OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Svalbard (grup musical)

Svalbard és grup anglès de post-hardcore, format a Bristol el 2011. El seu estil musical integra influències del post-rock, blackgaze, hardcore punk i post-metal.

## Trajectòria

El primer llançament de Svalbard va ser un EP homònim publicat el 2012. Va ser reeditat el 2013 després de ser remesclat i remasteritzat per Patrick W. Engel, qui també va masteritzar dos EP més que la banda va publicar aquell any, Gone Tomorrow i Flightless Birds. L'àlbum d'estudi de debut del grup, One Day All This Will End, va ser gravat i mesclat per Lewis Johns i publicat el 2015 a través de Holy Roar Records. Es van realitzar videoclips de les cançons «Disparity» i «Expect Equal Respect», aquest últim en defensa de l'acceptació de les dones dins de l'escena de la música extrema sense ser tractades com a anomalies.
El 2016, Holy Roar Records va publicar Discography 2012–2014, un àlbum recopilatori de les 15 cançons que Svalbard havia gravat abans del seu àlbum de debut, remasteritzat per Brad Boatright. El 2018 es va publicar el seu segon àlbum d'estudi It's Hard to Have Hope. Després de signar amb Church Road Records, el 2020 Svalbard va publicar el seu tercer àlbum d'estudi, When I Die, Will I Get Better?. La revista musical Metal Hammer el va considerar com el 5è millor àlbum de metal de l'any.

## Membres

* Serena Cherry – guitarra i veu
* Mark Lilley - bateria
* Matt Francis - baix
* Liam Phelan - guitarra i veu

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* One Day All This Will End (2015)
* It's Hard to Have Hope (2018)
* When I Die, Will I Get Better? (2020)

### Àlbums recopilatoris

* Discography 2012–2014 (2016)

### EP

* Svalbard (2012)
* Gone Tomorrow (2013)
* Flightless Birds (2013)

### Compartits

* Cover Buzz (amb Pariso, Let It Die i Mine, 2013)
* París / Svalbard (2014)
* Svalbard / The Tidal Sleep (2017)

## Referències

* ↑ Burrows, Adam. «Interview: Svalbard» (en anglès), 28-10-2015. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ Manchester, Guy. «Louder Than War Interview: Serena from Svalbard and Alex from Pariso who've just recorded a brilliant split album together» (en anglès britànic), 30-06-2014. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ «UK Post-Hardcore Faction Svalbard Expect Equal Respect, Regardless of Gender» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ «The 50 best metal albums of 2020». Metal Hammer, 08-01-2020. Arxivat de l'original el 17 de febrer 2021. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ «Album Review: Svalbard - One Day All This Will End» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-10-10. [Consulta: 18 setembre 2022].
# Jurassic Park Interactive

Jurassic Park Interactive va ser un videojoc d'acció amb estratègia basat en la pel·lícula de 1993 Parc Juràssic. Va ser publicat el 1994 exclusivament per a 3DO Interactive Multiplayer gràcies a Universal Interactive. Durant la vida curta de la consola, Jurassic Park Interactive va ser un dels videojocs estrella del sistema, estava previst que fora un títol de llançament, i fou l'únic videojoc de Parc Juràssic en utilitzar metratge real de la pel·lícula.
El Electronic Gaming Monthly va qualificar-lo amb un 7,75 de 10, si bé posteriorment obtingué un 9 de 10 en el seu Videogame Buyer's Guide de 1995.

## Jugabilitat

La interfície del jugador permet moure's gràcies a un mapa de l'illa en pantalla, com també la col·lecció 5 Minijocs programats per Dennis Nedry. Els jugadors han de trobar diversos convidats a l'illa, presentat per nivells, que entre ells, un permet la fugida d'un Tyrannosaurus amb un jeep, l'altre és escapar d'un petit edifici ple de Raptors, o disparant Dilophosaurus amb una pistola elèctrica. El final del joc ve quan el jugador ha col·locat a tots els convidats a la pista d'helicòpters i superant els Minijocs.
Es pot triar la dificultat del joc (Normal, Difícil o Expert).

