OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rubén Ruzafa Cueto

Rubén Ruzafa Cueto (València, 9 de setembre de 1984) és un triatleta i ciclista espanyol resident al Rincón de la Victoria. S'ha proclamat tres cops campió del món en triatló cross.

## Palmarès en triatló

* 2008
** Campió del món Xterra
* 2013
** Campió del món Xterra
* 2014
** Campió del món en triatló cross
** Campió del món Xterra
* 2015
** Campió del món en triatló cross
* 2016
** Campió del món en triatló cross
** Campió d'Europa en triatló cross

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 2004
** Campió d'Espanya sub-23 en Camp a través
* 2005
** Campió del món en Camp a través per relleus (amb José Antonio Hermida, Oliver Avilés i Rocio Gamonal)
** Campió d'Espanya sub-23 en Camp a través
* 2006
** Campió d'Espanya en Marató
** Campió d'Espanya sub-23 en Camp a través
* 2008
** Campió d'Espanya en Camp a través

## Palmarès en ciclocròs

* 2006
** Campió d'Espanya sub-23 en ciclocròs

## Referències

* ↑ «Biografia». rubenruzafa.com. Arxivat de l'original el 28 de juny 2017. [Consulta: 13 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina personal Arxivat 2017-05-28 a Wayback Machine.
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Sancha Garcia

Sancha Garcia fou abadessa del Monestir de Santa María de Las Huelgas del 1207 al 1229/30.
El monestir va tenir des del segle xiii dues autoritats, l'abadessa per assumptes religiosos, i una dona de la família reial per les matèries seculars relacionades amb l'administració, especialment pel que fa a les relacions entre el monestir i la cort. Sancha Garcia va ser la segona abadessa, després de Dona Misol. Ha estat descrita com "una de les últimes abadesses realment poderoses de l'Europa Medieval", que estava al capdavant del convent i de diversos monestirs, i que feia algunes funcions reservades pels sacerdots, com escoltar confessions.

## Referències

* 1 2 McCash, June Hall. The Cultural Patronage of Medieval Women. University of Georgia Press, 1996, p. 207. ISBN 9780820317021 [Consulta: 15 December 2015].
* ↑ «Garcia, Sancha (fl. 1230)». Highbeam. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2016. [Consulta: 15 December 2015].
# Saint-Barthélemy (Ar Mor-Bihan)

Saint-Barthélemy (en bretó Bartelame) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.110 habitants.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | - | 1.516 | - | - | - | - | 1.801 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | 1.907 | - | - | - | 1.950 | 1.909 | 1.564 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1.501 | 1.375 | 1.343 | 1.188 | 1.093 | 1.050 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Noël Maho | |

## Referències

* ↑ Saint-Barthélemy al web de l'Insee
# Saint-Barthélemy (Vaud)

Saint-Barthélemy és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, situat al districte del Gros-de-Vaud.

## Persones notables

* Lucien Favre, entrenador de futbol.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Rut Carballido Lopez

Rut Carballido Lopez és una microbiòloga d'origen espanyol i líder d'equip d'investigació a França. Va guanyar el premi Irène-Joliot-Curie el 2015.
Dirigeix l'equip de desenvolupament de les cèl·lules procariotes a l'Institut Micalis, una unitat mixta que investiga associant la INRA i AgroParisTech. És membre de l'Organització europea de biologia moléculair. Ha rebut el premi Irène-Joliot-Curie com a jove dona científica de l'any 2015 pels seus treballs sobre els papers dels actines bacterians a diferents processos cel·lulars, sobretot a la morfogenesi, per comprendre millor com és controlada la paret de les bacteries i quin és el paper del citoesquelet en aquest procés,

## Publicacions

* The Bacterial Actin-Like Cytoskeleton . DOI 10.1128/MMBR.00014-06.

