OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cèl·lula comunista

Los militants del PCE organitzats en cèl·lules, de vegades denominades Cèl·lules de Base per la Reconstrucció del Partit Comunista d'Espanya (Cèl·lules Comunistes), van constituir una tendència comunista que es va gestar en Espanya a finals dels anys 60 i començaments dels 70 del segle xx. La tendència seguix activa en les Illes Canàries, on el seu òrgan de premsa és Tribuna Comunista.

## Ressenya històrica

Oposats a la tendència que va acabar denominant-se «eurocomunisme», patrocinada des del Comité Central del PCE, i trobant-se en la situació de pèrdua de vincle orgànic amb el seu partit, o inclús havent sigut sancionats, van decidir acollir-se a l'article dels Estatuts del PCE segons el qual, si es perd el contacte amb el Partit, la missió del militants és constituir cèl·lules allà on puga.
D'esta manera, el seu inspirador, José Satué, i Fernando Sagaseta junt amb un grup més de militants del PCE van decidir mantindre's dins de la legalitat partidària, però creant una tendència d'opinió interna.
En 1976 el Ple de Roma del CC del PCE decidix eliminar l'estructura cel·lular de l'organització -les seues cèl·lules de base- i la reorganització dels militants en agrupacions de caràcter territorial, la qual cosa en la pràctica va significar la dissolució de tota l'estructura clandestina en les presons, l'exèrcit i els fronts de masses; una condició sense la qual no s'hagueren firmat els Pactes de la Moncloa, procés que a Espanya es denomina oficialment com "Transició".
Diversos sectors del PCE van impugnar esta mesura, ja que oficialment contravenia als seus Estatuts, aprovats en el VIII Congrés de 1972. Les Cèl·lules Comunistes van considerar d'esta manera disposar d'un argument més per a enfortir el seu propi corrent orgànic, al considerar il·legítims tals acords.
A partir d'eixe moment, les Cèl·lules Comunistes van adquirir un argument poderós per a la seua vertebració interna, reclamant la "legalitat partidària" i el respecte als esmentats Estatuts i al Manifiesto-Programa del PCE, aprovat en la seua II Conferència Nacional, de 1975. A pesar de les fortes crítiques polítiques i ideològiques que abocaven sobre el contingut de tals documents, reclamaven la seua vigència i legalitat partidàries, fins que els organismes requerits (una altra Conferència i Congrés) els modificaren.
A partir d'eixe moment la tendència es va multiplicar per Madrid, Aragó, València, Astúries, però va tindre especial rellevància organitzativa i política a Granada i en les Illes Canàries. En Canàries les Cèl·lules Comunistes formaran part de la coalició Poble Canari Unit i després Unió del Poble Canari, pel qual Fernando Sagaseta seria elegit diputat en les eleccions de 1979.
Part important de les Cèl·lules Comunistes passarà a formar part del Partit Comunista dels Pobles d'Espanya.
# Eric Masip i Gurri

Eric Masip i Gurri (Barcelona, 24 de novembre de 1995) es un actor de cinema i televisió català. Es va fer conegut en les sèries Veneno i Alba i va saltar a la fama internacional pel paper d'Artemis Hidalgo en el film de Netflix A través de mi ventana.
El seu pare és el jugador de handbol Enric Masip, capità del Futbol Club Barcelona i guanyador de sis Copes d'Europa d'handbol.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Director |
| 2014 | Dos a la carta | David | Robert Bellsolà |
| 2015 | Sweet Home | Marcus | Rafa Martínez |
| 2015 | Summer Camp | Monitor | Alberto Marini |
| 2017 | Tito e gli alieni | Linus | Paola Randi |
| 2021 | El niño Dios | Marco | Ignacio Ortiz |
| 2022 | A través de mi ventana | Artemis Hidalgo | Marçal Forés |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2018 | Fugitiva | Extra | 1 episodi |
| 2018 | Amar es para siempre | Feixista | 2 episodis |
| 2019 | Cuéntame cómo pasó | Noi en una entrompada | 1 episodi |
| 2020 | Caronte | Jacobo San Félix | 1 episodi |
| 2020 | Élite | Bàrman | 1 episodi |
| 2020 | Veneno | Tomás | Personatge recurrent; 3 episodis |
| 2021 | Alba | Bruno Costa | Personatge principal; 13 episodis |
| 2022- | Madres. Amor y vida | Mikel | Personatge principal; 8 episodis |

