OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bauhinia

Bauhinia és un gènere de plantes amb flor de la subfamília Caesalpinioideae.

## Característiques

Són arbres de les zones tropicals amb flors de cinc pètals i de 7.5 a 12.5 cm de diàmetres força espectaculars. Els fruits són en beina. El gènere comprèn unes 200 espècies.

## Taxonomia

* Bauhinia acreana Harms
* Bauhinia aculeata L., amb les subespècies aculeata i grandiflora.
* Bauhinia acuminata L.
* Bauhinia acuruana Moric.
* Bauhinia angulicaulis Harms
* Bauhinia angulosa Vogel, amb la varietat densiflora.
* Bauhinia augusti Harms
* Bauhinia bartlettii B. L. Turner
* Bauhinia bauhinioides (Mart.) J. F. Macbr.
* Bauhinia bidentata Jack
* Bauhinia binata Blanco
* Bauhinia × blakeana Dunn
* Bauhinia brachycarpa Wall. ex Benth.
* Bauhinia brevipes Vogel
* Bauhinia carronii F. Muell.
* Bauhinia championii (Benth.) Benth.
* Bauhinia conwayi Rusby
* Bauhinia corymbosa Roxb. ex DC.
* Bauhinia coulteri J. F. Macbr.
* Bauhinia cumingiana (Benth.) Vill.
* Bauhinia cunninghamii (Benth.) Benth.
* Bauhinia diphylla Buch.-Ham.
* Bauhinia divaricata L.
* Bauhinia forficata Link, amb les subespècies forficata i pruinosa.
* Bauhinia galpinii N. E. Br.
* Bauhinia gilva (F. M. Bailey) A. S. George
* Bauhinia glabra Jacq.
* Bauhinia glauca (Benth.) Wall. ex Benth., amb les subespècies glauca, hupehana i tenuiflora.
* Bauhinia godefroyi Gagnep.
* Bauhinia guianensis Aubl.
* Bauhinia hookeri F. Muell.
* Bauhinia integrifolia Roxb.
* Bauhinia japonica Maxim.
* Bauhinia kochiana Korth.
* Bauhinia kunthiana Vogel
* Bauhinia kurzii Prain
* Bauhinia longicuspis Benth.
* Bauhinia longifolia (Bong.) Steud.
* Bauhinia lunarioides A. Gray ex S. Watson
* Bauhinia macranthera Benth. ex Hemsl.
* Bauhinia macrostachya Benth.
* Bauhinia malabarica Roxb.
* Bauhinia microstachya (Raddi) J. F. Macbr.
* Bauhinia monandra Kurz
* Bauhinia multinervia (Kunth) DC.
* Bauhinia natalensis Oliv. ex Hook.
* Bauhinia obtusata Vogel
* Bauhinia ornata Kurz, amb les varietats austrosinensis i kerri.
* Bauhinia pauletia Pers.
* Bauhinia pentandra Vogel ex D. Dietr.
* Bauhinia petersiana Bolle, amb les subespècies macrantha i petersiana.
* Bauhinia picta (Kunth) DC.
* Bauhinia polycarpa Wall. ex Benth. (=Bauhinia viridescens Desv.)
* Bauhinia purpurea L.
* Bauhinia racemosa Lam.
* Bauhinia reticulata DC.
* Bauhinia roxburghiana Voigt
* Bauhinia rufescens Lam.
* Bauhinia saigonensis Pierre ex Gagnep.
* Bauhinia scandens L., amb la varietat anguina.
* Bauhinia syringifolia (F. Muell.) Wunderlin
* Bauhinia taitensis Taub.
* Bauhinia thonningii Schumach. & Thonn.
* Bauhinia tomentosa L.
* Bauhinia ungulata L.
* Bauhinia vahlii Wight & Arn.
* Bauhinia variegata L., amb les varietats candida i variegata.
* Bauhinia viridescens Desv.
* Bauhinia winitii Craib
* Bauhinia yunnanensis Franch.

