OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diari d'un psicoanalista

Diari d'un psicoanalista és un collage, obra d'Antoni Garcia i Lamolla. És considerat, junt amb L'espectre de les tres gràcies dins l'aura subtil, una de les obres més reeixides de l'artista lleidatà, incorporada a la col·lecció del Museu d'Art Jaume Morera de Lleida l'any 2005, quan la família en feu donació coincidint amb la compra de nou obres per part de l'Ajuntament.
L'obra respon a un plantejament absolutament subversiu en relació a l'obra anterior de Lamolla, tot i que no va trobar continuïtat perquè l'artista va apostar per treballar estrictament la pintura. Deutor dels papiers collés dels pintors cubistes, que enriquien les seves pintures amb peces de paper, tela i altres elements amb la forma de l'objecte que volien representar. Sobre un fons de cartolina negra, Lamolla incorpora una silueta humana sense cap —que remet al maniquí, un recurs iconogràfic propi del surrealisme—, retallada en paper d'un diari de sessions del parlament espanyol. Sobre aquest tors, s'hi observen diversos elements, traçats amb guaix i carbonet: en primer terme s'identifica un rostre de perfil, que a la vegada sembla el tors obert, dins del qual, sobre una graella, se situa un altre rostre de dimensions més reduïdes i una forma orgànica blanca, amb unes ramificacions al seu interior, que podria fer referència als pulmons. Aquests elements són acompanyats d'una sèrie d'elements simbòlics de caràcter oníric, com una esfera sobre el sexe de la figura humana, una forma orgànica vermella a l'engonal esquerre, una mà vermella foradada i un escaire foradat al fons de l'obra, darrere el maniquí.

## Referències

* ↑ «L'Ajuntament de Lleida compra una de les obres més importants de Lamolla». Museu d'Art Jaume Morera, 13-08-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 14 agost 2012].
* ↑ Navarro Guitart, Jesús. «Diari d'un psicoanalista». Catàleg general d'obra. Museu d'Art Jaume Morera. Arxivat de l'original el 14 d’octubre 2013. [Consulta: 12 octubre 2013].
* ↑ Borrell, Àngels. «Diari d'un psicoanalista». Arxivat de l'original el 14 d’octubre 2013. [Consulta: 12 octubre 2013].
# Dimecres boig

Dimecres boig (títol original en anglès: The Sin of Harold Diddlebock) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Preston Sturges, estrenada el 1947. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després de 22 anys treballant en la mateixa empresa, Harold Diddlebock perd la seva feina. Amb tots els seus estalvis a la butxaca, surt al carrer disposat a començar una nova vida. Es troba amb alguns amics i beu les seves primeres copes d'alcohol. L'endemà al matí només recorda que va guanyar una fortuna en les curses de cavalls, però ja no li queda ni un cèntim. Al llarg del dia anirà patint les conseqüències de les extravagàncies que ha comès amb els seus diners. Una d'ella consisteix a comprar un circ.

## Repartiment

* Harold Lloyd: Harold Diddlebock
* Jimmy Conlin: Wormy
* Raymond Walburn: E.J. Waggleberry
* Rudy Vallee: Lynn Sargent
* Edgar Kennedy: Jake, el barman
* Arline Judge: La manicura
* Franklin Pangborn: Formfit Franklin
* Lionel Stander: Max
* Margaret Hamilton: Flora
* Jack Norton: James R. Smoke
* Robert Dudley: Robert McDuffy
* Arthur Hoyt: J.P. Blackstone
* Julius Tannen: El banquer míop
* Al Bridge: Wild Bill Hickock
* Robert Greig: Algernon McNiff
* Georgia Caine: La dona barbuda
* Torben Meyer: El barber amb bigoti
* Victor Potel: El professor Potelle
* Frances Ramsden: Frances Otis
Actors que no surten als crèdits :
* J. Farrell MacDonald: El sergent de servei
* Angelo Rossitto: El nan

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1951: Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Harold Lloyd
* 1951: Gran Premi del Festival al Festival de Canes

## Referències

* ↑ esadir.cat. Dimecres boig. esadir.cat.
* ↑ «Mad Wednesday». The New York Times.
# Dimecres de cendra (pel·lícula)

Dimecres de cendra (títol original en anglès: Ash Wednesday) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Larry Peerce, estrenada el 1973. Ha estat doblada al català.