## Referències

* ↑ «¿Quién es Eric Masip? El actor que se desnuda en Veneno es hijo de un famoso deportista» (en castellà), 21-09-2020. [Consulta: 19 maig 2022].
# Merxheim

Merxheim (en alsacià Marxe) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 1.147 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 943 | 950 | 986 | 1.001 | 1.039 | 1.147 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Patrice Fluck | |
# Llista d'alcaldes de Colmar

Aquesta és la Llista dels alcaldes de Colmar (Alt Rin, Alsàcia) des del 1789 fins a l'actualitat.

## Segle XVIII

| Daniel Adam Eggerle | 1789 - 90 |
| Etienne Ignace de Salomon | 1790 - 92 |
| Nicolas Sébastien Simon | 1792 - 95 |
| André Rockenstroh | 1795 - 95 |
| Emmanuel Mussel | 1795 - 99 |
| Jean Buob | 1799 - 1800 |

## Segle xix

| Marx Anton Richert | 1800 - 13 | |
| Dr Gabriel Louis François Anaclet Morel | 1813 - 15 | |
| Jean Buob | 1815 - 16 | |
| Jean Philibert de Minangoy | 1816 - 17 | |
| Baron Jean Chrysostôme Louis de Muller | 1817 - 30 | |
| Dr Gabriel Louis François Anaclet Morel | 1830 - 41 | |
| Charles Joseph Chappuis | 1841 - 55 | |
| Marie Hercule Jean-Baptiste de Peyerimhoff | 1855 - 77 | |
| Wilhelm Grote | 1877 - 77 | Bürgermeisterverwalter |
| Adalbert von Neumann | 1877 - 77 | (Bürgermeisterverwalter) |
| Hermann Ernst Julius Keetmann | 1877 - 79 | (Bürgermeisterverwalter) |
| baron Friedrich von Reichlin-Meidegg | 1879 - 80 | (Bürgermeisterverwalter) |
| Camille Schlumberger | 1880 - 96 | |
| Jean Baptiste Victor Fleurent | 1896 - 98 | |
| Auguste Riegert | 1898 - 1905 | |

## Segle XX

| Daniel Blumenthal | 1905 - 14 | |
| Friedrich Dieffenbach | 1914 - 18 | |
| Max Lehmann | 1918 - 18 | |
| Jean-Georges Baer | 1918 - 18 | |
| Antoine François Conrath | 1918 - 22 | |
| Charles Senge | 1922 - 29 | |
| Eugène Hertzog | 1929 - 35 | |
| Édouard Richard | 1935 - 40 |
| Karl Hellstern | 1940 - 40 | Stadkommissar |
| Luzian Manny | 1940 - 44 | Oberstadtkommissar |
| Karl Schmidt | 1944 - 45 | Oberbürgermeister |
| Édouard Richard | 1945 - 47 | |
| Joseph Rey | 1947 - 77 | |
| Edmond Gerrer | 1977 - 95 | |
| Gilbert Meyer | 1995 - |
# Conill del Brasil

El conill del Brasil (Sylvilagus brasiliensis) és una espècie de conill de la família Leporidae que viu al Brasil.
Els conills del Brasil són un reservori natural dels virus Myxoma, que els produeix una malaltia lleu, però que produeix la mixomatosi al conill de bosc europeu amb efectes mortals.

