OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adam's Rib (pel·lícula de 1923)

Adam’s Rib és una pel·lícula muda de la Paramount dirigida per Cecil B. DeMille i protagonitzada per Anna Q. Nilsson i Milton Sills. La pel·lícula, basada en un guió de Jeanie MacPherson, es va estrenar el 10 de març del 1923.

## Argument

El senyor Ramsay és un broker de la borsa de Chicago especialitzat en especular amb blat que és fora de casa tot el dia. La seva dona se sent abandonada i ni la seva filla Mathilda li fa cas. Un coneix i s'enamora de Monsieur Jaromir, el rei deposat de Morània. Mathilda se n'adona i tot i que està enamorada del professor Reade intenta salvar el matrimoni dels seus pares atraient el rei. Com a conseqüència es troba en una situació compromesa que fa que Reade trenqui amb ella. Mentrestant, Mr. Ramsay signa un contracte per comprar el blat de Morania si el rei es restituït al tron. La senyora Ramsay s'adona de la impropietat de la seva conducta i torna amb el seu marit. Reade s'assabenta de la veritat i es reconcilia amb Mathilda. Jaromir torna al seu país a ser el rei de nou i la pobre collita de blat nord-americana fa que Ramsay esdevingui un home ric. A la pel·lícula, una història similar es desenvolupa en un entorn prehistòric.

## Repartiment

* Milton Sills (Michael Ramsay)
* Elliott Dexter (professor Nathan Reade)
* Theodore Kosloff (Monsieur Joromir, rei de Moravia)
* Anna Q. Nilsson (esposa de Michael Ramsay)
* Julia Faye (noia entremaliada)
* Pauline Garon (Mathilda Ramsay)
* Clarence Geldart (James Kilkenna)
* Robert Brower (Hugo Kermaier)
* Forrest Robinson (Kramer)
* Gino Corrado (tinent Braschek)
* Wedgwood Nowell (secretari del ministre)
* Clarence Burton (home de les cavernes)
* George Field (ministre de Moravia)
* William Boyd (no surt als crèdits)

## Referències

* ↑ «“Adam’s Rib” shown; evokes high praise». Moving Picture World, 03-03-1923, pàg. 82.
* ↑ «Current and Advance film releases». Moving Picture World, 17-03-1923, pàg. 370.
* ↑ «Adam’s Rib». Moving Picture World, 10-03-1923, pàg. 229.

## Enllaços externs

* Adam’s Rib al catàleg de l'American Film Institute
# Joan Callau i Bartolí

Joan Callau i Bartolí (Santa Coloma de Queralt, 1959) és un polític català, alcalde de Sant Adrià de Besòs des de 2013 a 2021.
Titulat en Magisteri. És militant del Partit dels Socialistes de Catalunya i va ser regidor de l'Ajuntament de Sant Adrià de Besòs des de 1995, ocupant diverses àrees, en els últims anys la d'urbanisme, duent a terme, des de 2004, la transformació de la zona del Fòrum. També és president de la Federació del Barcelonès Nord del PSC i conseller nacional del partit.
Mà dreta de l'alcalde Jesús Maria Canga, el va succeir en el càrrec quan aquest va renunciar el 2013, una successió polèmica, perquè també hi aspirava la número 2 de la llista electoral, Isabel Marcuello. El nomenament oficial com a alcalde de Sant Adrià va ser el 21 de juny de 2013 amb els vots del PSC i d'ICV-EUiA.
Reelegit com a alcalde el 2019, a mig mandat, el 23 de març de 2021, va presentar la renúncia al càrrec amb la idea de fer una transició en l'alcaldia, un relleu «natural i generacional», proposant com a substituta la tinent d'alcalde, Filo Cañete, vinculada al consistori des de 2007. Callau negà que la seva renúncia tingués a veure amb el fet de ser investigat des de 2017 pel cas de tolerància d'una discoteca il·legal per part del consistori, que també esquitxà el seu predecessor.
En abandonar l'alcaldia, només sis dies després de la seva dimissió, el PSC va nomenar-lo assessor a l'Àrea Metropolitana de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Joan Callau Bartolí» (en castellà). Partit dels Socialistes de Catalunya. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «Joan Callau Bartolí». La Segarra, 01-06-2013, pàg. 10. Arxivat de l'original el 2022-01-30 [Consulta: 30 gener 2022].
* 1 2 Cedó, Fede «El socialista Joan Callau renuncia a la alcaldía de Sant Adrià del Besòs». La Vanguardia, 23-03-2021.
* 1 2 3 «Joan Callau ja és el nou batlle de Sant Adrià». El Punt Avui, 22-06-2013.
* 1 2 Masó, Pepe «L'alcalde de Sant Adrià de Besòs, el socialista Joan Callau, renúncia al càrrec». El Nacional, 24-03-2021.
* ↑ «Joan Callau serà el nou alcalde de Sant Adrià de Besòs». La Xarxa Comunicació Local, 14-06-2013.
* ↑ «Joan Callau renuncia a l’alcaldia de Sant Adrià després d’aprovar els pressupostos». Línia nord, 23-03-2021.
* ↑ «Joan Callau renuncia a l'alcaldia de Sant Adrià de Besòs». Nació Digital, 24-03-2021. Arxivat de l'original el 9 de maig 2021 [Consulta: 4 d’abril 2021].
* 1 2 Ribalaygue, Jordi «Joan Callau: retirada a mig mandat i amb sou d’assessor per a un alcalde socialista». Ara, 28-03-2021.
* ↑ Ribalaygue, Jordi «Més d’una trentena d’excàrrecs públics reben sous de la Diputació i l’AMB». TotBarcelona, 19-09-2021.
# Jeonju