## Referències

* Gènere Bauhinia Arxivat 2010-11-27 a Wayback Machine..
# Baugé-en-Anjou

Baugé-en-Anjou és un municipi nou francès, creat l'1 de gener de 2013, situat al departament de Maine i Loira i a la regió de País del Loira. En el moment de la seua creació, tenia 6.404 habitants.
Aquest municipi nou resulta de la fusió del munipis delegats de Baugé, Montpollin, Pontigné, Saint-Martin-d'Arcé i Le Vieil-Baugé. La seua seu administrativa és Baugé.
L'1 de gener de 2016, Baugé-en-Anjou va absorbir els municipis de Bocé, Chartrené, Cheviré-le-Rouge, Clefs-Val d'Anjou, Cuon, Échemiré, Fougeré, Le Guédeniau i Saint-Quentin-lès-Beaurepaire que també van esdevenir municipis delegats.

## Referències

* ↑ «Arrêté du 30 mars 2012 portant création d'une commune nouvelle». Journal officiel de la République française, 09-06-2012.
* ↑ «Arrêté du 10 juillet 2015 portant création de la commune nouvelle de Baugé-en-Anjou». Journal officiel de la République française, 22-12-2015.
# Piràmides de Mazghuna

Les piràmides de Mazghuna són dos monuments funeraris que se suposen construïts per Amenemhet IV i la seva dona-germana (o filla) Sobekneferu a Mazghuna, prop de Dashur, la necròpoli de la dinastia XII.
El conjunt es compon de dues piràmides:
La piràmide del sud, a menys de 5 km de la piràmide encorbada de Snefru, era envoltada d'un mur ondulat. La piràmide està en ruïnes. Fou excavada per Ernest Mac Kay el 1910. La base que mesura 53 metres de costat, és de rajoles i és l'únic que es pot distingir; al damunt no hi ha rastres de pedra. La inclinació i l'altura són desconegudes. S'atribueix a Amenemhet IV per la subestructura de la cambra d'enterrament. L'entrada subterrània és a la meitat de la part sud. No queden restes de temple mortuori, ni tampoc de l'avinguda o d'un possible temple de la vall
La piràmide del nord és atribuïda a Sobekneferu basant-se en l'anàlisi de les restes de l'estructura (la base i alguna resta més). Era més gran que la piràmide del sud (67 metres de costat a la base) però se'n desconeixen les mesures. La seva subestructura subterrània és més avançada des un punt de vista topogràfic. L'estructura fou acabada però ningú hi fou enterrat. La superestructura i el complex en canvi no foren acabats. No queden restes de temple mortuori, Avinguda o temple de la vall.
# Pere Badia

Pere Badia (Barcelona, segona meitat del segle xv - ? v. 1513), fou un escriptor català en llengua llatina.

## Biografia

Fou notari i escrivà reial a Barcelona (1497)
Exercí l'ofici de receptor de la Inquisició des de 1496.
Tingué relació amb el negoci de la impremta, aleshores naixent, per quan intermedià en l'edició d'algunes obres impreses per Joan Luschner o per Nicolau Spindeler.
La seva obra, centrada en el gènere epistolar, està constituïda pel pròleg d'una obra de l'inquisidor Nicolau Eimeric, publicada per encàrrec de l'inquisidor general Diego de Deza i impresa per Joan Luschner, així com pel pròleg a les Introductiones latinae de Nebrija, impresa també per Luschner.

## Obres

* Epístola a Diego de Deza, pròleg de l'edició del Directorium Inquisitorum de Nicolau Eimeric. Joan Luschner, Barcelona, 1503.
* Epístola a Diego de Deza, pròleg de l'edició de les Introductiones latinae de Nebrija. Joan Luschner, Barcelona 1505.

## Referències

* ↑ Mariàngela Vilallonga,La literatura llatina a Catalunya al segle xv. Repertori bio-bibliogràfic

## Bibliografia

* Mariàngela Vilallonga, La literatura llatina a Catalunya al segle xv. Repertori bio-bibliogràfic (1993, ISBN 978-84-7256-930-0).
* Anna Trias Teixidor. El pròleg de Pere Badia a les "Introductiones latinae" de Nebrija "Anuario de Filología (Barcelona 1981), pàgs. 173-192.