## Referències

* ↑ Zwiezen, Zack. «The Best, Worst, And Weirdest Jurassic Park Games», 19-06-2018. [Consulta: 20 juny 2016].
* 1 2 Harmon, Amy. «MCA Hopes 'Jurassic' Can Keep 3DO From Extinction». Los Angeles Times, 10-05-1994. [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ Harmon, Amy. «MCA Hopes 'Jurassic' Can Keep 3DO From Extinction». Los Angeles Times, 10-05-1994. [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ Matthews, Will «Ahead of its Time: A 3DO Retrospective». Retro Gamer. Imagine Publishing, 01-12-2013, p. 18–29.
* ↑ «Review Crew: Jurassic Park». Electronic Gaming Monthly (60) (Ziff Davis). Jul 1994: 38.

## Enllaços externs

* Article a la revista Wired
# Lathyrus nissolia

Lathyrus nissolia és una planta de la família de les fabàcies que habita a gran part d'Europa, excepte a l'Europa septentrional i a Irlanda. Prolifera en llocs d'herba, al costat de carreteres i guarets. Al centre de la península Ibèrica apareix en prats de dall i en comunitats de Querco-Fraxinetum. Lathyrus nissolia és una espècie fàcilment distingible per les seves fulles sense folíols lineals, semblants a l'herba, i les seves flors carmesí en llargs peduncles agrupades en una o dues. Planta erecta, gairebé glabra, anual de fins a 90 cm; no té circells. Les flors mesuren 8-18 mm; les dents del calze són desiguals, molt més curts que el tub del calze. La beina de 3-6 cm. Floreix a la primavera i estiu.
# Novodvinsk

Novodvinsk - Новодвинск (rus) - és una ciutat de l'óblast d'Arkhànguelsk, a Rússia.

## Història

Novodvinsk fou fundada el 1936 amb el nom de Vorotxilovski. El 1941 rebé l'estatus de vila urbana. El 1957 es reanomenà com Pervomaiski i accedí a l'estatus de ciutat el 1977, quan rebé el nom definitiu de Novodvinsk.

## Referències

* ↑ «Novodvinsk, Arkhangelsk, Russia - City, Town and Village of the world» (en anglès). [Consulta: 23 juny 2023].
# 2004 FH

2004 FH és el nom provisional d'un asteroide descobert el 16,34557 UTC de març de 2004 per l'equip del LINEAR, en el Lincoln Laboratory MTS, en Socorro (Nou Mèxic), Estats Units d'Amèrica.
És l'objecte celeste de grans dimensions que més s'ha apropat a la Terra. El 18 de març de 2004, a les 22h 4m 48s, es va apropar a 0,0003282 unitats astronòmiques, o el que és igual a 49.112,98 km de distància.
Té una grandària de 20 a 30 m i un període de revolució de 0,74 anys (uns 270 dies).
La seva òrbita va ser sensiblement modificada per l'atracció terrestre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 17 gener 2024].

## Vegeu també

* Taula d'asteroides
# Vasilijus Špundovas

Vasilijus Špundovas, conegut també com a Vassili Xpundov (rus: Василий Шпундов) (Vílnius, 13 de gener de 1965) va ser un ciclista soviètic d'origen lituà. Va competir en pista i en carretera.

## Palmarès en pista

* 1982
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Vladimir Diatchenko, Armand Freymanis i Valeri Grinskovski)
* 1984
** Campió de la Unió Soviètica en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 1986
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Turquia
* 1987
** Vencedor de 2 etapes de la Volta al Marroc

## Enllaços externs

* Fitxa 1 a sitiodeciclismo.net
* Fitxa 2 a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a l'enciclopèdia lituana
# (239) Adrastea

(239) Adrastea és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 18 d'agost de 1884 per Johann Palisa des de l'observatori de Viena, Àustria.
Està nomenat així per Adrastea, una nimfa de la mitologia grega.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (201) al (300)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 17 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 34. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(239) Adrastea» (en anglès). [Consulta: 4 juny 2015].
# Supervolcà