## Subespècies

* S. b. apollinaris
* S. b. brasiliensis
* S. b. capsalis
* S. b. caracasensis
* S. b. chillae
* S. b. chotanus
* S. b. defilippi
* S. b. fulvescens
* S. b. gibsoni
* S. b. inca
* S. b. kelloggi
* S. b. meridensis
* S. b. minensis
* S. b. paraguensis
* S. b. peruanus
* S. b. surdaster

## Referències

* ↑ Rodríguez de la Fuente, F.. Enciclopedia Salvat de la Fauna. 4. Pamplona: Salvat, 1970, p. 283-298.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Punta del Moscarter

La punta del Moscarter (popularment des Moscarter) és un cap de la costa d'Eivissa que constitueix el punt més septentrional de l'illa. Està situat un quilòmetre al nord de Portinatx, a Sant Joan de Labritja, i s'hi alça un far, el far del Moscarter (fr), a 41 msnm. Davant la punta es troba un escull, l'escull del Moscarter.

## Referències

* ↑ «Punta del Moscarter». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Eivissa: Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera.
# Cíclid de dues taques

El cíclid de dues taques (Hemichromis bimaculatus) és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a l'Àfrica Occidental, al Camerun, a la República Democràtica del Congo i a la conca del riu Nil.
Els mascles poden assolir els 13,6 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Hemichromis bimaculatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Els miralls de Dylan

Els miralls de Dylan és una formació musical catalana integrada per Jordi Batiste i Gerard Quintana i músics acompanyants (Francesc Bertran, Manel Vega, Simone Lambregts, Amadeu Casas) que versionen cançons de Bob Dylan. Han participat amb Pascal Comelade, i han editat diversos discos:
* Els miralls de Dylan (1998)
* Sense reina ni as (2000)
* Forever young - Per sempre jove (2012)

## Referències

* ↑ Els Miralls de Dylan amb Pascal Comelade, Els Catarres i Lax'n'Busto presentaran en primícia treballs al Strenes a Ara, 12/02/2013
* ↑ Els miralls de Dylan Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine. a Música Global

## Enllaços externs

* Els miralls de Dylan - Lloc web oficial
# Menjamel canyella

El menjamel canyella (Timeliopsis griseigula) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial a les terres baixes del nord-oest i sud-est de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Menjamel canyella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Llista d'alcaldes de Cànoves i Samalús

Llista d'alcaldes de Cànoves i Samalús:
* Antoni Crous i Martí (1901 - 1904)
* Josep Parera i Crous (1904 - 1908)
* Pere Espinasa i Baldé (1908 - 1909)
* Miquel Cuch i Carbonell (1909 - 1912)
* Josep Parera i Crous (1912 - 1920)
* Miquel Cuch i Carbonell (1920 - 1922)
* Josep Masaguer i Crous (1922 - 1923)
* Joan Puig i Collell (1923 - 1924)
* Joan Volart i Torruella (1924 - 1930)
* Josep Parera i Crous (1930 - 1931)
* Josep Masaguer i Crous (1931 - 1936)
* Salvador Parera i Prou (1936 - 1938)
* Esteve Badell i Pou (1938 - 1939)
* Jaume Garriga i Masjuan (1939 - 1953)
* Joan Volart i Torruella (1953 - 1963)
* Joan Domènech i Filbà (1963 - 1966)
* Antoni Crous i Casademunt (1966 - 1979)
* Pere Pujolàs i Isart (1979 - 1987)
* Martí Traver i Costa (1987 - 1995)
* Loreto Romero i Peralvo (1995 - 2007)
* José Luis López i Carrasco (2007 - 2015)
* Josep Cuch i Codina (2015 -)

## Enllaços externs

* Diccionari biogràfic d'alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental, del Museu de Granollers, amb les biografies dels alcaldes
# Estàtua d'Atena Pròmacos

L'estàtua d'Atena Pròmacos era una escultura de bronze realitzada per l'escultor grec Fídies. El seu nom significa 'la que combat en primera línia', i Plini la va anomenar «la gran Minerva de bronze».
Construïda entre els anys 450 aC i 448 aC, tenia una alçada de nou metres, més un i mig de la base, i estava situada després dels Propileus presidint l'Acròpoli d'Atenes. Va ser la imatge de bronze més gran d'Atenes, però només se'n conserva una part del pedestal i, de les còpies existents, no es té garantia completa que representin com era autènticament. La divinitat duia una llança a la mà i un escut gegant al costat esquerre, decorat per Mis amb imatges de la lluita entre els centaures i els làpites.