## Argument

Barbara (Elizabeth Taylor), una dona madura amb un matrimoni en crisi decideix fer-se la cirurgia estètica per semblar més jove i reconquerir el seu marit Mark (Henry Fonda). Després de l'operació, que ha resultat un èxit, Barbara espera el seu espòs en una estació alpina per donar-li una sorpresa, però abans de trobar-se amb ell, coneix a un atractiu jove que la sedueix. Ella cau rendida als seus encants aprofitant el seu rejoveniment. Quan torna a retrobar-se amb Mark aquest li diu que ha conegut una noia més jove.

## Repartiment

* Elizabeth Taylor: Barbara Sawyer
* Henry Fonda: Mark Sawyer
* Helmut Berger: Erich
* Keith Baxter: David
* Maurice Teynac: Doctor Lambert
* Margaret Blye: Kate
* Monique van Vooren: La dona alemanya
* Henning Schlüter: el jugador de Bridge
* Dino Mele: Mario
* Kathy Van Lypps: Mandy
* Dina Sassoli: Infermera Ilse
* Carlo Puri: Paolo

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1974: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Elizabeth Taylor

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Dimecres de cendra. esadir.cat.
* ↑ «Ash Wednesday». The New York Times.
# Diòcesi de Vitòria

La diòcesi de Vitòria és una demarcació de l'església catòlica al País Basc. Forma part de la província eclesiàstica de Burgos, i és sufragània de l'arquebisbat de Burgos. La seva seu està a la ciutat de Vitòria.
Va ser erigida per Pius IX el 1861 a conseqüència del Concordat de 1851.

## Territori diocesà

El territori diocesà coincideix amb el de la província d'Àlaba, a més d'Urduña (Biscaia) i l'Enclavament de Trebiño (Burgos).

## Història

El Concordat de 1851 decidí la reunió de les llavors anomenades Províncies Bascongades en una sola seu episcopal, agrupant territoris que havien format part de les diòcesis de Calahorra, Pamplona i Santander. Així doncs, Pius IX erigí la diòcesi mitjançant la butlla In Celsisima del 8 de setembre de 1861. l'antiga col·legiata de Santa Maria va ser consagrada com a catedral el 1863.
El 1880 s'inaugurà el seminari conciliar, i el 1930 el bisbe Mateo Mújica inaugurà l'actual seminari diocesà. El 1941 es crearen les Escoles professionals diocesanes. El 1947 Pius XII concedí a la diòcesi les Missions Diocesanes.
D'acord amb la butlla Quo Commodius del 2 de novembre de 1949 de Pius XII, el 1950 se segregaren de la diòcesi de Vitòria les províncies de Biscaia i Guipúscoa, constituint-se les diòcesis de Bilbao i Sant Sebastià.

## Episcopologi
### Bisbes de Vitòria (des de 1862)

* 1862-1877: Diego Mariano Alguacil Rodríguez
* 1877-1880: Sebastián Herrero Espinosa de los Monteros.
* 1881-1890: Mariano Miguel Gómez.
* 1890-1904: Ramón Fernández de Piérola y López de Luzuriaga.
* 1905-1913: José Cadena y Eleta.
* 1913-1917: Prudencio Melo y Alcalde (nomenat bisbe de Madrid-Alcalá).
* 1917-1922: Leopoldo Eijo y Garay (nomenat bisbe de Madrid-Alcalá).
* 1923-1928: Zacarías Martínez Núñez.
* 1928-1937: Mateo Mújica Urrestarazu.
* 1937-1943: Francisco Javier Lauzurica y Torralba (nomenat bisbe de Palència).
* 1943-1949: Carmelo Ballester Nieto.
* 1950-1954: José María Bueno Monreal (nomenat bisbe coadjutor de Sevilla).
* 1955-1979: Francisco Peralta Ballabriga.
* 1979-1995: José María Larrauri Lafuente.
* Des de 1995: Miguel José Asurmendi Aramendia SBD.