## Referències

* ↑ «Prix Irène Joliot-Curie 2015 : trois femmes d'exception récompensées - ESR : enseignementsup-recherche.gouv.fr» (en francès).
* ↑ «La pàgina del seu laboratori». Arxivat de l'original el 2016-10-31. [Consulta: 7 novembre 2016].
* ↑ Vídeo de presentació de les seves investigacions en el marc del preu Irène-Joliot-Curie 2015
* ↑ «Preu Irène Joliot-Curie 2015». Arxivat de l'original el 2016-10-31. [Consulta: 7 novembre 2016].
* ↑ Un esquelet intern dona la seva forma a les bactéries
# Rut

Segons la Bíblia, Rut va ser una dona pertanyent als moabites protagonista del Llibre de Rut. Va ser la besàvia del Rei David.
En temps dels jutges d'Israel, un home de la tribu de Judà anomenat Elimèlec se'n va anar a viure a Moab amb la seva esposa Noemí i els seus dos fills Mahlon i Quilion. Allà, els dos joves es van casar amb dues dones moabites, Rut i Orpà, respectivament.
Deu anys més tard, els tres homes de la família havien mort i Noemí, ja gran, va decidir tornar al seu poble de Betlem. Orpà es va acomiadar emocionada però Rut va decidir acompanyar-la i instal·lar-se amb ella.
Un dia, Rut va anar a espigolar als camps i va conèixer Booz, parent de la seva sogra Noemí. Un temps després, Booz i Rut es van casar i van tenir un fill, Obed, que seria l'avi del rei David.

## Arbre familiar

| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | Elimelech | Elimelech | Elimelech | Elimelech | | | Naomi | Naomi | Naomi | Naomi | | |
| Booz | Booz | Booz | Booz | Booz | Booz | Rut | Rut | Rut | Rut | Rut | Rut | | | Mahlon | Mahlon | Mahlon | Mahlon | Mahlon | Mahlon | Orpah | Orpah | Orpah | Orpah | Orpah | Orpah | Chilion | Chilion | Chilion | Chilion | Chilion | Chilion |
| | | | | | | | | | | | | Obed | Obed | Obed | Obed | Obed | Obed | | |
| | | | | | | | | | | | | Jessè | Jessè | Jessè | Jessè | Jessè | Jessè | | |
| | | | | | | | | | | | | David | David | David | David | David | David | | |

## Referències

* ↑ Llibre de Ru'. 1:4
* ↑ Llibre de Rut. 1:14
* ↑ Llibre de Rut. 4:10
* ↑ Evangeli de Mateu. 1:5

## Vegeu també

* Llibre de Rut
# Ròmul (fill d'Antemi)

Ròmul, en llatí Romulus, era un noble romà. Formava part de la Dinastia teodosiana, tot i que era fill de l'emperador romà d'Occident Procopi Antemi.
Ròmul va ser fill de Procopi Antemi i de Màrcia Eufèmia. Tenia tres germans, Antemiol, Marcià i Procopi Antemi, i una germana, Alipia. Era membre de la Dinastia teodosiana, perquè el seu avi matern, l'Emperador romà d'Orient Marcià, s'havia casat amb Pulquèria, neta de Teodosi I el Gran.
L'any 479, Ròmul, el seu germà Marcià i Procopi es van rebel·lar contra el nou emperador d'Orient, Zenó. Van demanar ajuda a Teodoric Estrabó, un cap dels Tervings. Van reunir a Constantinoble tropes formades per ciutadans i estrangers a la casa d'un tal Cesari, al sud del Fòrum de Teodosi, i des d'allà van confluir atacant conjuntament el Palau imperial i la casa d'Il·los, un general isàuric partidari i amic de Zenó. L'emperador va estar a punt de caure en mans dels rebels, que van vèncer les tropes imperials, a les que els ciutadans des dels terrats de les seves cases tiraven pedres i projectils. Durant la nit, però, Il·los va aconseguir traslladar a Constantinoble una unitat d'isauris que tenien els quarters a Calcedònia. També va corrompre amb diners els soldats de Marcià, que van permetre la fugida de Zenó. L'endemà al matí, Ròmul i els seus germans, entenent que la seva situació era desesperada i que els reforços del general Teodoric Estrabó no arribarien a temps, es van refugiar a l'església dels Sants Apòstols, però van ser arrestats.
Els van enviar presoners a Cesarea de Capadòcia. Amb l'ajuda d'alguns monjos, van intentar escapar. Marcià no ho va aconseguir, mentre Ròmul i Procopi van fugir a Roma.