## Referències

* ↑ Pijoan, J.: Historia del Arte, vol. 1. Barcelona: Salvat Editores, 1966, pàgs. 173-174.
* ↑ Pijoan, Historia del Arte, vol. 1, pàg. 175.
* Acròpolis d'Atenes: Patrimoni de la Humanitat
1 Partenó - 2 Antic temple d'Atena - 3 Erectèon - 4 Estàtua d'Atena Pròmacos - 5 Propileu - 6 Temple de Nice Àptera - 7 Eleusínion - 8 Santuari d'Àrtemis Braurònia - 9 Calcoteca - 10 Pandrosèon - 11 Casa de les Arrèfores - 12 Altar d'Atena - 13 Santuari de Zeus Polieu - 14 Santuari de Pandíon - 15 Odèon d'Herodes Àtic - 16 Estoa d'Èumenes - 17 Santuari d'Asclepi - 18 Teatre de Dionís - 19 Odèon de Pèricles - 20 Tèmenos de Dionís :
# Miñao

Miñao/Miñano Mayor és un poble i concejo pertanyent al municipi de Vitòria. Tenia 26 habitants en (2007). Forma part de la Zona Rural Nord-oest de Vitòria. Es troba a uns 528 msnm i situat 9,5 km al nord de la ciutat de Vitòria, a la vora mateixa de l'autovia A-240. La carretera travessava fa uns anys per la meitat del poble dividint-ho en dos, però actualment ho voreja. La seva població ha descendit sensiblement en les últimes dècades, ja que en 1960 comptava encara amb 117 habitants.

## Història

El primer esment escrit d'aquest poble data de 1025 quan se li esmenta amb el nom de Menganogoyen. En un document de 1257 apareix ja com Meñano mayor. En document de 1331 apareix com Minnano mayor. És un dels llogarets que van quedar adscrites a la jurisdicció de Vitòria en 1332 per donació del rei Alfons XI de Castella.

## Patrimoni

Al poble destaca l'església de San Lorenzo que data del segle xiii i posseeix fàbrica gòtica i retaule neoclàssic. A la rodalia del poble hi ha uns magatzems de xapa i tub anomenats Ferros Miñano i un magatzem de mobles.

## Parc tecnològic

A menys de 4 km del poble en direcció a Miñaogutxia es troba el Parc Tecnològic d'Àlaba.

## Enllaços externs

* Miñao a Enciclopèdia Auñamendi
# Punta del Mig (Cotlliure)

La Punta del Mig és un cap en forma de punxa de la costa de la Marenda del terme comunal de Cotlliure, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord). Està situada a la zona nord-est del terme de Cotlliure, a l'extrem nord de la Platja i del Port d'Avall. La punta queda al bell mig del costat oriental del port de Cotlliure, d'on el seu nom.

## Referències

* ↑ La Punta del Mig en els ortofotomapes de l'IGN
# Cucal de Mindoro

El cucal de Mindoro (Centropus steerii) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita a la selva humida de Mindoro, a les Filipines.
# Errol

Errol és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 298 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Errol tenia 298 habitants, 137 habitatges, i 90 famílies. La densitat de població era d'1,9 habitants per km².
Dels 137 habitatges en un 19,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,6% hi vivien parelles casades, en un 2,2% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,4% tenia menys de 18 anys, un 3,4% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 35,2% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.625$ i la renda mediana per família de 47.500$. Els homes tenien una renda mediana de 37.250$ mentre que les dones 20.250$. La renda per capita de la població era de 22.440$. Entorn del 9,8% de les famílies i el 13,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Errol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Errol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# The Last of Mrs. Cheyney

The Last of Mrs. Cheyney és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Boleslawski, estrenada el 1937.