## Fonts

* Diòcesi de Vitòria: La nostra Diòcesi Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine. i Diòcesi de Vitòria: Història Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine.. (castellà)
* Diòcesi de Vitòria: Episcopologi Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine. i IBERCRONOX: Bisbat de Vitòria (Episcopologi). (castellà)

## Enllaços externs

* Diòcesi de Vitòria (pàgina oficial).
* Enciclopedia Catòlica, 1912 Vitoria (anglès).
# El Pla de la Masia

El Pla de la Masia, també conegut com a Barri Sant Pere, és una petita entitat de població de 1.099 habitants situat al sud d'Òdena (Barcelona).
El seu equip de futbol és l'UD Rebrot. Al barri, també hi ha un club de petanca.

## Referències

* ↑ «El Pla de la Masia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Dominique-Charles Planchet

Dominique-Charles Planchet (Castanet Tolosan, 25 de desembre de 1857 - Versalles, 19 de juliol de 1946), fou un compositor francès.
Estudià en l'escola Niedermeyer de París, i fou successivament mestre de capella de la catedral de Versalles i de la Santa Trinitat de París.
És autor d'una sonata per a violí, un trio per a piano i instruments de corda, Le Grand Ferré, per a cor, solistes i orquestra; el poema simfònic Breiz i diverses melodies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 315. (ISBN 84-239-4545-6)
# El Pla del Monjo

el Pla del Monjo és un mas catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya al barri o veïnat de la Ribera de Castell de l'Areny (Berguedà). Masia de planta rectangular coberta a dues aigües amb embigat de fusta i teula àrab amb el carener paral·lel a la façana, orientada a migdia. És una masia de reduïdes dimensions, de planta baixa i dos pisos i obertures la major part d'arc escarser. Els arcs estan fets de maó però la resta del parament és de carreus de pedra sense escairar i units amb morter. La masia del Pla del Monjo fou construïda al s. XVII, en una època de fort creixement demogràfic de les zones de muntanya. Està situada dins del terme municipal de Sant Vicenç de Castellar del Riu, formava part de la jurisdicció civil i criminal del baró de la Portella.

## Notes

* 1 2 «Pla dels Monjos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Edward Raymond Turner

Edward Raymond Turner (Clevedon, 1873 – Londres, 9 de març de 1903) va ser un fotògraf, inventor i cineasta anglès.
Com a fotògraf, Edward Turner va intentar desenvolupar un sistema de tres colors al costat de l'empresari Frederick Marshall Lee. La seva invenció consistia en un disc d'obturació addicional que es muntava sobre una càmera de cinema convencional, el qual constava de tres filtres amb els colors primaris. Les escenes en vermell, verd i blau eren registrades en tres fotogrames successius de la pel·lícula exposada. Per poder visualitzar la seva invenció, Turner va construir un projector de cinema amb l'ajuda de Charles Urban i Alfred Darling. El projector comptava amb tres lents, cadascuna de les quals filtrava els negatius amb el seu corresponent color primari. Mentre la pel·lícula era projectada, una roda giratòria situada després de la lent assegurava que cada fotograma fos mostrat amb el seu color corresponent. No obstant això, el procés no era prou pràctic, existint problemes en la paral·laxi.
El 22 de març de 1899, mentre treballava en el taller de Frederic Eugene Ives a Londres, Turner i Lee van obtenir una patent pel seu procés de síntesi additiva de color. El procés va ser un precursor del sistema Kinemacolor, desenvolupat per George Albert Smith. Turner va morir d'una aturada cardíaca en el seu taller el 9 de març de 1903.
Al setembre de 2012, diversos mitjans de comunicació van informar que el National Media Museum de Bradford havia descobert una de les cintes filmades per Turner. La pel·lícula, que data de 1902, mostra imatges de les seves mascotes i els seus fills jugant al jardí de la seva casa a Hounslow. L'obra és considerada la primera pel·lícula filmada en colors, ja que fins avui es creia que la més antiga datava de l'any 1909.