Un supervolcà és el terme popular per referir-se a un volcà que arriba als graus 7 i 8 de l'Índex d'explosibilitat volcànica (IEV), amb erupcions que poden afectar les plaques tectòniques i el clima durant una llarg període. Això significa que el volum de dipòsits d'aquesta erupció és superior a 1.000 quilòmetres cúbics (240 milles cúbics).
Hi ha setze volcans que podrien esdevenir supervolcans però cap d'ells està actiu, de fet no hi ha hagut cap explosió de grau 8 en la història de l'home i si n'hi hagués podria produir-se l'extinció de la humanitat segons la zona on tingués lloc o afectar greument la civilització global, tal com presenten algunes obres de ciència-ficció o cinema de catàstrofes, com per exemple a la pel·lícula 2012.
Els supervolcans es produeixen quan el magma del mantell s'eleva a l'escorça, però no és capaç de trencar-la i la pressió s'acumula en una piscina de magma gran i creixent fins que l'escorça no pot contenir la pressió. Això pot ocórrer en punts calents (per exemple, la caldera de Yellowstone) o en zones de subducció, com per exemple el Llac Toba.
Les erupcions supervolcàniques de gran volum també s'associen sovint amb grans províncies ígnies, que poden cobrir grans àrees amb lava i cendra volcànica. Aquests poden provocar un canvi climàtic de llarga durada, com l'inici d'una petita edat de gel, i amenaçar les l'extinció d'espècies. La teoria de la catàstrofe de Toba associa els canvis migratoris prehistòrics a un supervolcà. L'erupció d'Oruanui del volcà Taupō de Nova Zelanda, fa uns 26.500 anys, va ser l'erupció VEI-8 més recent del món.

## Referències

* ↑ «Questions About Supervolcanoes | U.S. Geological Survey». usgs.gov. [Consulta: 19 juny 2022].
* ↑ Wotzlaw, Jörn-Frederik; Bindeman, Ilya N.; Watts, Kathryn E.; Schmitt, Axel K.; Caricchi, Luca «Linking rapid magma reservoir assembly and eruption trigger mechanisms at evolved Yellowstone-type supervolcanoes». Geology, 42, 9, 01-09-2014, pàg. 807–810. DOI: 10.1130/G35979.1. ISSN: 0091-7613.
* ↑ Budd, David A.; Troll, Valentin R.; Deegan, Frances M.; Jolis, Ester M.; Smith, Victoria C. «Magma reservoir dynamics at Toba caldera, Indonesia, recorded by oxygen isotope zoning in quartz» (en anglès). Scientific Reports, 7, 1, 25-01-2017, pàg. 40624. DOI: 10.1038/srep40624. ISSN: 2045-2322. PMC: PMC5264179. PMID: 28120860.
* ↑ Wilson, C. J. N «The 26.5ka Oruanui eruption, New Zealand: an introduction and overview» (en anglès). Journal of Volcanology and Geothermal Research, 112, 1, 01-12-2001, pàg. 133–174. DOI: 10.1016/S0377-0273(01)00239-6. ISSN: 0377-0273.
# João Benta

João Ricardo Cardoso Benta, conegut com a João Benta, (Esposende, 21 de desembre de 1986) és un ciclista portuguès, professional des del 2009 i suspès del del 2023 fins al 2031 per dopatge.
A l'octubre de 2010 va donar positiu en un control i va ser sancionat durant tres anys.
Al juliol de 2023 se'l torna a sancionar fins al 2031 i se'l desposseeix dels seus triomfs entre 12 juliol 2017 i 6 febrer 2023.

## Palmarès

* 2008
** 1r a la Volta a Portugal del Futur
* 2015
** 1r al Trofeu Joaquim Agostinho i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Jornal de Notícias
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Joaquim Agostinho
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Joaquim Agostinho

## Referències

* 1 2 «Ciclista João Benta suspenso oito anos por doping» (en portuguès). SAPO24, 26-07-2023. [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ «João Benta: «Gostava de ter uma segunda oportunidade»». record.xl.pt, 11-10-2013 [Consulta: 19 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Orientita

L'orientita és un mineral de la classe dels silicats. Va rebre el seu nom l'any 1921 per Donnel Foster Hewett i Earl Vincent Shannon per la seva localitat tipus, la província d'Oriente (Cuba), la qual es va dividir l'any 1976 en sis províncies.

## Característiques

L'orientita és un sorosilicat de fórmula química Ca₈Mn$_{10}$$^{3+}$(SiO₄)₃(Si₃O$_{10}$)₃(OH)$_{10}$·4H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'orientita pertany a «09.BJ: Estructures de sorosilicats amb anions Si₃O$_{10}$, Si₄O$_{11}$, etc.; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: rosenhahnita, trabzonita, thalenita-(Y), fluorthalenita-(Y), tiragal·loïta, medaïta, ruizita, ardennita-(As), ardennita-(V), kilchoanita, kornerupina, prismatina, zunyita, hubeïta i cassagnaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1921 al districte de Firmeza, a la província de Santiago de Cuba (Cuba), on sol trobar-se associada a altres minerals com: todorokita, manganita, pirolusita, neotocita, barita, quars i calcita.

