton)
* L'amor [Cupido] (soprano)
* Pallas (soprano)
* Juno (soprano)
* Arbas (baix)

## Sinopsi

El pròleg refereix el conte mitològic d'Apol·lo que al llarg d'una batalla venç la serp Pitó, aquest enfrontament ocorre a l'antiga Grècia. Cadme estima la filla de Mart, Hermione (Harmonia), però Mart l'ha reservada pel gegant Draco. Cadme, per demostrar la seva valentia a Mart, mata un drac i així, després de desafiar Graco, guanya la mà de la noia. Però Cadme només és un titella dels déus, la victoria del drac és mèrit seu, però les altres són cosa de Cupido i de Pallas, que actuen en defensa de Júpiter. Després del rapte d'Hermione per Juno, Cadme queda molt lamentat. Pallas comunica a Cadme que Cupido ha aconseguit reconciliar a Juno i Júpiter, amb la qual cosa desapareix l'oposició a la parella i tot acaba amb un final feliç.

## Bibliografia

* Lois Rosow. "Cadmus et Hermione." The New Grove Dictionary of Opera. Ed. Stanley Sadie. Grove Music Online. Oxford Music Online. 14 Feb. 2010
# Bulverde

Bulverde és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 3.761 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bulverde tenia 3.761 habitants, 1.292 habitatges, i 1.131 famílies. La densitat de població era de 191,3 habitants/km².
Dels 1.292 habitatges en un 41,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 79,6% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 12,4% no eren unitats familiars. En el 10,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 29,2% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,4 homes.
Entorn de l'1,5% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bulverde». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bulverde». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Bromodomini

Un bromodomini és un domini proteic que reconeix residus de lisina acetilats com els que es troben als extrems N-terminals de les histones. Aquesta capacitat de reconeixemen sol ser un requisit per l'associació proteïna-histona i el remodelatge de la cromatina. El domini en si adopta un plec de proteïna tota alfa, un paquet de quatre hèlixs alfa.

## Descobriment

El bromodomini fou identificat com a nou motiu estructural per John W. Tamkun i col·laboradors mentre estudiaven el gen brm, demostrant la semblança de la seqüència a gens implicats en l'activació transcripcional.

## Importància mèdica

Un estudi recent dut a terme al Cold Spring Harbor Laboratory descobrí que el bromodomini-4 té un paper crític en la proliferació descontrolada de les cèl·lules de leucèmia aguda mieloide (LAM). De fet, quan es bloqueja l'activitat del bromodomini-4 amb un determinat fàrmac, les cèl·lules canceroses es converteixen ràpidament en cèl·lules normals.

## Referències

* 1 2 PDB 1e6i; Owen DJ, Ornaghi P, Yang JC, Lowe N, Evans PR, Ballario P, Neuhaus D, Filetici P i Travers AA «The structural basis for the recognition of acetylated histone H4 by the bromodomain of histone acetyltransferase gcn5p» (en anglès). EMBO J., 19, 22, Novembre 2000, pàg. 6141–9. DOI: 10.1093/emboj/19.22.6141. PMC: 305837. PMID: 11080160.
* ↑ Zeng L i Zhou MM «Bromodomain: an acetyl-lysine binding domain» (en anglès). FEBS Lett., 513, 1, Febrer 2002, pàg. 124–8. DOI: 10.1016/S0014-5793(01)03309-9. PMID: 11911891.
* ↑ Tamkun JW, Deuring R, Scott MP, Kissinger M, Pattatucci AM, Kaufman TC i Kennison JA «brahma: a regulator of Drosophila homeotic genes structurally related to the yeast transcriptional activator SNF2/SWI2» (en anglès). Cell, 68, 3, Febrer 1992, pàg. 561–72. DOI: 10.1016/0092-8674(92)90191-E. PMID: 1346755.
* ↑ Cookson, C. «Is a cure for cancer in sight?» (en anglès). Financial Times, 06-01-2012. [Consulta: 8 gener 2012].

## Vegeu també

* Cromodomini
# Budevska (cràter)

Budevska és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 18 km de diàmetre. Porta el nom d'Adriana Budevska (1878-1955), actriu búlgara, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Budevska». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Buri

«Buri o Büri» té aquests significats:
* Buri (mitologia), deu primigeni de la mitologia
* Biografies:
** Buri Bars (? - 1095), príncep seljúcida fill d'Alp Arslan
** Abu Ishak Ibrahim I Buri Tegin conegut per Tamghatsh Khan, sobirà karakhànida que van regnar a Samarcanda del 1041 o 1042 al 1052 com a subordinat del seu germà de Bukharà, i del 1052 al 1068 també a Bukhara, ja com a gran kan
** Tadj al-Muluk Buri, emir de Damasc (1128-1132), segon de la seva nissaga, que va donar nom a la dinastia burida.
** Büri, príncep mongol net de Txagatai Khan i fill de Mutugen
* Büri o fu-li, títol d'alguna cortesans del kanat dels Turcs a l'Àsia central
* Toponímia:
** Buri Dihing, riu d'Assam
** Buri Gandak, riu de Bihar
# Ca la Salvadora