## Referències

* ↑ «World's first colour film footage viewed for first time». BBC News England, 12-09-2012 [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ «World's earliest colour movies shown for first time an incredible 120 years after they were shot». Daily Mail [Londres], 12-09-2012.
* ↑ Robert Allen Nowotny. (en inglés). University of Texas at Austin. ISBN 978-0-8240-5109-9.
* ↑ «Lee & Turner Three-Colour Projector» (en anglès). National Media Museum. Arxivat de l'original el 2015-09-15. [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ British Patent (B.P.) no. 6,202 (1899), 22 March 1899, 'Means for taking and exhibiting cinematographic pictures'
* ↑ «Kinemacolor: The first successful color system» (en anglès). Widescreen Museum. [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ «Exhiben la primera filmación en color de la historia». BBC Mundo, 13-09-2012. [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ «Un museo británico encuentra la primera película en color». La Voz de Galicia, 14-09-2012. [Consulta: 14 setembre 2012].
# Dragon Ball FighterZ

Dragon Ball FighterZ és un videojoc de lluita en 2D desenvolupat per Arc System Works i distribuït per Bandai Namco Entertainment, basat en la franquícia Bola de Drac. El seu llançament a nivell internacional es va produir el 26 de gener de 2018, mentre que al Japó va ser llançat l'1 de febrer del mateix any, per a les plataformes PlayStation 4, Xbox One i Microsoft Windows. Va ser llançat per a Nintendo Switch el 27 de setembre de 2018 al Japó i un dia més tard a la resta del món.
Dragon Ball FighterZ va rebre molt bones crítiques per part de la premsa de videojocs, sent considerat per molts analistes com el millor videojoc de lluita de Bola de Drac de la història. A més a més, va resultar un èxit en vendes, aconseguint vendre 2 milions de còpies a totes les plataformes, tan sols una setmana després del seu llançament. Dragon Ball FighterZ va ser premiat com el millor videojoc de lluita en els The Game Awards 2018.

## Vendes

L'1 de febrer de 2018, Bandai Namco va anunciar que Bola de Drac FighterZ havia aconseguit vendre més de dos milions de còpies entre totes les plataformes, convertint-se així en el joc de Bola de drac en arribar a aquesta xifra més ràpidament. Aquestes xifres van correspondre només a les vendes obtingudes en occident, ja que als països asiàtics el joc es va posar a la venda el mateix dia en què es realitzava l'anunci. Posteriorment, a finals d'octubre de 2018, la distribuïdora va informar que les vendes van superar les 3,5 milions d'unitats. El maig de 2020, es va comunicar que s'havien venut més de 5 milions de còpies del joc. La xifra total de vendes va augmentar a 6 milions al desembre de 2020. La xifra total de vendes aumentà a 6 milions en desembre del 2020.

## Referències

* ↑ «Dragon Ball Fighters Coming In 2018». Siliconera, 09-06-2017. [Consulta: 11 juny 2017].
* ↑ «Fechas de lanzamiento de Dragon Ball FighterZ». HobbyConsolas, 23-10-2017. [Consulta: 23 octubre 2017].
* ↑ «Dragon Ball FighterZ for Switch launches September 27 in Japan». Gematsu, 18-06-2018. [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ «Dragon Ball FighterZ for Switch launches September 28 in the Americas and Europe». Gematsu, 21-06-2018. [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ «Critics Are Calling ‘Dragon Ball FighterZ’ the Best ‘DBZ’ Fighting Game Ever». Highsnobiety, 26-01-2018. [Consulta: 1r març 2018].
* 1 2 «Dragon Ball FighterZ ya ha vendido más de dos millones de copias». AreaJugones, 01-02-2018. [Consulta: 28 juliol 2018].
* ↑ «GOTY 2018: Estos son los ganadores de The Game Awards 2018». HobbyConsolas, 07-12-2018. [Consulta: 7 desembre 2018].
* ↑ «Dragon Ball FighterZ shipments and digital sales top 3.5 million». Gematsu, 31-10-2018. [Consulta: 31 octubre 2018].
* 1 2 Sal Romano. «Dragon Ball FighterZ shipments and digital sales top five million». Gematsu, 21-05-2020. [Consulta: 21 maig 2020].
* ↑ Sal Romano. «Dragon Ball FighterZ DLC character Super Baby 2 announced», 17-12-2020.