Jeonju és una ciutat de Corea del Sud i és la capital de la província de Jeollabuk-do. Té una població de 649.500 habitants. És un important centre turístic, famós pel menjar coreà, i pel fet de tenir edificis històrics, activitats esportives i festivals innovadors.

## Història

Situada a la fèrtil plana de Honam, famosa per produir maduixes excepcionals, Jeonju ha estat un important centre regional a la província durant segles. La ciutat va ser la capital del Regne Hubaekje, que va ser fundada per Gyeon Hwon. La ciutat va ser considerada com la capital espiritual de la Dinastia Joseon, i la família reial Yi es va originar allà. El Chonju Kim de Corea del Nord, dels quals Kim Il-sung, era descendent, tenen la seva seu ancestral (pon'gwan) a la ciutat de Jeonju.
La ciutat va ser ocupada pel moviment dels camperols Donghak el 1894. Jeonju va rebre la condició metropolitana el 1935, i la ciutat va ser fundada el 1949.

## Galeria

* Jeonju Gaeksa
* Jeonju Gyeonggi-jeon
* Església catòlica de Jeondong.
* Centre d'Art Sori de Jeollabuk-do.

## Enllaços externs

* Web oficial de Jeonju
* English website aimed at the expatriate community in Jeonju Arxivat 2010-12-18 a Wayback Machine.
* Jeonju Hiking & Travel Group
# Jesús García Sanjuán

Jesús García Sanjuán (Saragossa, 22 d'agost de 1971) és un futbolista aragonès, ja retirat.

## Trajectòria

García Sanjuán va passar la major part de la seua carrera en el club de la seua ciutat, el Reial Saragossa, on es va formar. Va debutar en primera divisió amb l'equip aragonès el 24 d'abril de 1991, davant l'Sporting de Gijón. A La Romareda va estar-hi vuit anys, fins al 1998.
Amb el Saragossa va assolir la màxima fita de la seua carrera en guanyar la Recopa de 1995 davant l'Arsenal de Londres. Va jugar 24 minuts de la final, després d'entrar com a substitut. Un any abans havia guanyat la Copa del Rei.
El 1997, va ser cedit al Wolverhampton Wonderers anglès, on només va jugar quatre partits de lliga i tres de la Copa de la Lliga. Va tornar a la competició espanyola a les files del debutant Vila-real primer, i del Còrdova després.
El 2000 va retornar a les Illes Britàniques, aquesta vegada a Escòcia, a les files de l'Airdrie, reclutat per Steve Archibald. Vuit mesos després, va ser traspassat al Kilmarnock FC, on es va estar dos anys a la Premier League escocesa abans de retirar-se el 2003.
# Jesús García Siso

Jesús García Siso (Melilla, 15 de juny de 1919 - ?) va ser un polític i matemàtic espanyol, alcalde de Lugo durant la dictadura franquista i governador civil de Madrid durant la transició espanyola.
Llicenciat en ciències exactes i diplomat a l'Escola d'Estadística de Madrid, fou professor de matemàtiques a l'Institut i a l'Escola de Mestratge Industrial de Lugo. Entre juny de 1962 i desembre de 1965 fou alcalde de Lugo i procurador a Corts en representació dels municipis i la província de Lugo. Després fou delegat de serveis de l'ajuntament de Madrid fins que l'agost de 1973 fou nomenat governador civil de Santander. Va ocupar el càrrec fins a gener de 1974. L'abril de 1976 va ser nomenat Governador civil de Madrid Durant el seu mandat va inaugurar una planta potabilitzadora sobre el riu Cofio. L'agost de 1976, però, deixà el càrrec quan fou nomenat director general de Tráfico. Durant el seu mandat es van escometre diverses reformes, com que un mal aparcament pogués suposar la retirada temporal del carnet de conduir. Va ocupar el càrrec fins a setembre de 1978.