Ca la Salvadora és una casa de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular de dues plantes i coberta de dues aigües a façana. Els elements més destacats de la façana són la porta i les finestres emmarcades de pedra. La portada és una obertura de mig punt adovellada amb la part baixa dels muntants d'angles retallats. A més, hi ha les dues finestres del primer pis, una de les quals té un ampit prominent i motllurat. A la planta baixa hi ha, a més de la porta principal, una obertura més recent que les altres i una font reformada.

## Història

La finestra que hi ha sobre la porta principal té, al dintell, la inscripció, entre una creu de base triangular, la data de 1561.
Al llarg del segle XX s'ha efectuat l'obertura d'una finetra a la planta baixa i s'ha reformat la font que hi havia a la part esquerra de la planta baixa.

## Referències

* 1 2 3 «Ca la Salvadora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Ca l'Alaio

Ca l'Alaio és una obra de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa aïllada que consta de planta baixa, dos pisos i golfes, amb coberta a dues vessants.
La façana té obertures de composició vertical i destaca el balcó central del primer pis, amb balustrada, suportat per dues columnes que formen davant el portal d'entrada, d'arc rebaixat, un petit atri. A la part posterior es repeteixen dues galeries del mateix tipus.
Hi ha un jardí al voltant amb pineda i una tanca amb balustrada.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Alaio». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Cala Banys

La cala Banys és una petita cala natural del municipi de Lloret de Mar (Selva), situada a l'inici del camí de ronda que surt al sud de la població. Està delimitada per la punta d'En Rosaris, a llevant, on hi ha el Monument a la dona marinera, i per la punta dels Banys, a ponent. Orientada al sud, és una cala rocallosa, sense sorra, envoltada de forts pendents, més freqüentada pels pescadors de canya que pels banyistes. És especialment recomanada per pescar o fer immersió lleugera ja que es una zona rica en diverses especies de peixos de roca.

## Referències

* ↑ «Cala Banys». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 40-41. ISBN 978-84-9791-895-4.
* ↑ «Cala Banys». Lloret Turisme, Ajuntament de Lloret de Mar.
# Caimacan

El caimacan, caimacam o kaimakam (turc: kaymakam) fou un càrrec de la jerarquia militar de l'Imperi Otomà i d'Egipte. El significat propi del qual és lloctinent o coronel. En la moderna Turquia, el és el títol del governador o fins al l'abril de 1924 d'un qaḍa o districte.
La paraula és un mot compost de dues paraules àrabs: قائم, qāʾim, ‘que està’ i مقام, maqām, ‘lloc’, ‘càrrec’, ‘posició’.
El kaimakam paixà otomà era delegat del gran visir a la capital, que gran visir designava per substituir-lo mentre que el era absent per fer campanyes militars. Tenia les atribucions del gran visir però sense poder intervenir militarment. La funció va existir des del segle xvi (potser ja a final del segle xv). El designava el gran visir. Exercia també com a gran visir interí entre la mort o destitució d'un gran visir i la presa de possessió del substitut. Amb la reforma administrativa del 1824 va passar a ser equivalent a tinent coronel de l'exèrcit, fins que després de 1930 el nom fou substituït per yarbay. En l'administració, sota el Tanzimat els sandjakbegs van rebre el nom de caimacans i després, amb la reforma administrativa del 1864, es va anomenar caimacan al governador d'un kada o districte, nom que va conservar la república.
A Egipte el caimacan era fins al temps de Muhammad Ali el virrei interí que exercia el poder entre la mort o deposició d'un governador o virrei i la presa de possessió del successor; aquest càrrec va recaure sempre en un bei mameluc des de 1604. Després de Muhammad Ali el títol va passar a l'exèrcit (corresponent als tinents coronels) i a l'administració civil per als administradors de les nahiyeler o subdivisions regionals).