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# Dragon (vela)

El Dragon és una embarcació de vela dissenyada per Johan Anker el 1929.
Va ser classe olímpica des del 1948 fins al 1972. En els Jocs Olímpics de Múnic 1972, celebrats a les proximitats del port de Kiel, el llavors Príncep, i posteriorment Rei d'Espanya, Juan Carlos I, va participar en la competició de Vela amb la seva embarcació de la classe Dragon, que es deia "Fortuna" (aquest vaixell va ser donat pel Rei al Museu Olímpic de Barcelona el 2011).
La classe manté aproximadament 1.500 vaixells actius repartits entre més de 26 països, i es construeixen unes 45 noves unitats a l'any. Alemanya, amb més de 400 unitats, Regne Unit, amb prop de 200, i els Països Baixos, amb més de 100, lideren el rànquing de flotes.

## Referències

* ↑ Masmar 18-11-2011

## Enllaços externs

* Guia del vaixell clàssic per a la classe Dragon (anglès)
* Pàgina web de la International Dragon Class Association Arxivat 2018-07-14 a Wayback Machine. (anglès)
# El marit ve de visita

El marit ve de visita és una comèdia en tres actes, original de Xavier Regàs, estrenada al teatre Romea de Barcelona, la vetlla del 7 de novembre del 1951, per la companyia Titular Catalana del teatre.
L'acció passa a Barcelona a l'època actual de l'estrena, 1951.

## Repartiment de l'estrena

* Marcel·lina: Maria Vila.
* Clotilde: Teresa Cunillé.
* Palmira: Emília Baró.
* Araceli: Mercè Bruquetas.
* Hortènsia: Núria Espert.
* Carolina: Pepeta Gelabert.
* Paquita: Julieta Serrano.
* Manuel: Lluís Orduna.
* Ignasi Feliu: Llorenç Duran.
* Ramon: Eduard Berraondo.
* Jordi: Lluís Nonell.
* Josep Bagunyà: Ramon Duran.
* Doctor Queralt: Lluís Carratalà
* La direcció escènica va anar a càrrec de Lluís Orduna.

## Referències

* ↑ Publicació de la crítica a La Vanguardia (9 de novembre del 1951)
# El Bibane

El Bibane (àrab: البيبان, al-Bībān) és un municipi rural de la província de Taounate de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.303 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# El Berenguer

El Berenguer és un mas al sud-est del terme d'Avinyó (el Bages), però molt més proper i ben comunicat amb els nuclis de Calders i Moià (ambdós adscrits a la comarca administrativa del Moianès) que no pas amb el primer.

## Arquitectura

La masia està orientada a migdia, on hi ha una portalada de mig punt adovellada. Als anys 1960 s'hi realitzaren obres de remodelació, s'arrebossà l'exterior i s'hi afegí un pis de nova construcció a la cara de ponent, tot aprofitant, però, les dues plantes de l'antic edifici. Un contrafort apuntala i dona solidesa al mur de la façana principal.
El mas és de planta rectangular i està cobert amb una teulada a doble vessant. Presenta tres plantes: baixos, primer i segon pis. Les finestres i el balcó de la part més antiga de la masia estan ben delimitades amb pedra.

## Història

Hi ha documentació des del 1376, en què consta la compra venda d'unes terres de vinya pertanyents a aquest mas.
La masia ha sofert remodelacions al llarg del temps, però es pot distingir una part antiga, on se situa la porta adovellada i un contrafort.