## Referències

* ↑ «Orientite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 octubre 2016].
* ↑ «Orientite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 2 octubre 2016].
# 2006 QV89

El 2006 QV$_{89}$ és un asteroide del grup Apol·lo d'entre 24 i 30 metres de diàmetre i una massa de 3,7·10$^{+7}$ kg. Va ser descobert el 29 d'agost de 2006 pel Catalina Sky Survey. Durant el setembre de 2019 és previst que l'asteroide passi a prop de la Terra (a 0,04 AU, 6.000.000 km), amb unes probabilitats d'impacte de 1 entre 16.500.

## Amenaça d'impacte

2006 QV$_{89}$ té una inclinació orbital baixa de 1,07° respecte al pla eclíptic i una distància mínima d'intersecció orbital de la Terra de només 10.200 km. Es coneix el lloc on serà la Terra però no el de l'asteroide. Com que no s'ha observat un curt arc d'observació des de 2006, la Taula de Risc de Sentry mostra unes probabilitats de 1 entre 20.000 que l'asteroide impacti a la Terra el 9 de setembre de 2019. La distància nominal JPL Horizons del 9 de setembre de 2019 a la Terra és de 0.06 ua (900.000.000 km) amb una incertesa de 3-sigma de ± 10 milions de km. NEODyS enumera la distància nominal del 9 de setembre de 2019 a la Terra en 0,05 ua (750.000.000 km).
Una simulació de Monte Carlo utilitzant Solex 12 amb 1000 clons de l'asteroide mostra que les posicions possibles dels asteroides se superposen a la Terra.
L'asteroide hauria d'oposar-se (trobar-se en oposició al Sol) cap al final de juliol del 2019 amb una magnitud aparent estimada de ~ 22.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ «Solar System Dynamics» (en anglès). NASA (Jet Propulsion Laboratory-California Institute of Technology).
* ↑ «Asteroids catalogue » Asteroid information » General data» (en anglès/rus). SmallBodies.Ru. [Consulta: 5 febrer 2019].
* 1 2 «Sentry: Earth Impact Monitoring» (en anglès). NASA (Jet Propulsion Laboratory-California Institute of Technology), 29-12-2018. Arxivat de l'original el 2018-12-29. [Consulta: 5 febrer 2019].
* ↑ «2005 QK76» (en anglès). CBK PAN. [Consulta: 5 febrer 2019].
* ↑ «JPL Small-Body Database Browser: (2006 QV89)». Jet Propulsion Laboratory. Arxivat de l'original el 2019-03-18. [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ «Earth Impact Risk Summary: 2006 QV89». NASA/JPL Near-Earth Object Program Office. Arxivat de l'original el 2018-12-29. [Consulta: 19 març 2019].
* 1 2 «2006QV89 Ephemerides for July-Sept 2019». NEODyS (Near Earth Objects – Dynamic Site). Arxivat de l'original el 2019-03-19. [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ Solex clones (Peter Thomas)
# UCI Àfrica Tour 2021

L'UCI Àfrica Tour 2021 és la dissetena edició de l'UCI Àfrica Tour, un dels cinc circuits continentals de ciclisme de la Unió Ciclista Internacional.

## Evolució del calendari
### Novembre

| Data | Cursa | País | Cat. | Vencedor | Equip | Ref. |
| 18-22 | Gran Premi Chantal Biya | Camerun | 2.2 | Moisès Mugisha | Ruanda | |

### Maig

| Data | Cursa | País | Cat. | Vencedor | Equip | Ref. |
| 2-9 | Tour de Rwanda | Ruanda | 2.1 | Cristian Rodríguez | Total Direct Énergie | |
| 29-6 | Tour del Camerun | Camerun | 2.2 | Clovis Kamzong | SNH Vélo Club | |

### Octubre

| Data | Cursa | País | Cat. | Vencedor | Equip | Ref. |
| 6-10 | Gran Premi Chantal Biya | Camerun | 2.2 | Lukáš Kubiš | Eslovàquia | |