## Referències

* ↑ Sapere.it. «caimacam» (en italià). Enciclopedia Sapere. De Agostini Editore S.p.A. [Consulta: 29 juliol 2018].
* 1 2 Nallina, Carlo Alfonso. «Caimacam». A: Enciclopedia Italiana (en italià), 1930 [Consulta: 29 juliol 2018].
* ↑ Davison, R. H.. Reform in the Ottoman Empire 1856-1876 (en anglès). New Jersey USA: Princeton, 1963.
# Can Belet

Can Belet, o Cal Balet, és un mas del Montseny situat al terme municipal de Viladrau, al paratge de les Paitides.
Cal Balet pertanyé a les Ànimes de la parròquia de Viladrau fins que a principis de segle XX fou adquirit per l'hereu del Noguer per destinar-lo a casa del guarda forestal. Durant la Guerra Civil s'hi refugiaren la vídua del polític i poeta Jaume Bofill i Mates, Montserrat de Quadras, llurs fills i nebots, i el filòsof Jaume Bofill i Bofill.

## Referències

* ↑ Mapa ICC

## Bibliografia

* Diversos autors. Els Bofill de Viladrau, Barcelona, 2004.
# Can Beia

Can Beia és una obra de Serinyà (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació de planta baixa i dos pisos en forma de L i teulada a dues aigües. A la façana principal, que s'orienta a migdia, hi ha també un porxo amb arc de mig punt, on es conserva encara una porta dovellada que era una de les antigues portes d'accés al poble, a través d'un passatge interior. La porta d'accés a la casa té un suport de llinda de fusta. A la façana de ponent es diferencien clarament els dos cossos constructius, i s'aprecien també tres finestres de llinda amb impostes d'estil medieval, i golfes obertes. La façana de llevant ha estat molt modificada. A l'interior s'observen clarament elements d'origen medieval.

## Referències

* ↑ «Can Beia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Ca n'Oller de la Guàrdia

Ca n'Oller de la Guàrdia és una obra del Bruc (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta quadrada coberta a dues aigües. S'accedeix a l'entrada per un cos lateral de planta baixa i pis cobert amb galeries. És de planta baixa, pis i golfes. La planta baixa és destinada als serveis amb una gran escala que porta al primer pis, lloc d'habitatge, amb una gran sala. Té diverses dependències afegides. Hi ha també una petita capella amb coberta a dues aigües i campanar d'espadanya. Al seu interior s'hi conservava el retaule del S.XVI de Sant Simeó Estilita.

## Història

Està documentada al S.XVIII, l'aspecte actual de la masia respon a aquesta època. És molt probable que ja existís anteriorment. En el límit de la propietat de Ca n'Ollé s'hi troben les ruïnes de l'església romànica de Sant Simeó Estilita.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Oller de la Guàrdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Ca n'Oms de Guixars

Ca n'Oms de Guixars és una masia situada al municipi de Sant Ferriol, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 585.
# Cal Bisbe

«Cal Bisbe» té aquests significats:
* Cal Bisbe (Amer), casa a la Selva
* Cal Bisbe (Montmajor), masia al Berguedà
# Can Casals (Tavertet)

Can Casals és una masia de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia on s'observen diverses fases constructives: el cos original de planta quadrada (8x8 metres), cobert a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia, i un annex, més recent, adossat a la façana principal amb el primer pis més alçat que el cos original i amb cobert a tres vessants. Aquest annex s'utilitza com a porxo i presenta els dos badius laterals (en forma d'arc) tapiats. Els paraments constructius d'aquests dos cossos són bastant diferents. La part més antiga té molt poques obertures i totes elles tenen els emmarcaments de pedra picada. No hi ha cap data. També hi ha un petit annex a la façana oest.

## Història

Masia sense documentació, que també s'anomena Can Casals de la Vall.

## Referències

* 1 2 «Can Casals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Colomer de Sobirans

Can Colomer de Sobirans és una obra d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia gran de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha una gran era; l'entrada és un portal adovellat de mig punt, de tipus dentat feta de pedra. a cada costat hi ha una finestra allindada, dentada també a la part baixa.
Al primer pis hi ha tres finestres: la del centre i un costat són de pedra, de llinda. Al costat hi ha un finestral gòtic tardà, senzill.
Al segon pis hi ha tres balcons amb barana de pedra. La coberta és a dues aigües.

## Referències

* 1 2 3 «Can Colomer de Sobirans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Can Figueras (Sant Jordi Desvalls)

Can Figueras és un edifici renaixentista de Sant Jordi Desvalls (Gironès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana de Can Figueres correspon a l'entrada principal de l'antic Mas Veleta. Presenta una gran portalada dovellada de mig punt amb un escut del qual ja no es distingeix res. Sobre la porta una finestra d'arc conopial amb decoració molt ben treballada. A la cantonada, finestra cantonera amb petxines als laterals i una columneta a l'angle. A la paret que fa angle recte amb la de la façana hi ha una finestra força interessant amb una data, 1561, una àliga agafant una A amb les potes i la representació de dues cares humanes a banda i banda. Presenta teulada a una vessant i ràfec de teulada amb tres fileres.