## Argument

La Fay Cheyney viatja cap a Anglaterra a bord del Queen Mary en companyia del seu majordom Charles. Està molt afalagada per Lord Francis Kelton i Lord Arthur Dilling. Arribada a Londres, Fay esdevé la preferida de l'alta societat i la tia d'Arthur, la duquessa d'Ebley, la convida a passar el cap de setmana a casa seva. Però Fay i Charles són uns estafadors i l'aventurera sembla molt interessada pel collaret de perles de la duquessa…

## Repartiment

* Joan Crawford: Fay Cheyney
* William Powell: Charles
* Robert Montgomery: Lord Arthur Dilling
* Frank Morgan: Lord Francis Kelton
* Jessie Ralph: La Duquessa d'Ebley
* Nigel Bruce: Lord Willie Winton
* Colleen Clare: Joan
* Benita Hume: Lady Kitty Winton
* Ralph Forbes: Cosí John Clayborn
* Aileen Pringle: Maria
* Melville Cooper: William 'Bill'
* Leonard Carey: Ames
* Sara Haden: Anna
* Lumsden Hare: Inspector Witherspoon de Scotland Yard

## Nominacions

* Oscar al millor guió adaptat

## Referències

* ↑ «The Last of Mrs. Cheyney». The New York Times.
# Hins

«Hins» té aquests significats:
* Hins (Alta Garona), municipi al departament de l'Alta Garona (regió d'Occitània, França)
* Hins (Alts Pirineus), municipi al departament dels Alts Pirineus (regió d'Occitània, França)
* Hins (Landes), municipi al departament de les Landes (regió de la Nova Aquitània, França)
# Miguel Usandizaga

Miguel Usandizaga (Barcelona, 1954) és arquitecte i doctor arquitecte per l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona (Universitat Politècnica de Catalunya). Des del 1978, té experiència professional com a arquitecte en col·laboració amb els arquitectes Lluís Cantallops, Albert Cuchí, Arcadio de Bobes, José Antonio Martínez Lapeña, Elías Torres i Toni Tribó. 1994: Premi FAD d'Arquitectura del jurat del jurat de l'opinió en l'apartat d'espais exteriors (amb José Antonio Martínez Lapeña i Elías Torres). 1990-1999: Subdirector, cap d'estudis i director de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura del Vallès (Universitat Politècnica de Catalunya). Ha fet investigació en història de l'art i de l'arquitectura, mercats i espais urbans, forma de l'espai modern, disseny universal, arquitectura teatral i escenografia.

## Referències

* ↑ «Miguel Usandizaga». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Punta del Mal Cagar

La Punta del Mal Cagar és un accident geogràfic català. Es tracta d'un cap situat a la costa de la Marenda, dins del terme comunal de Portvendres, al Rosselló.
Està situada a prop del límit de llevant d'aqueix municipi, inclosa al massís del Cap d'Ullastrell. És, de fet, al límit nord de la platja d'Ullastrell i inclosa en alguns senders i camins de ronda.

## Referències

* ↑ «Port-Vendres – beaches and fortifications» (en anglès). All Andorra – All Pyrenees, 28-02-2024. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ «El sender de la Costa Vermella». Associació Cívica El Camí al País Valencià, n.d. [Consulta: 25 agost 2024].
# Epicampoptera

Epicampoptera és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Drepaninae. Són defoliadores de plantes de cafè (Rubiaceae), i les espècies són difícils de determinar a simple la vista.

## Taxonomia

Algunes espècies d'aquest gènere són:
* Epicampoptera andersoni (Tams, 1925)
* Epicampoptera carnea (Saalmüller, 1884)
* Epicampoptera difficilis Hering, 1934
* Epicampoptera efulena Watson, 1965
* Epicampoptera erosa (Holland, 1893)
* Epicampoptera graciosa Watson, 1965
* Epicampoptera griveaudi Watson, 1965
* Epicampoptera heringi Gaede, 1927
* Epicampoptera heterogyna (Hampson, 1914)
* Epicampoptera ivoirensis Watson, 1965
* Epicampoptera marantica (Tams, 1930)
* Epicampoptera notialis Watson, 1965
* Epicampoptera pallida (Tams, 1925)
* Epicampoptera robusta Watson, 1965
* Epicampoptera seydeli Watson, 1965
* Epicampoptera strandi Bryk, 1913
* Epicampoptera tamsi Watson, 1965
* Epicampoptera tumidula Watson, 1965