## Referències

* ↑ Evagri d'Epifania. Historia ecclesiastica, III,26
* ↑ Mathisen, Ralph W. «Anthemius (12 April 467 - 11 July 472 A.D.)». De Imperatoribus Romanis. [Consulta: 10-II-2020].
# Sangharaja

Sangharaja (paraula composta en pāli: sangha, 'comunitat religiosa', i raja, 'cap', 'rei' o 'príncep') és el títol que es dona a molts països de religió budista Theravada al monjo que dirigeix un monestir (nikaya) o bé la comunitat dels creients (sangha) a tot el país. A Occident, de vegades es tradueix per «patriarca» o «patriarca suprem».

## Referències

* ↑ Twomey, 1904.

## Bibliografia

* Twomey, D. H. R. «The Thathanabaing, Head of the Buddhist Monks of Burma» (en anglès). The Imperial and Asiatic Quarterly Review. Oriental Institute, XVII, 33/34, 1904, pàg. 326-335.
# Sangha-Mbaéré

* No s'ha de confondre amb Sangha.
Sangha-Mbaéré (també anomenada: Sangha) és una de les dues prefectures econòmiques de la República Centreafricana. Està situat en l'extrem sud del país, sent una de les quatre cantonades centrafricanes. Té fronteres amb el Camerun i la República del Congo. La seva capital és Nola. Frontereja amb les prefectures de Mambéré-Kadéï i Lobaye al nord.
A més de Nola, també són importants les ciutats de Bambio, al nord-est, Tamori, junt amb la frontera camerunesa, i Salo, a vores del Riu Sangha.
Sangha rep el nom del principal riu que passa per aquesta prefectura: el Sangha. També cal destacar el Riu Kadéï.
En aquesta prefectura econòmica es troba la Reserva del Dzanga (Réserve du Dzanga, en francès), que ocupa més del 60% del territori.

## Enllaços externs

* «Sangha-Mbaéré». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Prefectures de la República Centreafricana
# Saho Harada

Saho Harada (en japonès: 原田 早穂) (Tòquio, Japó, 5 de novembre de 1982) és una nedadora de natació sincronitzada japonesa, ja retirada, guanyadora de dues medalles olímpiques.
Harada va participar per primera vegada a una cita olímpica a Atenes. A la competició per equips va guanyar la medalla de plata juntament amb Miya Tachibana, Miho Takeda, Emiko Suzuki, Juri Tatsumi, Yoko Yoneda, Michiyo Fujimaru, Naoko Kawashima i Kanako Kitao. Quatre anys després, a Beijing Harada va ser bronze en parelles amb Suzuki i sisena en equips.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or, cinc de plata i quatre de bronze al Campionat del Món i dues de plata als Jocs Asiàtics.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Saho Harada». [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ www.sports-reference.com - Saho Harada Arxivat 2011-08-31 a Wayback Machine. (anglès)
# Salah Salah