## Enllaços externs

* Biografia de Pere Badia, per Mariàngela Vilallonga Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Bibliografia sobre Pere Badia, per Mariàngela Vilallonga Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Pere Balaguer

Pere Balaguer (actiu a la ciutat de València de 1392 a 1424) va ser un arquitecte valencià autor de diversos monuments gòtics al cap i casal. Pere Balaguer apareix en els documents amb els noms de mestre, mestre major o mestre de pedra picada, però en qualsevol cas, assumí la direcció total de les obres, des dels aspectes més generals fins a detalls de la construcció i ornamentació.
De 1392 a 1398 va dirigir la construcció de la porta de la muralla anomenada de Serrans, la seua obra més emblemàtica. Malgrat la poca consideració social dels arquitectes de l'època, Balaguer rebé un tracte de favor dels jurats, que fins volgueren dir-li a les torres "de Balaguer". Per fer aquesta obra viatjà per encàrrec del jurats de València a Catalunya amb el fi d'estudiar i conèixer diverses portes i torres i preparar el projecte. De fet, la Porta de Serrans està inspirada en la Porta Reial del Monestir de Poblet, tot i que són més esveltes i ornamentades i presenten una més eficaç capacitat defensiva.
El 1398 treballà en l'ornamentació de la torre de santa Bàrbara, o de l'Àguila, pròxima a la de Serrans i usada també com a presó abans que fóra enderrocada el segle xix. De 1406 a 1422 participà en la construcció de l'església de santa Caterina.
El 1410 treballava per a la Seu de València en la construcció del dormitori dels sagristans, i en uns suports de pedra al cimbori per instal·lar-hi els "farons" de la Ciutat, artefactes usats per a il·luminació en dies solemnes.
El 1414 col·laborà en les obres de construcció del campanar del Micalet de la Seu, i per encàrrec de Pere March, pare d'Ausiàs March, construí un sepulcre per a la capella de sant Marc a Gandia.
Fins a 1424 continuà treballant en obres menors de la Seu, i després el seu nom desaparegué de la documentació.

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia de la Comunidad Valenciana (2005): Volum II, veu: "Balaguer, Pere". Editorial Prensa Ibérica.
# 634

El 634 (DCXXXIV) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Omar és nomenat nou califa de l'islam.
* Els àrabs derroten a Adinadeyn l'emperador romà d'Orient Heracli. Ocupen Palestina i Damasc.
* Abril - Batalla de Marj ar-Ràhit durant la conquesta musulmana de Síria.

## Referències

* ↑ «Chronological list of the battles fought by the Rashidun Caliphate» (en anglès). The Islamic Chronicles, 01-05-2023. [Consulta: 2 juny 2024].
# Pozuelo de Alarcón

Pozuelo de Alarcón és un municipi de la Comunitat de Madrid. Limita al nord, est i sud amb Madrid, barris d'El Plantío i Aravaca, Casa de Campo i Aluche; al sud amb Ventorro del Cano (Alcorcón) i a l'oest amb Majadahonda i Boadilla del Monte.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Pozuelo de Alarcón Arxivat 2017-09-21 a Wayback Machine. (castellà)
* InfoPozuelo.com: informació sobre Pozuelo (castellà)
* Revista municipal VIVE POZUELO Arxivat 2009-12-17 a Wayback Machine. (castellà)
# Tetrationat

El tetrationat és un oxoanió de fórmula ${\ce {S4O6^2-}}$ derivat de l'àcid tetratiònic, ${\ce {H2S4O6}}$. Dos dels àtoms de sofre presents a l'anió tenen un estat d'oxidació 0 i els altres dos un estat d'oxidació +5. El tetrationat és un membre del grup dels politionats, una família d'anions amb la fórmula ${\ce {[S_{x}(SO3)2]^{2-}}}$. El seu nom IUPAC és 2-(ditioperoxi)disulfat, i el nom del seu àcid corresponent és àcid 2-(ditioperoxi)disulfúric.
L'estructura del tetrationat consta d'una cadena de quatre àtoms de sofre units linealment, estan cadascun dels dos dels extrems units a tres oxígens. La longitud de l'enllaç ${\ce {S-S}}$ central és de 202 pm, mentre que l'enllaç ${\ce {S-SO3-}}$ és lleugerament major, 212 pm. Aquests dos enllaços formen angles de 105°.
El tetrationat s'obté per oxidació de l'anió tiosulfat ${\ce {S2O3^2-}}$amb iode ${\ce {I2}}$:
${\ce {2S2O3^{2-}\, + I2 -> S4O6^{2-}\, + 2I-}}$

