OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Nicolau de Boí

Sant Nicolau de Boí és una ermita d'una sola nau i absis del terme de la Vall de Boí, situada a 1.668 m d'altitud, just a l'entrada de la zona interna del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici per la Vall de Sant Nicolau, dona nom a aquesta vall. Pertany al territori de Boí, inclòs en l'antic terme municipal de Barruera.
És controvertit, que aquesta església sigui romànica i no apareix entre les monografies de la Catalunya romànica. Encara que està en bon estat, normalment sols està oberta el primer diumenge de juliol, quan els habitants de Boí fan un aplec i un dinar a l'ermita.
Des de l'aparcament de Palanca de Molina a l'entrada de la vall, s'agafa el Camí de la Llúdriga, que remunta el curs del Riu de Sant Nicolau per la seva riba septentrional. A Palanca de Pei es creua el riu i, encara que apartant-se una mica, es ressegueix l'altra riba, fins a trobar l'ermita, poc abans d'arribar a l'Estany de Llebreta.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Sant Nicolau de Boí. [Consulta: 27/10/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Adell i Aisbert, Joan-Albert et al. "Sant Quirc de Taüll", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* Gavín, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7
* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Santa Magdalena de Canyelles

Santa Magdalena de Canyelles és una església de Canyelles (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Santa Magdalena es troba adossada al castell de Canyelles, amb el qual forma un conjunt historicoartístic. És un edifici de planta rectangular, d'una nau amb capelles laterals i coberta a quatre vessants, de teula. La façana presenta una porta d'accés rectangular, amb dovelles de pedra i un escut damunt la clau central de la llinda. S'hi accedeix per una escalinata de pedra. A la part superior, centrada, hi ha una obertura circular.
El campanar, situat a l'esquerre, és de planta quadrada i coberta de pavelló i té dues obertures d'arc de mig punt i un rellotge. L'angle format per la façana principal de l'església i una de les del castell, configura l'espai per a una petita plaça.

## Història

Hi ha notícies d'aquesta església des del segle xvii. Santa Magdalena de Canyelles fou erigida en parròquia a principis del 1627 pel bisbe Sentís, i va restar per tant separada de la de Sant Miquel d'Olèrdola. Sembla que l'església, va ser costejada pels barons de Canyelles Joaquim de Terrer i la seva segona muller Isabel de Pardina.
L'any 1858 el baró de Canyelles, en aquell període Ramon de Bouffard, va fer restaurar el conjunt format per l'església i el castell.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Magdalena de Canyelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ «Isabel Pardina, la gran ignorada», 31-10-2020. [Consulta: 24 novembre 2020].
# Santa Magdalena de Castellserà

Santa Magdalena de Castellserà és una església amb elements renaixentistes de Castellserà (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església amb una façana composta per un rosetó al centre superior i una portalada a la part inferior, adovellada i rematada per una fornícula en forma de petxina on s'hi alberga una imatge de la Mare de Déu amb el Nen de pedra.
En el costat dret s'hi adossa un llarg campanar hexagonal que en la part superior s'obren sis obertures de mig punt on al seu interior s'hi alberguen les campanes i acaba amb una balustrada. En cada aresta s'hi observen gàrgoles amb la figuració d'animals fantàstics i cossos humans. Interiorment, és de nau única amb contraforts interior els quals formen tres capelles laterals a cada costat. Els arcs, inclòs el triomfal són de mig punt. La coberta de l'església de la nau central és de creueria amb clau de volta, la qual forma 5 trams en total. L'absis és poligonal i és cobert també amb volta de creueria acabant en clau de volta central.

## Història

L'únic que se'n sap és que l'església de Santa Magdalena era sufragània de Santa de Balaguer. En ésser desposseït el comte Jaume d'Urgell per Ferran I aquest vengué la jurisdicció al monestir de Poblet que la mantingué fins al segle xix.