Salah Mohammed Salah (àrab: صلاح محمد صلاح, Ṣalāḥ Muḥammad Ṣalāḥ), més conegut com a Salah Salah (àrab: صلاح صلاح, Ṣalāḥ Ṣalāḥ) (Ghuwayr Abu Shusha, aleshores Mandat Britànic de Palestina, 1936) és un polític palestí, membre del Front Popular per a l'Alliberament de Palestina (FPAP) i del Consell Nacional Palestí (CNP).
Nasqué l'any 1936 al poblat àrab de Ghuwayr Abu Shusha, aleshores al subdistricte de Tiberíades del Mandat Britànic de Palestina i actualment abandonat, en el si d'una família d ètnia beduïna. Cursà l'educació primària a Tiberíades i durant l'èxode del poble palestí de 1948, conegut com a Nakba, fugí amb la seva família al poblat libanès d'Ain al-Hilweh, on estudià a l'Escola Associativa de l'Església Cristiana entre 1949 i 1951. Posteriorment, ho feu a l'Institut Júnior però l'educació secundària l'obtingué a Sidó i El Caire, al Líban i Egipte respectivament. A nivell d'estudis superiors cursà dos anys d'Història a la Universitat Americana de Beirut (UAB). Milità al Moviment dels Nacionalistes Àrabs entre 1952 i 1967; fou un dels líders i membres fundadors de l'Escoltisme Àrab Palestí entre 1955 i 1967, així com de l'Organització de Joves Àrabs Palestins entre 1959 i 1967.
També fou representant i membre fundador del Sindicat General Palestí a Gaza entre 1965 i 1972, havent exercit càrrecs de secretari, de membre de l'Oficina Executiva des de 1966 i membre del Secretariat General a partir de 1968 a Egipte. L'any 1971 fou un dels tretze membres que formà part del nou Comitè Executiu de l'Organització per a l'Alliberament de Palestina (OAP), en representació de les organitzacions populars, donant així veu a les tendències pro-FPAP.
Es creu que anava amb George Habash quan el 10 d'agost de 1973 es feu aterrar l'avió iraquià que enllaçava Beirut amb Bagdad, sense trobar cap dels dos passatgers a bord. No obstant, fou empresonat en presons sirianes per les seves acccions polítiques d'esquerra panarabista.
Ha rebut diversos premis i distincions, incloent una medalla i un certificat signat per Fidel Castro i plaques honorífiques concedides pel Fòrum Àrab Nacionalista, l'FPAP de George Habash, la Unió de Joves Palestins a Gaza i la Unió de Dones Jordanes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Salah, Salah Mohammed (1936-)» (en anglès). Passia.org. [Consulta: 26 octubre 2018].
* ↑ Matar, Dina. «What It Means to be Palestinian: Stories of Palestinian Peoplehood» (en anglès) p. 34. Nova York i Londres: IB Tauris, 2011.
* ↑ Baver Quandt, William; Jabber, Fuad; Mosely Lesch, Ann. «The Politics of Palestinian Nationalism» (en anglès) p. 140. Berkeley, Los Angeles i Londres: University of California Press, 1973.
* ↑ Jessup, John E. «An Encyclopedic Dictionary of Conflict and Conflict Resolution, 1945-1996» (en anglès) p. 641. Westport: Greenwood Press, 1998.
* ↑ Khaled, Leila. George Hajjar (ed.). El meu poble viurà. Autobiografia d'una revolucionària. 1a edició. Manresa: Tigre de Paper, 2014, p. 174. ISBN 978-84-941664-2-6 [Consulta: 4 gener 2019]. Arxivat 2017-05-17 a Wayback Machine.
# Sant Joaquim i Santa Anna de Casa Bertran

Sant Joaquim i Santa Anna de Casa Bertran és una capella particular de Casa Bertran, en el poble de Surp, del terme municipal de Rialb, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme del mateix nom que el poble.
Està situada a l'extrem nord-oest del poble de Surp.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Rialb de Noguera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Joaquim i Santa Anna de Casa Bertran en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Salih ibn Yahya ibn Salih

Sàlih ibn Yahya ibn Sàlih ibn Hussayn ibn Khàdir (? - 1436) fou un emir drus de la dinastia dels Banu Búhtur que governava la costa del Xuf, entre Beirut i Saïda, amb seu a Abay. La família va governar la zona entre el segle xi i el XV. És famós per haver escrit una història de la família publicada el 1898 i el 1969, la segona vegada com a Tarikh Bayrut, Récits des anciens de la famille de Buhtur b. Ali emir du Gharb de Beyrouth.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 1020
# Sant Pol