## Referències

* 1 2 3 4 «Masia el Berenguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2016].
# Drahovce

Drahovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1309.

## Referències

* ↑ «Trnavský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «História | Obec Drahovce» (en eslovac). [Consulta: 26 gener 2022].
# Drus (Alps)

Els Drus són una famosa muntanya dels Alps, al massís del Mont Blanc, entre les glaceres d'Argentière i la Mer de Glace.
La seva alçada és modesta, comparada amb altres pics que hi són molt a prop.
Els Drus són formats per dos pics, separats per una bretxa a 3.698 metres,
* Gran Dru, de 3.754 metres, i
* Petit Dru, de 3.733 metres.
Aquest darrer, el Petit, és una espectacular agulla granítica visible des de molts llocs de la vall de l'Arve (al municipi de Chamonix-Mont Blanc) i va atreure ben aviat l'atenció dels afeccionats a un nou esport: l'alpinisme.
Així, la primera ascensió del Petit Dru es va fer el 1879, per part de Jean Charlet-Straton, Prosper Payot i Frédéric Folliguet, una fita d'importantíssim mèrit en aquell moment.
Les vies més freqüentades (molt poc freqüentades, però) són l'anomenada Via Directa Americana, amb una gradació ED (VI), i la Via de la Cara Nord (MD+ (V)). A la base de la muntanya, al vessant de la Mer de Glace i accessible des de l'estació del ferrocarril turístic de Montenvers, es troba el petit refugi de La Charpoua, que conserva actualment l'ambient que devia tenir quan es va construir, als temps dels primers alpinistes.
Roger Frison-Roche, guia de muntanya, explorador i novel·lista, va ambientar en aquest refugi la seva popular obra El primer de la cordada, i al Petit Dru es desencadena el drama encertadament relatat en aquesta novel·la.
El pilar sud-oest, anomenat "Bonatti", i la seva ruta d'escalada homònima (en honor de l'alpinista Walter Bonatti que la va escalar en "solo" el 1955) varen col·lapsar el 2005, en una caiguda de roques que ha deixat la característica enorme "cicatriu" de color gris clar actual.
# Corydoras nijsseni

Corydoras nijsseni és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras nijsseni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Sands, D. 1989. Mimicry unmasked. Pract. Fishkeeping: 44-46.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tivoli Gardens FC

El Tivoli Gardens FC és un club de futbol jamaicà de la ciutat de Kingston.

## Futbolistes destacats

* Fabian Davis
* Ricardo Fuller
* Jermaine Johnson
* Marco McDonald

## Palmarès

* Lliga jamaicana de futbol:
** 1983, 1999, 2004
* Copa jamaicana de futbol:
** 1999, 2006

## Referències

* ↑ «Jamaica - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Jamaica - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Perfil a Golocaljamaica Arxivat 2007-12-27 a Wayback Machine.
# Travelcard Zones 7-9

Travelcard Zones 7-9 són les zones auxiliars de Travelcard del sistema zonal de Transport for London per a determinar el preu del bitllet. Les zones 7, 8 i 9 corresponen a les antigues zones A-D.

## Tarifes

| | Zone 1 | Zone 2 | Zone 3 | Zone 4 | Zone 5 | Zone 6 | Zone 7 | Zone 8 | Zone 9 |
| Travelcard paper o Oyster | £5.50 | £4 | £4 | £3 | £3 | £3 | £3 | £3 | £3 |
| Oyster Dilluns a divendres: 7am-7pm | £4.50 | £3 | £2.50 | £2 | £2 | £1.50 | £1 | £1.50 | £1.50 |
| Oyster Dilluns a divendres: resta de temps | £3 | £2 | £1 | £1 | £1 | £1 | £1 | £1 | £1 |

## Referències

* ↑ «List of stations in London fare zones 7–9, G and W» (en anglès). UK Transport Wiki.

## Vegeu també

* Transport for London