## Referències

* 1 2 «Santa Magdalena de Castellserà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Samuel White Baker

Sir Samuel White Baker (Londres, 8 de juny de 1821 - Devon, 30 de desembre de 1893) va ser un explorador britànic, naturalista, caçador, enginyer, escriptor i abolicionista. També va ostentar els títols de Pachá i General a l'Imperi Otomà. Va exercir com a Governador General de la zona del Nil equatorial (avui sud del Sudan i zona nord d'Uganda) entre l'abril de 1869 i agost de 1873, durant la dominació otomana d'Egipte, establint la província de Equatoria.
Se'l recorda principalment per les seves gestes com caçador a Àsia, Àfrica, Europa i Amèrica del Nord i com explorador del riu Nil. A Gondokoro va conèixer Speke i Grant, que, després de descobrir les fonts del Nil, estaven seguint el riu fins a Egipte ell va continuar cap a l'interior d'Àfrica central fins a descobrir el Llac Albert.
Baker també va ser un prolífic escriptor, va deixar un nombre considerable de llibres i articles publicats. Era un amic íntim de Rei Eduard VII, que, com a Príncep de Gal les, va visitar a Baker a Egipte. Altres de les seves notables amistats va ser amb exploradors com Henry Morton Stanley, Roderick Murchison, John Hanning Speke i James Augustus Grant, amb el gobernandor d'Egipte, el Pachá Ismail El Magnífic, el General charles George Gordon i el Maharajá Duleep Singh.

## Vegeu també

* Richard Francis Burton
* John Hanning Speke
* James Augustus Grant

## Referències

Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Bibliografia

* The rifle and the hound in Ceylon . - London: John Murray, 1853 <Neuauflage: Stackpole Books, 2002. - ISBN 1-58976-196-0> - en línia
* Eight years 'wanderings in Ceylon . - London: Longman, 1855 - en línia
* The Albert Nyanza, great basin of the Nile, and Explorations of the Nile sources . 2 vols. London 1866
* The Nile TRIBUTÀRIES of Abyssinia . London 1867
* Cast up by the Sea . Macmillan & Co London 1868
* Ismailia . 2 vols. London 1874
* Cyprus as I saw it in 1.879 . London 1879
* Wild Beasts and their Ways
* True tals for my Grandsons
# Sant Andreu de Malmercat

Sant Andreu de Malmercat és l'església parroquial romànica del poble de Malmercat, pertanyent al terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Formava part del seu terme primigeni.
Està situat al sud-oest del poble, separada uns 80 metres del centre de Malmercat i en un punt una mica més baix que la resta.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Soriguera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Andreu de Malmercat en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Referències

* ↑ «El Castell de Malmercat».
# Sant Andreu de Ministrol

Sant Andreu de Ministrol era una cel·la monàstica del terme comunal de Casafabre, a la comarca del Rosselló, a la Catalunya Nord.
Estava situada en el veïnat de Ministrol, a l'extrem de ponent del terme, a prop i a sota, al sud-oest, de Casafabre.

## Història

El 981 el rei Lotari confirmava la possessió de Casafabre al monestir de Sant Genís de Fontanes, el qual hi va establir una cel·la monàstica amb dues esglésies (cella S. Martini et S, Andreae in loco quem dicunt Catafabricae), la de Sant Martí de Casafabre i la de Sant Andreu de Ministrol, ara desapareguda. Entre 1159 i 1181, però, el papa Alexandre III donava aquesta jurisdicció a Sant Martí de Canigó.
En l'actualitat aquesta església està del tot desapareguda.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Casafabre». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Esglésies romàniques del Rosselló anteriors al 1300: Sant Andreu de Monistrol». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Lloc on era l'església de Sant Andreu de Ministrol, en els ortofotomapes de l'IGN
# Senes