## Referències

* ↑ Fitxa com a Procurador a Corts
* ↑ Don Jesús García Siso, ABC, 18 d'agost de 1973
* ↑ Toma de posesión del Gobernador Civil de Madrid, ABC, 25 d'abril de 1976
* ↑ Inaugurada la planta potabilizadora del río Cofio, El País, 9 de juliol de 1976
* ↑ Jesús García Siso, El País, 16 de setembre de 1976
* ↑ Un mal aparcamiento puede suponer la pérdida del carnet de conducir, El País, 15 de febrer de 1978
* ↑ Real Decreto 2338/1978, por el que se dispone cese como Director general de Tráfico don Jesús García Siso

## Enllaços externs

* Notícies sobre Jesús García Siso a El País
* La casa de todos los conductores publicada per la DGT. En la tercera pàgina hi ha una foto de Jesús García Siso
# Ad kalendas graecas

Ad kalendas graecas és una locució llatina, traduïda al català com "a les calendes gregues", que equival al significat metàforic de "mai".
Aquesta expressió es deu al fet de remetre's a una data impossible car els grecs no comptaven el temps amb les calendes romanes.
L'origen d'aquesta expressió, queda documentat en el relat de Suetoni a les Vides dels dotze cèsars on hi explica que August es referia amb aquesta expressió els deutors que mai pagarien.

## Referències

* ↑ «ad kalendas graecas - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «a les calendes gregues | enciclopèdia.cat». [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «GDLC - calenda». [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ ASALE, RAE-; RAE. «ad calendas graecas | Diccionario de la lengua española» (en castellà). [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ Gaius Suetonius Tranquillus. «Libro II de Augusto». A: De vita Caesarum (en llatí).
# Ad maiorem Dei gloriam

Ad maiorem Dei gloriam, expressió també coneguda per la seva abreviatura AMDG, és la divisa de la Companyia de Jesús, un orde religiós catòlic. En llatí significa literalment, «Per la major glòria de Déu». Se li atribueix al fundador de l'orde, sant Ignasi de Loiola, per l'ús que fa d'aquesta expressió en el seu escrits. Alguns creuen trobar un antecedent en l'expressió in gloriam Dei, que es troba en la Primera Epístola als Corintis, de sant Pau.
En canvi, l'abreviatura A.M.D.G. apareix impresa per primera vegada només bastants anys després de la seva mort, com a lema ignasià de la Companyia de Jesús. En l'edició de les Constitucions de 1606 apareix el lema íntegre, amb la imatge d'Ignasi. Els jesuïtes la solen emprar des de llavors per finalitzar els seus documents i estudis teològics.
AMDG ha estat també emprat per molts artistes; per exemple, compositors de música sacra; i, fins i tot, per compositors no catòlics, com el mateix Johann Sebastian Bach. També va servir de títol per a una polèmica novel·la de Ramón Pérez de Ayala, adaptada posteriorment al teatre pel mateix autor.

## Referències

* ↑ Höpfl, Harro. Jesuit political thought: the Society of Jesus and the state, c. 1540–1630. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2004, p. 426. ISBN 0-521-83779-0.
* ↑ Derriman, Philip «Hatchet buried with feuding Don, scribe». The Sydney Morning Herald, 25-04-2008 [Consulta: 27 abril 2010].
* ↑ «AMDG». Loyola University Maryland. Arxivat de l'original el 2010-04-26. [Consulta: 27 abril 2010].
# Ada (Minnesota)

Ada és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 1.657 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ada tenia 1.657 habitants, 749 habitatges, i 432 famílies. La densitat de població era de 477,4 habitants per km².
Dels 749 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 42,2% no eren unitats familiars. En el 39,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,5% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 24,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.583 $ i la renda mediana per família de 43.162 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.924 $ mentre que les dones 23.088 $. La renda per capita de la població era de 16.921 $. Entorn del 7% de les famílies i el 13,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
Viccionari
# Adeu, Senyor Haffman

Adeu, Senyor Haffman (originalment en francès, Adieu Monsieur Haffmann) és una pel·lícula francesa dirigida per Fred Cavayé i estrenada el 2021. És una adaptació de l'obra de teatre homònima de Jean-Philippe Daguerre. Compta amb Daniel Auteuil, Sara Giraudeau i Gilles Lellouche en els papers principals. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

A París, l'any 1941, durant l'ocupació alemanya, Joseph Haffmann (Daniel Auteuil), un joier jueu, confia la seva botiga al seu empleat François Mercier (Gilles Lellouche), abans d'intentar arribar a zona franca. Incapaç de fer-ho, Haffmann s'amaga al celler. Mercier accepta aquesta situació imprevista amb la condició que el seu cap accepti un acord una mica especial.