«Sant Pol» té aquests significats:
# Sant Pol de Cabanabona

Sant Pol de Cabanabona és una església de Cabanabona (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ermita de planta rectangular amb teulada a doble vessant que cobreix la nau. Dos senzills contraforts al mur sud. La façana està orientada a l'est amb porta d'arc de mig punt dovellada i un ull de bou i un campanar d'espadanya a la part superior.
Al costat nord s'hi adossa la primitiva església romànica, desafectada, que s'utilitza com a local secundari de l'ermita actual. És en curs de rehabilitació. Es tracta d'una església d'una sola nau, coberta amb volta de canó amb un absis semicircular a llevant.

## Història

Es troba a poca distància del poble de Cabanabona. Fou construïda al segle xviii amb l'ajuda de tots els veïns del poble.
Actualment cada dilluns de pasqua (de la segona) es realitza un aplec a Sant Pol amb els veïns del poble de Cabanabona i també d'altres llocs.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pol de Cabanabona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Sant Andreu (Sant Llorenç de la Muga)

Sant Andreu és un edifici religiós del municipi de Sant Llorenç de la Muga (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Un cop passat el Pont Vell, que condueix al cementiri, a la banda dreta hi ha una petita capella dedicada a Sant Andreu. És una església d'una nau sola amb absis semicircular. Presenta coberta de volta de canó a la nau i de quart de cercle al presbiteri. La porta principal, d'un sol arc de mig punt presenta una llegenda incisa a la clau: SANT ANDREU i una data del segle xvii, ara mig esborrada -probablement 1605, l'any de la consagració-. Davant de la façana hi ha una galilea amb arcades de mig punt i teulada a doble vessant. Campanar de cadireta d'una sola arcada.

## Història

Aquesta capella de Sant Andreu fou consagrada el dia 4 de juliol de l'any 1605, segons un autor local. (Baig Aleu). Tradicionalment ha estat considerada com una construcció romànica i efectivament la seva estructura respon a la de formes romàniques en l'arquitectura religiosa popular, però les dates concretes que posseïm no deixa lloc a dubtes que fou construïda a principis del segle xvii. L'antic cementiri era a tocar els absis de l'església parroquial, fou traslladat prop de la capella l'any 1831.

## Referències

* 1 2 «Sant Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Salvador Minguijón y Adrián

Salvador Minguijón y Adrián (Calataiud, 23 de juny de 1874 - Saragossa, 15 de juliol de 1959) fou un jurista i historiador del dret aragonès, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

En 1896 es va llicenciar en Filosofia i Lletres a la Universitat de Saragossa i el 1900 en Dret a la Universitat Complutense de Madrid, on s'hi doctorà el 1906 amb un estudi sobre la responsabilitat civil extracontractual.
El 1903 fou notari per oposició a Sabiñán i el 1905 a Brea. Entre 1905 i 1906 treballà com a professor auxiliar de la Facultat de Dret a la Universitat de Saragossa i en febrer de 1907 hi fou contractat com a professor numerari. El 27 d'abril de 1911 obtingué per oposició la càtedra d'Història del Dret a Facultat de Dret de Saragossa, que va exercir fins a 1933. Va estudiar el dret medieval i foral, i com a resultat el 1927 va editar Elementos de Historia del derecho español en 12 toms.
D'ideologia primer carlina i després propera a la democràcia cristiana, va abandonar la Comunió Tradicionalista i fou membre del Partit Social Popular. Durant la dictadura de Primo de Rivera va simpatitzar amb la Unión Patriótica i durant la Segona República Espanyola va simpatitzar amb la CEDA. El 1933 fou nomenat membre del Tribunal de Garanties Constitucionals. En esclatar la guerra civil espanyola marxà a Burgos i s'incorporà al bàndol nacional, però en setembre de 1936 deixà el seu càrrec i es va reincorporar a la seva càtedra. El 10 de novembre de 1938 fou nomenat magistrat del Tribunal Suprem d'Espanya. El 1941 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obres