* Per a altres significats, vegeu «Dinastia Sena».
Els senes són un grup ètnic del centre de Moçambic.
Els senes estaven situats històricament entre el regne de Monomotapa i el de Maravi (modern Malawi) és a dir entre les cultures shona i nyanja-chewa. Els portuguesos van arribar a la vall del Zambezi al segle xvi i van fundar Rios de Sena, Tete, Zumbo i Quelimane. Al segle xix els portuguesos governaven hisendes que eren verdaders estats i es dedicaven al tràfic d'esclaus, però aquest tràfic fou abolit entre 1833 i 1842. Finalment l'estat portuguès va acabar concedint l'administració a una companyia de capital britànic, que va construir el ferrocarril Trans-Zambeze entre Beira i Nyasalàndia (Malawi) via Sena i fins a Salisbury, obrint l'anomenat corredor de Beira (la unió de Zimbabwe amb la costa, just per la zona on la distància és menor). Els sena es van beneficiar d'aquest desenvolupament algunes van tenir accés a l'educació. Els senes van donar suport al Frelimo durant la lluita d'alliberament; la regió va quedar devastada per la guerra civil entre el Frelimo i la Renamo que va acabar el 1992. Després de la guerra els senes es queixen que no es beneficien del desenvolupament.
La seva llengua és el sena.

## Referències

* ↑ Senes a The Joshua Project
* ↑ Sena a Malawi
* ↑ Sena a peoplegroups.org
# Aldude

Aldude (en francès i oficialment Aldudes), és una comuna de la Nafarroa Beherea (Baixa Navarra), un dels set territoris que formen Euskal Herria, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Banka a l'est i Urepele al sud.

## Demografia

Dades de població :
| 1896 | 1901 | 1926 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1150 | 1077 | 980 | 807 | 718 | 586 | 483 | 433 | 395 |
| A partir de 1962, el cens té en compte la població resident definida com a "Population sans doubles comptes" per l'INSEE |||||||||

## Enllaços externs

* Pàgina d'Aldude editada per l'Association des Commerçants et Agriculteurs de la Vallée des Aldudes (ACVA)
# Abdelaziz Djerad

Abdelaziz Djerad (Jenchela, Província de Khenchela, Algèria, 12 de febrer de 1954) és un polític, politòleg i professor de relacions internacionals. El 28 de desembre de 2019 va ser nomenat primer ministre d'Algèria pel president Abdelmadjid Tebboune en el nou govern d'Algèria.

## Trajectòria

Diplomat per la Facultat de Ciències Polítiques i Relacions Internacionals de la Universitat d'Alger el 1976, va realitzar un doctorat a la Universitat de París X Nanterre (1981). Antic membre del Front Nacional d'Alliberament d'Algèria (FLN), formà part de l'administració a la dècada de 1990.
Va ser director de l'Escola Nacional d'Administració d'Alger de 1989 a 1992, conseller diplomàtic a la Presidència de la República de 1992 a 1993 amb el president Ali Kafi i, un any després, va ser nomenat secretari general de la Presidència de la República (1993-1995) càrrec que va ocupar durant el primer any de mandat de president Liamin Zerual, (1994-1999) també originari de la zona de l'Aurés. Del 1996 al 2000 va ser director general de l'Agència Algeriana de Cooperació Internacional, i del 2001 al 2003 va assumir la secretaria general del ministeri d'Afers Exteriors durant el primer mandat d'Abdelaziz Bouteflika, que finalment el va cesar. Membre del Comitè Central del FLN, el 2004 va donar suport a Ali Benflis a les eleccions presidencials.
El 28 de desembre de 2019 va ser nomenat primer ministre pel president Abdelmadjid Tebboune substituint Sabri Boukadoum, ministre d'Afers Estrangers que havia estat nomenat primer ministre interí després de la dimissió de Nureddine Bedui el 19 de desembre, dia de la investidura de Tebboune com a nou Cap d'estat.
Des que es van iniciar les protestes a Algèria, Djerad va realitzar diverses intervencions a la ràdio donant-hi suport, i exigint que Bouteflika i els seus aliats renunciessin al poder.

## Referències

* 1 2 3 «El presidente de Argelia nombra a un politólogo como nuevo primer ministro». RTVE, 28-12-2019 [Consulta: 24 maig 2020].
* 1 2 Redouane, L. «Algérie: Qui est Abdelaziz Djerad, le nouveau premier ministre Algérien». Dzair Daily, 28-12-2019 [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Abdelaziz Djerad Premier ministre». Liberte Algerie, 28-12-2019. Arxivat de l'original el 28 de desembre 2019 [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Qui est Abdelaziz djerad, le nouveau Premier ministre». Radio M, 28-12-2019. Arxivat de l'original el 28 de desembre 2019 [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Algeria appoints university professor Abdelaziz Djerad as prime minister». France 24, 28-12-2019 [Consulta: 24 maig 2020].
# Consell de la Generalitat Valenciana a la III Legislatura

El Consell de la Generalitat Valenciana en el període 1991-1995, correspon a la III legislatura del període democràtic.