## Classificacions

* Nota: classificacions definitives a 26 d'octubre.
| Classificació individual Està formada per tots els ciclistes que han sumat punts. Poden pertànyer tant a equips amateurs com a equips professionals, inclosos UCI WorldTeams. # Ciclista Equip Punts 1 Biniam Girmay*Intermarché-Wanty-Gobert Matériaux746 2 Ryan GibbonsUAE Team Emirates730.66 3 Kent MainProTouch329.66 4 Merhawi KudusAstana-Premier Tech293 5 Azzedine LagabBike Aid229 6 Nassim Saidi—228 7 Metkel EyobTerengganu Inc-TSG218 8 Daryl ImpeyIsrael Start-Up Nation206 9 Louis MeintjesIntermarché-Wanty-Gobert Matériaux185 10 Youcef Reguigui—178 * : Ciclista menor de 23 anys | Classificació per equips Es calcula amb la suma dels punts obtinguts pels 8 millors ciclistes de cada equip (excepte els WorldTeams) a la classificació individual. La classificació sols inclou equips registrats al continent.. # Equip Pts. 1 ProTouch459.32 2 SKOL Adrien Cycling Team156.65 3 Sidi Ali-Kinetik Sports Pro Cycling Team108 4 Benediction Ignite86 |
| Classificacions per país Es calcula segons els punts totals dels deu millors ciclistes de cada país del continent. # País Pts. 1 Sud-àfrica1983.32 2 Eritrea1774 3 Algèria826 4 Ruanda322.31 5 Namíbia315 6 Burkina Faso258.34 7 Maurici221 8 Etiòpia195.99 9 Eswatini136 10 Marroc133 | Classificacions per país sub-23 Es calcula segons els punts totals dels deu millors ciclistes de cada país del continent menors de 23 anys. # País Pts. 1 Eritrea1121 2 Sud-àfrica304 3 Namíbia188 4 Burkina Faso182 5 Algèria165 6 Ruanda82.99 7 Maurici061 8 Etiòpia26.66 9 Marroc025 10 Eswatini023 |

## Referències

* ↑ «UCI Calendar».
* ↑ Com que el Gran Premi Chantal Biya es disputa dues vegades durant les dates de l'UCI Àfrica Tour 2021, només l'esdeveniment més recent atorga punts per al Rànquing Mundial UCI 2021 i el rànquing UCI Àfrica Tour 2021.
* ↑ Sikubwabo, Damas. «Rwanda: Moïse Mugisha Wins Grand Prix Chantal Biya 2020» (en anglès), 23-11-2020. [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «El español Cristián Rodríguez gana la última etapa y el Tour de Ruanda» (en castellà), 09-05-2021. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «Tour du Cameroun» (en anglès britànic). [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Grand Prix Chantal Biya» (en anglès britànic). [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «UCI Africa Tour 2021 Elite».
* ↑ «UCI Africa Tour 2021 U23».

## Enllaços externs

* Calendari de l'UCI Àfrica Tour
# 12,7 × 99 mm OTAN

El cartutx 12,7 × 99 mm OTAN (també anomenada .50 Browning Machine Gun o .50 BMG) és una munició per a metralladora i alguns fusells desenvolupada als Estats Units a finals de la dècada de 1910. Va entrar en servei l'any 1921 amb la Metralladora M2. El disseny es correspon bàsicament a un cartutx .30-06 Springfield engrandit.
Aquest cartutx ha estat adoptat com a estàndard pels països de l'OTAN (així com molts d'altres) a partir de l'acord STANAG 4383. S'utilitza especialment en metralladores pesants.

## Referències

* ↑ «NATO Infantry Weapons Standardization, Per G. Arvidsson, ChairmanWeapons & Sensors Working GroupLand Capability Group 1 - Dismounted Soldier NATO Army Armaments Group». Arxivat de l'original el 2012-12-01. [Consulta: 5 abril 2014].

## Enllaços externs

* Detalls sobre munició 12,7 × 99 mm OTAN (anglès)
# Superòxid

Un superòxid o hiperòxid és un compost binari que conté l'anió superòxid O₂$^-$. Es considera que l'oxigen, que sempre té valència 2, té valència 1/2. S'anomenen com els peròxids tan sols canviant peròxid per superòxid o hiperòxid.