## Repartiment

* Daniel Auteuil: Joseph Haffmann
* Sara Giraudeau: Blanche
* Gilles Lellouche: François Mercier
* Nikolai Kinski: comandant Jünger
* Mathilde Bisson: Suzanne
* Anne Coesens: Hannah
* Tiago Coelho: Maurice Haffmann
* Néma Mercier: Dora Haffmann
* Alessandro Lanciano: André Haffmann
* Frans Boyer

## Referències

* ↑ «Adieu Monsieur Haffmann» (en francès). AlloCine. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ Daniel Auteuil sera Monsieur Haffmann au cinéma
* ↑ «Adéu, Senyor Haffman». Goita què fan ara. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ Confinement : un décor de cinéma fige un coin de Paris sous l'Occupation
# Al-Udhrí

Abu-l-Abbàs Àhmad ibn Úmar ibn Anas al-Udhrí ad-Dalaí (àrab: أبو العباس أحمد بن عمر بن انس العذري الدلائي, Abū l-ʿAbbās Aḥmad b. ʿUmar b. Anas al-ʿUḏrī ad-Dalāʾī), més conegut simplement com al-Udhrí (Dalías, Almeria, 1003 - Almeria, 1085), fou un tradicionista, historiador i geògraf andalusí. La família s'havia establert a la vila de Dalias, prop d'Almeria, d'aquí que usessin la nisba ad-Dalaí. La seva obra principal és Geografia, la més important obra geogràfica de les dedicades a l'Àndalus.

## Obres

* Tarsi al-akhbar, sobre la guerra civil a la Taifa d'Almeria el 1014
* Biografia del cadi Muhammad ibn Furtis
* Llibre de les característiques de la profecia, sobre teologia i dret (perdut)
* El fil de les perles sobre els camins i els regnes, nom que li dona Yaqut al-Hamawí, conegut generalment com a Geografia d'al-Udhrí

## Bibliografia

* Al-Udri: El palacio de Almotacín en Almería, Islam i Al-Ándalus Arxivat 2007-11-09 a Wayback Machine..
* Al-Udri: Tarsi ‘al-ajbar, de. ‘Abd al-’Aziz al-Ahwani, Madrid, IEEI; traducció parcial, E. Molina López, La cora de Tudmir según al-Udri a "Cuadernos de Historia del Islam", 4 (1972), 7-113.
* Al-Udri: Tarsi al-ajbar wa-tanwi al-atar wa-l-bustanEd. de Fernando de La Granja: La marca superior en la obra d'Al-Udri a "Estudios de la Edad Media de la Corona de Aragón", VIII (1967), 457-461.
* Article sobre al-Udri en la Gran Enciclopedia Aragonesa (GEAR) en línia Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine..
* Granja, F. de la: La Marca Superior en la obra d'al-Udri; "Estudios de Edad Media de la Corona de Aragón", 1966.
* Molina, Luis de. “Las dos versiones de la geografía de Al-Udri”, a " Al-Qantara: Revista de estudios árabes", vol. 3, 1982, pp. 249-260.
* José Ángel Tapia Garrido. “Almería hombre a hombre”, 329 págs., Ed. Monte de Piedad y Caja de Ahorros de Almería, Almería, 1979, Dep. Legal AL-253-1979, ISBN 84-500-3468-X, pp. 25-26.
# Abdel Aziz el Mountassir

Abdel Aziz el Mountassir (Ait Attab, Marroc, 1958) és un actor i activista marroquí, resident a Barcelona des de fa més de 30 anys.

## Biografia

Fill d'un opositor actiu del rei Hassan II, va haver de fugir als 10 anys a Algèria, on el seu pare es trobava exiliat. Allí va iniciar la carrera de dret, però la va deixar en tornar al Marroc l'any 1982. Després estudià filosofia a la Universitat Mohamed V de Rabat i antropologia a l'Escola d'Estudis Superiors en Ciències Socials de París. El 1988 es va traslladar a Barcelona, on va treballar de paleta. Va entrar en el món del cinema amb el documental En construcció de 2001 i des de llavors ha participat en nombroses pel·lícules.