## Referències

* 1 2 Powell, P. (Paul), 1936-. The chemistry of the non-metals. London,: Chapman and Hall [distributed by Halsted Press, New York], [1974]. ISBN 9789401169042.
# Mànega d'aspiració

Una mànega d'aspiració, o manegot, o manegueta, és un tipus específic de mànega d'incendis semirígida que s’utilitza en les operacions d'aspiració d'aigua. Quan s’utilitza aquesta tècnica, la bomba de bombers treu aigua per a la lluita contra incendis d’un subministrament sense pressió, com ara un dipòsit d’aigua portàtil, una piscina, un riu, un llac, o una altra font d’aigua estàtica, en lloc de treure aigua d’un subministrament d’aigua a pressió, com una boca d’incendis. La mànega està reforçada amb un cable helicoidal d'acer continu per tal d'evitar que la força del buit aplani la forma tubular de la mànega, obstruint-la. Una mànega d'aspiració s'utilitza per bombar aigües obertes de llacs o piscines per regar o per apagar un incendi o per buidar aigües (netes o brutes) de llocs subterranis, p. e.: per netejar clavegueres o dipòsits. Per tal de prevenir que la brutícia entri a la bomba, normalment s'instal·la un filtre de succió a l'extrem de la mànega d'aspiració. Aquest filtre sol està format per un cilindre amb forats, però també pot portar una reixeta de teixit o fibra o bé una reixeta d'acer.

## Vegeu també

* Extinció aèria d'incendis
* Mànega d'incendis

## Referències

* ↑ Diccionari de bombers. Generalitat de Catalunya, novembre 1995. ISBN 84-393-3689-6.
* ↑ Mahoney, Gene. Introduction to Fire Apparatus and Equipment (en anglès). PennWell Books, 10 agost 2008. ISBN 0-912212-12-8.
# Meridian Station

Meridian Station és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 1.849 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Meridian Station tenia 1.849 habitants, 354 habitatges, i 344 famílies. La densitat de població era de 253,2 habitants per km².
Dels 354 habitatges en un 75,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 88,1% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 2,8% no eren unitats familiars. En el 2,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 0,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,49.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 30,4% entre 18 i 24, un 38,6% entre 25 i 44, un 1,7% de 45 a 60 i un 0,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 145 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.024 $ i la renda mediana per família de 42.173 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.348 $ mentre que les dones 17.284 $. La renda per capita de la població era de 12.353 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 5,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Meridian Station». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Meridian Station». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tantsura-Kramarenko

Tantsura-Kramarenko - Танцура-Крамаренко (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del Kirpili. És a 10 km al sud de Timaixovsk i a 53 al nord de Krasnodar.
Pertanyen a aquest khútor els khútors de Derbentski, Liútikh, Sadovi, Mirni i Topoli.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Història de la vila a la pàgina web del municipi Arxivat 2014-08-12 a Wayback Machine. (rus)
* Mapa topogràfic a maps.vlasenko.net (rus)
* El riu Kirpili al seu pas per Tantsura-Kramarenko Arxivat 2014-08-09 a Wayback Machine. a Panoramio
# Taronja sobre decorat de teatre

Taronja sobre decorat de teatre és un quadre d'Antoni Tàpies i Puig dipositat a la Fundació Antoni Tàpies (Barcelona), el qual fou pintat l'any 1978.

## Context històric i artístic

L'obra d'Antoni Tàpies començà a rebre premis i guardons internacionals molt aviat, i ja l'any 1958 va ésser premiat a la Biennal de Venècia i a Pittsburgh, on el Premi Carnegie li va ésser concedit per un jurat que incloïa Marcel Duchamp, James Johnson Sweeney, Lionello Venturi i Raoul Ubac. Tàpies ha esdevingut un dels artistes contemporanis més reconeguts internacionalment. La seua pintura matèrica, preocupada pel destí tràgic de l'ésser humà, feta de superfícies amb marques i ferides semblants a les que deixen el pas del temps i la presència humana, és l'equivalent plàstic de la consciència del nostre temps.