## Superòxids iònics

Els superòxids iònics, MO₂, es formen per interacció de l'oxigen molecular (O₂) amb potassi (K), rubidi (Rb) o Cesi (Cs), com a sòlids el color dels quals va del groc al taronja. El NaO₂ pot obtenir-se tan sols per reacció del Na₂O₂ amb O₂ a 300 atm i 500 °C. El LiO₂ no ha pogut aïllar-se. Els superòxids dels alcalinoterris, Mg, Zn i Cd es presenten només en petites concentracions com| a dissolucions sòlides en els peròxids. L'ió O$^{2-}$ posseeix un electró desacoblat. Els superòxids són agents oxidants molt poderosos. Reaccionen vigorosament amb l'aigua:
    2 O₂ + H₂O = O₂ + HO₂- + OH$^-$
    2 HO₂ =2 OH$^-$ + O₂ (Lenta)
La reacció amb el diòxid de carboni, que suposa la formació d'intermedis peroxocarbonat, s'utilitza per a la separació de CO₂ i regeneració de O2 en sistemes tancats (per exemple els submarins). La reacció total és:
    4 MO₂(s) +2 CO₂(g) =2 M₂CO₃(s) +3 O₂(g)
A continuació apareixen alguns superòxids:
* KO₂ Superòxid o hiperòxid de potassi.
* CaO₄ Superòxid de calci.
* CdO₄ Superòxid de cadmi.
* MgO₄ Superòxid de magnesi.

## Biologia

Els superòxids són força tòxics a nivell biològic i són desplegats pel sistema immunitari per matar microorganismes invasors. En els fagòcits, els superòxids són produïts en grans quantitats per l'enzim NADPH oxidasa. Mutacions en el gen codificant per aquest enzim causa una síndrome immunodeficient anomenada malaltia granulomatosa crònica caracteritzada per una extrema susceptibilitat a les infeccions,
Com que els superòxids són tòxics, quasi tots els organismes que viuen en presència de l'oxigen contenen isoformes d'enzims superòxd-dismutasa (SOD) que catalitzen la neutralització de superòxids pràcticament al mateix ritme que es difonen espontàniament per la solució.
En el cas dels llevats que no presenten SOD citosòlic ni mitocondrial creixen molt lentament en medis aerobis, però prou bé sota condicions aeròbies. L'absència de SOD citosòlic produeix un increment considerable de mutacions i inestabilitats genòmiques.

## Referències

* ↑ «superòxid | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 novembre 2018].
# Júlia Zabala i Tomàs

Júlia Zabala i Tomàs (València, 1 de març de 1975) és una docent i escriptora valenciana. Va estudiar Filologia Catalana a la Universitat de València. També ha cursat estudis sobre món àrab i islàmic a la Universitat de València, a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Pablo de Olavide de Sevilla. Tot i que el seu camp de treball i investigació té a veure amb la literatura àrab, s'ha especialitzat en l'àmbit de l'anàlisi, la detecció i la prevenció de la radicalització de tipus terrorista.
Inicià la seva trajectòria com a escriptora publicant en coautoria una narració breu de literatura juvenil, Tinta fresca (1994), obra escrita al costat de Sònia Valent i Joan-Manuel Matoses. A partir d'aleshores publicà diverses obres i antologies poètiques, i part de la seva producció poètica ha estat traduïda a altres idiomes com ara el castellà, l'hongarès, el gal·lès, l'alemany, el romanès o el francès. A més, és col·laboradora habitual de la publicació especialitzada Caràcters.

## Obra publicada

* El mateix silenci (1995)
* Raïm de vent (1996)
* Homenatge a la paraula: en memòria de Maria Mercè Marçal (CEIC Alfons el Vell, 1998)
* Poemes d'un segle: poesia occidental del segle XX (Edicions 96, 1999)
* Dotze poetes joves valencians (Tàndem, 2000)
* Cendres volades (2000)
* Tenebra blanca: antologia del poema en prosa en la literatura catalana contemporània (Proa, 2001)
* XXI poetes del XXI: antologia dels joves poetes catalans (Proa, 2001)
* Maleïdes les guerres. Poesia universal de tots els temps sobre els desastres de la guerra (Edicions 62, 2003)
* El cercle de les ànimes (2005)
* Tibar l'Arc. Una mirada a la poesia valenciana actual (Triallibres, 2012)

## Premis

* 1995: Premi 25 d'Abril de Benissa, per Raïm de vent
* 2004: Premi Màrius Torres, per El cercle de les ànimes

## Referències

* ↑ «Júlia Zabala i Tomàs». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Veure autor». Arxivat de l'original el 4 d'abril de 2016. [Consulta: 7 juny 2017].
* ↑ «27 poetes valencians». [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ «L'altra casa amb jardí». Júlia Zabala. [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ «La escritora Júlia Zabala participa en el ciclo de animación lectora de la Biblioteca Valenciana», 23-03-2010. [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Aliaga, Xavier «Tibant l'arc de la poesia valenciana» (en castellà). EL PAÍS, 16-05-2012.