## Cronologia

Després de les eleccions del maig de 1991 la candidatura encapçalada per Joan Lerma del PSPV-PSOE obté una majoria relativa de 45 escons sobre els 31 del PPCV de Pedro Agramunt. Joan Lerma torna a resultar elegit com a President de la Generalitat Valenciana.

## Estructura del Consell

| Conselleries | Titulars | Titulars |
| Conselleries | 16 de juliol de 1991 | 12 de juliol de 1993 |
| Economia i Hisenda | Antonio Birlanga Casanova (PSPV-PSOE) | Aurelio Martínez Estévez (PSPV-PSOE) |
| Administració Pública | Emèrit Bono i Martínez (PSPV-PSOE) | Luis Berenguer Fuster (PSPV-PSOE) |
| Obres Públiques, Urbanisme i Transports | Eugenio Burriel de Orueta (PSPV-PSOE) | Eugenio Burriel de Orueta (PSPV-PSOE) |
| Cultura, Educació i Ciència | Andreu López Blasco (PSPV-PSOE) | Dissolta |
| Cultura | No existeix | Pilar Pedraza (PSPV-PSOE) |
| Educació i Ciència | No existeix | Joan Romero González (PSPV-PSOE) |
| Sanitat i Consum | Joaquín Colomer Sala (PSPV-PSOE) | Joaquín Colomer Sala (PSPV-PSOE) |
| Treball i Afers Socials | Martín Sevilla Jiménez (PSPV-PSOE) | Francisco Javier Sanahuja Sanchis (PSPV-PSOE) |
| Indústria, Comerç i Turisme | Andrés García Reche (PSPV-PSOE) | Martín Sevilla Jiménez (PSPV-PSOE) |
| Agricultura, Pesca i Alimentació | Luis Font de Mora Montesinos (PSPV-PSOE) | Josep Maria Coll i Comín (PSPV-PSOE) |
| Medi Ambient | Antoni Escarré Esteve (PSPV-PSOE) | Emèrit Bono i Martínez (PSPV-PSOE) |

## Vegeu també

* Eleccions a les Corts Valencianes de 1991
# HGG

HGG té els següents significats:
* Hospital General de Granollers, hospital ubicat a Granollers, al Vallès Oriental
* Guia galàctica per a autoestopistes (del seu nom en anglès Hitchhiker's Guide to the Galaxy), novel·la de ciència-ficció escrita per Douglas Adams
* Hackerspace Global Grid, projecte de sistema de comunicacions lliure
* Hgg també és l'abreviatura de la häggita, mineral de la classe dels òxids
* Hgg. també és l'abreviatura en alemany del plural d'editor, persona responsable de l'edició d'una obra literària
# Groton (Nova York)

Groton és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.470 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Groton tenia 2.470 habitants, 960 habitatges, i 627 famílies. La densitat de població era de 551,3 habitants/km².
Dels 960 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,8% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 34,6% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.047 $ i la renda mediana per família de 43.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 24.000 $. La renda per capita de la població era de 18.108 $. Entorn del 3,5% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Groton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Groton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Castell de Mons-lez-Liège

El castell de Mons-lez-Liège és un castell a Bèlgica, situat a Mons-lez-Liège, un nucli de Flémalle.
Des de l'edat mitjana, era l'edifici central de la senyoria epònima a una posició estratègica al cim d'un turó. Va ser el teatre de nombroses batalles als camps a l'entorn de Lieja durant les guerres de religió. Va cremar una primera vegada el 1318. Durant les hostilitats entre la Castella catòlica i les Províncies Unides protestants, a l'època de la Guerra de Successió Espanyola va ser malmès una segona vegada per les tropes de Guillem I d'Orange-Nassau el 1568. El tercer va derrocar-se el 1637 durant la Guerra dels Trenta Anys. El 1659 Guillaume de Joncxis va construir un castell nou amb masia castral.
Vers 1790, els nous propietaris van dividir el castell en dues parts que van transformar en dues masies. Finalment, del que romania del castell abandonat el 1884, l'antiga ala noble va enfonsar-se el 1934. Avui, només una petita part del castell de 1659 encara aguanta dempeus. És una masia privada.
# Stefano Gabrini

Stefano Gabrini (Roma, 4 de gener de 1959) és un actor, guionista i director de cinema italià.