* Las luchas del periodismo IX, Zaragoza 1908
* Hombres e ideas. Estudios sociales, Zaragoza 1910 .
* La crisis del tradicionalismo en España, Zaragoza 1914.
* Propiedad y trabajo, Zaragoza, 1920.
* Humanismo y nacionalidad, Zaragoza 1929.
* Al servicio de la Tradición, Madrid 1930.
* La función social de la propiedad, Barcelona 1930.
* La crisis de la libertad, Madrid, Semanas Sociales de España, 1934.
* La Democracia, Barcelona 1934.
* La Propiedad, Madrid 1935
* Los apologistas del siglo II, Madrid, Editorial Pax, 1936
* Ideario de Antonio Maura sobre la vida local, Madrid, Instituto de Estudios de Administración Local, 1954.
* Historia del Derecho Español, 1a Edició el 1927
* Filosofía medieval, traducció de Martin Grabmann, Barcelona 1928, Ed. Labor
* Cultura del Renacimiento de Robert. F. Arnold, Barcelona 1928, Ed. Labor
* Santo Tomás de Aquino de Martin Grabmann, Barcelona 1930, Ed. Labor

## Referències

* ↑ «Salvador Minguijón y Adrián». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ MINGUIJÓN ADRIÁN, Salvador Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. al Centro GDDA
* ↑ SOCIOLOGÍA, CORPORATIVISMO Y POLÍTICA SOCIAL EN ESPAÑA per Sergio Fernández Riquelme
* ↑ Juan Minguijón y Adrián Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine. al Diccionario de Catedráticos Españoles de Derecho
# Sant Romà de les Bons

Sant Romà de les Bons és un temple situat sobre una roca que domina el conjunt medieval de les Bons, al Principat d'Andorra.
Va ser construïda en els anys centrals del segle XII, immediatament abans de la seva consagració el 23 gener de 1164.
La planta del temple és rectangular, d'una única nau rematada en un absis semicircular orientat cap a l'est. Presenta l'excepcionalitat en el romànic andorrà de trobar-se coberta mitjançant una volta de canó.
L'Església de Sant Romà conserva mostres de decoració pròpies del romànic llombard que es repeteixen igualment en moltes altres esglésies d'aquest estil en el territori del Principat: bandes i arcuacions a l'absis, fris de dents de serra sobre la porta d'arc de mig punt, la qual s'obre als peus de la nau, orientada a l'oest. Sobre la paret de ponent es troba un campanar d'espadanya amb dues obertures de mig punt per a les campanes, sobre un porxo construït en època posterior.
Es troba al costat de les restes de l'antic Castell de les Bons.
Diversos objectes litúrgics procedents d'aquesta església s'exposen a l'Espai Columba.

## Pintures murals

A l'interior de l'església poden gaudir de les restes de la decoració pictòrica mural original d'època romànica, així com d'una reproducció dels murals d'aquesta època que es trobaven a l'absis i que avui es conserven al Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC). També són destacables altres pintures murals del segle xvi de tradició gòtica, un retaule gòtic policromat sobre fusta dedicat al sant titular (Sant Romà d'Antioquia), així com diferents peces de mobiliari de fusta.

## Referències

* «Sant Romà de les Bons». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra. [Consulta: 12 agost 2017].

## Bibliografia

* GUILLAMET, Anton. Andorra. Nova aproximació a la història d'Andorra. Sant Julià de Lòria: Institut d'Estudis Andorrans i Revista Altaîr, 2009.

## Vegeu també

* Llista d'esglésies catòliques d'Andorra
# Santa Llúcia de Sobremunt

Santa Llúcia de Sobremunt és el nom dels següents llocs:
* Muntanya : Santa Llúcia de Sobremunt (muntanya)
* Caseria del municipi de Sobremunt (Lluçanès), de caràcter disseminat, al NE del terme.
* Ermita de Santa Llúcia de Sobremunt