## Referències

* ↑ De Prins, J.; De Prins «Epicampoptera Bryk, 1913» (en anglès). Afromoths, 2018. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 12 febrer 2020].
* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Epicampoptera» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum, 2003.
* ↑ Griveaud, P «Lépidoptères défoliateurs des Rubiacées en Côte d'Ivoire» (en anglès i francès). Cah.ORSTOM, sér.Biol.3, 1967.
# The Last Testament

"The Last Testament" o "l'Últim Testament", en català, és un llibre de Jonas Bendiksen, fotograf de l'Agència Magnum, publicat l'any 2017. El llibre, que pretén imitar una nova seqüela del Nou Testament i de l'Antic Testament, explica a través de testimonis personals i fotografies íntimes, els relats, històries i extractes de diferents testaments escrits de set persones que clamen ser el Messies en persona, els Profetes, que tenen com a missió salvar el món.

## Preparació del projecte

Bendiksen comença aquest projecte fa tres anys. Apassionat en llegir la biblia i fascinat pel misteri de la Fe, la qual creia que tenia moltíssima influència en la societat, va voler endinsar-se i sentir com seria el món on Crist hagués retornat. Per això, després de documentar-se e investigar per tot el món, es va trobar amb 7 homes de diferents cultures i països que afirmen ser Crist en persona. Aquests són: Jesús de Kitwe, INRI Crist, David Shayler/ Dolores Kane, Jesús Matayoshi, Apollo Quiboloy, Moses Hlongwane i Vissarion de Sibèria.

## Jesús de Kitwe (The Lord of Lords)

Jesús de Kitwe o conegut com Bupete Chibwe Chishimba, és un taxista nascut a Kitwe, Zàmbia. Treballa com a taxista amb dos cotxes sense licència. Bupete narra com a l'edat de 24 anys va tenir una revelació de Jesús i que aquest li va encomanar de ser el nou Jesús. Ara amb quasi cinquanta anys, està casat i té cinc fills i quan no treballa com a taxista, es dedica a profetar la paraula de Déu i a preparar el món per el que ell anomena "el regnat de Déu".
Jesús, que també es fa dir "Parent Rock of the World", "Mr. Faithful" i "Senyor de la paraula de Déu", compta amb dos deixebles: els germans Chibwe i Nkumbusko, que han deixat a les seves respectives famílies per a ajudar a Jesús en tot moment. Juntament amb Jesús, es dediquen a caminar pels mercats i poblats dels voltants de Kitwe per profetar la paraula del Messies i també per a donar l'oportunitat a la gent per a que pugin arrepentir dels seus pecats. Després de presentar-se dintre d'un Toyota Corolla blau atrotinat, amb les paraules "Lord of the Lords", porta a Bendiksen a casa seva per a presentar formalment a la seva família. "Sóc el Rei dels Reis", "he vingut per a jutjar al món"

## Referències

* ↑ «The Last Testament» (en anglès). [Consulta: 26 octubre 2021].
* ↑ Bendiksen, Jonas. The Last Testament (en anglès). Aperture, p. 7. ISBN 9781597114288.
* 1 2 Bendiksen, Jonas. The Last Testament (en anglés). Aperture, 2017, p. 29. ISBN 9781597114288.
# Ami Sugita

Ami Sugita (杉田 亜未, 14 de març de 1992) és una futbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2014. Va disputar 6 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2014 | 1 | 0 |
| 2015 | 3 | 2 |
| 2016 | 1 | 0 |
| 2017 | 1 | 0 |
| Total | 6 | 2 |

## Referències

* ↑ 2014, 2015, 2016, 2017 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Ami Sugita, Fitxa a Soccerway
# Linguizzetta

Linguizzetta (en cors Linguizzetta ) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 2008 tenia 1.017 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 187 | 758 | 1.053 | 751 | 755 | 947 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Séverin Medori | | |