## Biografia

Gabrini treballa en el món del cinema des del 1983; va realitzar curtmetratges, videoclips, documentals i va participar en diversos projectes televisius com La notte della Repubblica i Viaggio intorno all'uomo. També va treballar com a director de producció al teatre. Després d'un episodi com a crític de cinema per a Reporter, va protagonitzar el llargmetratge de Beppe Cino La casa del buono ritorno i va exercir d'ajudant de direcció. A partir del seu propi guió, premiat al concurs "Scrivere il Cinema", va dirigir el 1990 Il gioco delle ombre, en el qual també va actuar. El seu documental The Secret Music of the Plants havia guanyat un premi a Anglaterra dos anys abans. Un altre llargmetratge només es va estrenar l'any 2001, el premiat Jurij. Van seguir treballs per a televisió i altres curtmetratges.

## Filmografia

* Il gioco delle ombre (1991)
* Jurij (2001)
* La casa del buon ritorno, de Beppe Cino (1986) com a actor

## Premis

* Fantafestival 1991 – Premi especial per Il gioco delle ombre
* Globo d'oro
** 1992 – Millor opera prima per Il gioco delle ombre
** 2002 – Premi de la premsa estrangera per Jurij
** 2002 – Nominat al millor director per Jurij
* Festival de Cinema de Giffoni 2001 - Millor actor protagonista Rajmund Onodj a Jurij

## Referències

* ↑ Stefano Gabrini a cineuropa.org
* ↑ STEFANO GABRINI, IL REGISTA DEI SUONI E DELLE OMBRE, cinemaquila,com
* ↑ Per il ciclo "(In)visibile italiano" mercoledì 27 gennaio al cinema Trevi giornata dedicata a Stefano Gabrini, regista e docente presso il Centro Sperimentale di Cinematografia. Alle 20.45 incontro con l'autore moderato da Fabio Castriota, Cineteca Nazionale
# Smash Court Tennis 3

Smash Court Tennis 3 és un videojoc per la PlayStation Portable creat per Namco Bandai Games. El videojoc simula el tennis amb jugadors tan destacats com Roger Federer, Rafael Nadal i Maria Xaràpova.

## Jugadors

Els següents tennistes són disponibles en el videojoc, cadascun amb característiques diferents:
* Roger Federer
* Rafael Nadal
* David Nalbandian
* James Blake
* Tomas Berdych
* Gael Monfils
* Feliciano Lopez
* Andreas Seppi

## Jugadores

* Amelie Mauresmo
* Justine Henin
* Maria Xaràpova
* Nicole Vaidisova
* Martina Hingis
* Ana Ivanović
* Sania Mirza
* Michaella Krajicek

## Referències

* ↑ «スマッシュコートテニス3» (en japonès). Namco Bandai Games. Arxivat de l'original el 2007-05-09. [Consulta: 23 maig 2007].
* 1 2 «Smash Court Tennis 3» (en anglès). IGN Entertainment. [Consulta: 23 maig 2007].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2007-07-02 a Wayback Machine. (en diverses llengües)
* (japonès) Lloc web oficial japonès Arxivat 2007-07-02 a Wayback Machine.
# Stratton (Nebraska)

Stratton és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 396 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stratton tenia 396 habitants, 174 habitatges, i 116 famílies. La densitat de població era de 339,8 habitants per km².
Dels 174 habitatges en un 24,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,8% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,7% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 18,4% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 29,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.375 $ i la renda mediana per família de 32.656 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.500 $ mentre que les dones 17.250 $. La renda per capita de la població era de 15.139 $. Aproximadament el 8,4% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stratton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stratton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.