## Història

Antigament formava part del Mas Veleta, format per un grup de masies d'un sol propietari, que les va vendre per parts. És coneguda també pel nom de "El convent" però s'ignora si en ella hi havia alguna congregació religiosa. Hi ha algunes llindes datades, com la de sota el portal que duu inscrita la data de 1561 o la data de 1580 en una llinda d'una de les finestres. Els avantpassats de l'actual propietària procedien de Can Figueres de Sant Marçal, d'aquí ve el nom actual de la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Figueras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Cancionero de Palacio

El Cancionero de Palacio (Madrid, Reial Biblioteca, MS II - 1335), anomenat de vegades Cancionero musical de Palacio (CMP) i també conegut com a Cancionero de Barbieri, és un manuscrit espanyol que conté música del Renaixement, obres recopilades durant un període de quaranta anys, des de l'últim terç del segle xv fins a principis del XVI, temps que coincideix aproximadament amb el regnat dels Reis Catòlics.

## Autors

* Juan del Encina (63)
* Millán (23)
* Gabriel Mena (18)
* Pedro de Escobar (17)
* Francisco de la Torre (15)
* Juan Ponce (12)
* Alonso de Mondéjar (12)
* Francisco de Peñalosa (10)
* Alonso (10)
* Garci Sánchez de Badajoz (8)
* Jacobo de Milarte (6)
* Pedro de Lagarto (4)
* Juan de Anchieta (4)
* Juan de Urrede (3)
* Enrique (3)
* Garcimuñoz (3)
* Pedro Juan Aldomar (3)
* Juan Álvarez de Almorox (3)
* Alonso de Córdoba (3)
* Alfonso de Troya (3)
* Juan de Triana (3-2)
* Juan Cornago (3-2)
* Móxica (2)
* Juan Pérez de Gijón (2)
* Antonio de Ribera (2)
* Bernaldino de Brihuega (2)
* Alonso de Toro (2)
* Antonio de Contreras (2)
* Diego Fernández (2)
* Juan de Sanabria (2)
* Fernand Pérez de Medina (2)
* Juan de Espinosa (2)
* Josquin Des Pres (1)
* Alonso Pérez de Alba (1)
* Lope de Baena (1)
* Ajofrín (1)
* Diego de Fermoselle (1)
* J. Rodríguez Torote (1)
* Juan de Valera (1)
* Lope Martínez (1)
* Lucas Fernández (1)
* Lucas (1)
* Roma (1)
* Salcedo (1)
* Sant Juan (1)
* Sedano (1)
* Tordesillas (1)
* Vilches (1)
* Juan de León (1)
* Giovanni Brocco (1)
* Giacomo Fogliano (1)
* Bartolomeo Tromboncino (1)

## Referències

* ↑ Nicasio Salvador Miguel. La poesía cancioneril: El Cancionero de Estúñiga. Alhambra, 1977, p. XI. ISBN 978-84-205-0362-2.
# Boophis albilabris

Boophis albilabris és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.

## Referències

* Fordham et al (2006). Boophis albilabris. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Alberic d'Utrecht

Alberic d'Utrecht (mort el 21 d'agost del 784 va ser un monjo benedictí i el bisbe d'Utrecht.

## Biografia

Alberic era el nebot de sant Gregori d'Utrecht. Poc se sap d'Alberic abans d'unir-se a l'Orde de Sant Benet. Va estar com canonge a la catedral de Sant Martí. Quan Gregori va morir el 775, Alberic va succeir al seu oncle com a bisbe d'Utrecht. El seu bisbat es va destacar per l'èxit de la seva missió entre els germànics pagans, així com la reorganització de l'escola d'Utrecht. A més a més, Alberic va dirigir la missió de Ludger a Frísia Oriental.
Va ser un bon amic d'Alcuí, un professor i poeta de York, Anglaterra, preeminent entre els erudits de l'època. Aquesta relació parla per si sola de la pròpia intel·ligència d'Alberic, com a sant s'ha destacat pel seu «coneixement enciclopèdic de la fe».

## Referències

* ↑ Gecik, J. F. «November 14 -- today's saints», 14-11-2001. [Consulta: 14 novembre 2007].
* ↑ «St. Alberic». Saints and Angels. Catholic Online. Arxivat de l'original el 31 octubre 2007. [Consulta: 14 novembre 2007].
* 1 2 3 Rabenstein, Katherine. «Alberic of Utrecht, OSB B (AC)». Saints O' the Day for November 14, 01-03-1999. Arxivat de l'original el 2007-11-05. [Consulta: 14 novembre 2007].
* ↑ Jones, Terry. «Alberic of Utrecht». Patron Saints Index. Arxivat de l'original el 2012-06-16. [Consulta: 14 novembre 2007].