## Descripció

Aquesta pintura sobre paper porta un títol que, com tots els de l'artista, no aspira a explicar l'obra sinó simplement a identificar-la: és a l'espectador a qui correspon donar-hi un contingut. El paper pintat, retallat, doblegat, rebregat, arrugat, envellit i després enganxat sobre el fons blanc del quadre del decorat teatral ajuda a entendre que una part important de l'obra de Tàpies no és visual, segons la tradició de l'art occidental, sinó tàctil. Però aquesta matèria profundament mentalitzada presenta signes enigmàtics que encara fan més suggestiva la seua ambigüitat. En aquest cas, l'enorme forma fàl·lica d'un vitalista color taronja, voltada d'una munió d'espermatozous que neden tots en la mateixa direcció, ocupa un espai definit per certes xifres: dos números u, encerclats; un número dos, enquadrat, gairebé al centre de l'obra; un gegantí número tres, també encerclat, proper a la boira bruta i negrosa que surt de l'ampit d'una porta. Sempre hi ha xifres en els quadres de Tàpies. Són signes recurrents, com les creus i les X. En el fons, hom passa la vida comptant, numerant, perquè numerar és començar a donar nom a les coses. Aquest quadre no és un jeroglífic amb una solució: és una proposta oberta a totes les solucions.

## Referències

* 1 2 3 Barral, Xavier i Vicens, Francesc, 2002. 100 Obres de Pintura Catalana. Editorial Pòrtic, Barcelona. ISBN 8473067908. Pàgs. 212-213.

## Enllaços externs

* Fundació Antoni Tàpies Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (català)
* Xtec (català)
# Tarot Darkana

El Tarot Darkana és un joc de tarot postmodern d'estil grunge que va ser dissenyat i il·lustrat per l'artista Janden Hale. El joc es va autoeditar el 2012 mitjançant una exitosa campanya de Kickstarter, aconseguint gairebé el 300% del seu objectiu original de 2000 dòlars. Es troba influït de manera notable per l'art de Banksy, i és àmpliament conegut per sortir de l'estil del tarot tradicional.
La baralla conté 79 cartes, en lloc de les 78 tradicionals. Hale va afegir un arcà major addicional amb el número 23, "The Badass". Pel que fa a la resta d'arcans majors, conserva els mateixos del tarot tradicional, però amb dues diferències: la Força es va canviar per la Fortalesa i el Judici es va canviar per la Prudència. Pel que fa a als arcans menors, manté els colls de bastos, espases, copes i pentacles. Va formar part d'una col·lecció de contes temàtics a la revista Thunderdome de juny a juliol de 2012. Va guanyar el Premi Pecto 2012 al primer treball destacat d’un il·lustrador, i va guanyar el Premi Tarosophists a la millor baralla de tarot autoeditada del 2012. La baralla també ha estat votada com una de les "50 millors baralles de tarot essencials" per un grup de més de 13.000 persones.

## Referències

* ↑ «Darkana Tarot with Janden Daniel Hale».
* ↑ «Personal Tarot Radio». Arxivat de l'original el 2013-01-31. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «Knight of Pentacles - Dan Donche - Darkana Tarot». Arxivat de l'original el 2021-05-09. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «The Darkana Tarot Deck».
* ↑ «Darkana Tarot» (en anglès). Aeclectic Tarot. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ Unknown. «juny 2012: The Tarot». Thunderdome Magazine, 01-06-2012. Arxivat de l'original el 2016-11-01. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ unknown. «2012 Pecto Awards». Arxivat de l'original el 2012-11-03. [Consulta: 1r novembre 2012].
* ↑ Tarot Professionals. «The Tarosophists Awards (2012)». Arxivat de l'original el 2013-05-18. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «Top 50 Essential Tarot Decks».
# Teixidor tricolor

El teixidor tricolor (Ploceus tricolor) és un ocell de la família dels ploceids (Ploceidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del Sierra Leone, sud-est de Guinea, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Nigèria, sud de Camerun, el Gabon, República del Congo, República Centreafricana, nord, nord-est, oest, sud i est de la República Democràtica del Congo, extrem oest de Sudan del Sud, Uganda i oest de Kenya cap al sud fins al nord-oest d'Angola.

## Referències

* ↑ «Teixidor tricolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Teixit adipós

El teixit adipós és un conjunt heterogeni de teixits connectius propi dels animals vertebrats, compost majoritàriament per adipòcits. S'hi emmagatzema l'excedent energètic en forma de triacilglicerols per al seu ús posterior, en situacions amb requeriments més elevats o durant etapes de dejuni. També actua d'aïllant tèrmic i de suport mecànic d'òrgans els quals embolcalla (p. ex.: als palmells de mans i peus).
Lluny de ser hormonalment inert, el teixit adipós ha estat reconegut, en els últims anys, com un òrgan endocrí important, ja que produeix hormones com la leptina, estrògens, restina i citocines (especialment TNF-α). En l'obesitat, el teixit adipós també està implicat en l'alliberament crònic de marcadors proinflamatoris coneguts com a adipocines, que són responsables del desenvolupament de la síndrome metabòlica, una constel·lació de malalties que inclouen, entre d'altres, la diabetis tipus 2, la malaltia cardiovascular i l' aterosclerosi.
El teixit adipós, malgrat es pugui creure, no és un conjunt de teixits homogeni. Existeixen diversos dipòsits repartits per tot el cos amb particularitats diferents. De manera general existeixen dos tipus de teixit adipós ben diferenciats morfològicament, citològicament i metabòlicament:
* El teixit adipós blanc és el majoritari, intervé emmagatzemant lípids.
* El teixit adipós marró s'encarrega de la producció de calor mitjançant la mobilització de les seves reserves de triacilglicèrids per a la generació de calor. Es tracta d'un teixit termogènic molt important sobretot en petits mamífers. Aquesta reacció bioquímica es basa en el desacoblament de la generació d'ATP en la respiració cel·lular.

## Referències

* ↑ «Teixit adipós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Role of pericytes in skeletal muscle regeneration and fat accumulation». Stem Cells and Development, vol. 22, 16, 01-08-2013, pàg. 2298–2314. DOI: 10.1089/scd.2012.0647. PMC: 3730538. PMID: 23517218.
* 1 2 3 «Fat Cell Size: Measurement Methods, Pathophysiological Origins, and Relationships With Metabolic Dysregulations». Endocrine Reviews, vol. 43, 1, 01-01-2022, pàg. 35–60. DOI: 10.1210/endrev/bnab018. PMC: 8755996. PMID: 34100954.
* ↑ «Adipose tissue as an endocrine organ». The Journal of Clinical Endocrinology and Metabolism, vol. 89, 6, 01-06-2004, pàg. 2548–2556. DOI: 10.1210/jc.2004-0395. PMID: 15181022.
* ↑ «The role of adipokines in chronic inflammation». ImmunoTargets and Therapy, vol. 5, 2016, 01-05-2016, pàg. 47–56. DOI: 10.2147/ITT.S73223. PMC: 4970637. PMID: 27529061.
# Tlalocohyla picta

Tlalocohyla picta és una espècie de granota que es troba a Belize, Guatemala, Hondures i Mèxic.

## Referències

* Santos-Barrera, G., Lee, J., Acevedo, M. & Wilson, L.D. 2004. Tlalocohyla picta. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Teoria de l'aprenentatge

* Les teories de l'aprenentatge pretenen descriure els processos mitjançant els quals tant els éssers humans, com els animals aprenen. Nombrosos psicòlegs i pedagogs han aportat nombroses teories en la matèria.
* Les diverses teories ajuden a comprendre, predir i controlar el comportament humà, elaborant al seu torn estratègies d'aprenentatge i tractant d'explicar com els subjectes accedeixen al coneixement. El seu objecte d'estudi se centra en l'adquisició de destreses i habilitats en el raonament i en l'adquisició de conceptes.
* Les teories de l'aprenentatge conformen un variat conjunt de marcs teòrics que sovint comparteixen aspectes i qüestions o fins i tot, suposen postulats absolutament contradictoris.
Viccionari
# Terrapene carolina major

Terrapene carolina major és la més gran de les subespècies de tortuga de caixa de l'Amèrica del Nord, Pertany a l'espècie Terrapene carolina. Té una closca bombada que pot créixer fins a 8 polzades de longitud. En general és de color marró fosc o negre, amb ratlles o taques grogues, la quantitat de taques o bandes poden variar considerablement. Es distribueix pels Estats Units al llarg del Golf de Mèxic, des de l'estat de Louisiana fins a l'estat de Florida.
La hibridació amb altres subespècies de Terrapene carolina que comparteixen rang de distribució no és infreqüent. Sovint es troben al voltant d'estuaris i de zones pantanoses, a prop dels cossos superficials, d'aigua permanent.

## Referències

* Chelonia.org: Box Turtles