## Filmografia

* 2001: En construcció de José Luis Guerín.
* 2002: Poniente de Chus Gutiérrez, com Mohamed.
* 2003: Las hijas de Mohamed de Sílvia Munt (telefilm).
* 2004: Entre viure i somiar de Alfonso Albacete i David Menkes.
* 2018: Le Monde est à toi de Romain Gavras.
* 2018: Yucatán de Daniel Monzón.
* 2020: La dona il·legal de Ramon Térmens, com Hussein.

### Televisió

* 2005: Abuela de verano de Televisió Espanyola.

## Premis i nominacions

* 2021: Premi Gaudí al millor actor secundari per La dona il·legal (nominat).

## Referències

* ↑ «Abdel Aziz El Mountassir: de paleta a nominat als Gaudí». El Periódico, 20-03-2021. [Consulta: 22 març 2021].
* ↑ «Abdel Aziz El Mountassir». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona, 15-03-2011. [Consulta: 22 març 2021].
# Alcàmenes d'Atenes

Alcàmenes (grec antic: Ἀλκαμένης, llatí: Alcamenes) fou un escultor de l'antiga Grècia contemporani de Fídies (segona meitat del segle iv aC). Segons la font és considerat nascut a Atenes o a Lemnos.
Se suposa que fou l'autor d'una estàtua de Dionís en or i ivori al temple de Dionís. Pausànies el considera el segon artista més gran després de Fídies i li atribueix, amb reserves, el grup d'Atena i Hèracles, a Tebes i les escultures del frontó occidental al temple de Zeus a Olímpia, però probablement això és un error.
Altres obres que li són atribuïdes són l'Afrodita dels jardins, el grup d'Hècate Epipirgidia, un Ares, un Dionís, un Asclepi a Mantinea, un atleta de bronze de nom Ecrinòmenos i altres, però cap d'elles ho és del cert, ja que només en resten còpies d'època romana. El treball més reconegut és una estàtua de Venus de la que es diu que el mateix Fídies va fer els retocs finals.
Altres treballs són probablement: una estàtua de Mart al temple d'aquest deu a Atenes, una estàtua d'Hefest; i una Procne a l'Acròpoli. En una còpia romana es va trobar la inscripció «Q. Lollius Alcamenes dec. Et duumvir» que se suposa fou feta per un descendent seu, esclau i després llibert de la família Lòl·lia i decurió i duumvir d'algun municipi. És difícil identificar les obres amb seguretat, car només subsisteixen còpies de l'època romana.

## Referències

* 1 2 «Alcàmenes d'Atenes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Trzaskoma, Stephen M.; Smith, R. Scott; Brunet, Stephen; Palaima, Thomas G. Anthology of classical myth : primary sources in translation (en anglès). Indianapolis, IN: Hackett Publishing Co, 2004, p. 344-345. ISBN 0-87220-722-6.
* ↑ Villalba i Varneda, Pere. Olímpia : orígens del Jocs Olímpics. Barcelona: Universitat de Barcelona Publicacions, 1994, p. 167-169 (Ciència i tècnica: Filologia clàssica volum 2). ISBN 84-490-0087-4.
* ↑ Mason, Charles Peter. «Alca'menes». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Joan IV de Wittelsbach

Joan IV de Wittelsbach o de Baviera-Múnic (alemany: Johann IV, Herzog von Bayern) (Munic, 4 d'octubre de 1437 - 18 de novembre de 1463) va ser duc de Baviera-Múnic des de 1460 fins a la seva mort el 1463.
Joan IV era fill d'Albert III, duc de Baviera i va governar com duc de Baviera-Munic des de 1460 fins que va morir de pesta el 1463 (la pesta ja havia matat al seu pare i a un germà tres anys abans). El seu germà Segimon va romandre co-regent (ja ho era des de 1460) i un altre germà, Albert IV, de 18 anys, va ocupar el seu lloc. Joan IV fou enterrat a l'Església de la Mare de Déu de Múnic.

## Referències

* Helga Czerny: Der Tod der bayerischen Herzöge im Spätmittelalter und in der frühen Neuzeit 1347–1579. Vorbereitungen – Sterben – Trauerfeierlichkeiten – Grablegen – Memoria. C. H. Beck, München 2005, ISBN 3-406-10742-7
# Al-Karkh SC Bagdad

L'Al-Karkh SC Bagdad (àrab: نادي الكرخ التربوي, Nādī al-Karẖ at-Tarbawī, ‘Club Educatiu d'al-Karkh’) és un club de futbol iraquià del barri d'al-Karkh, a la ciutat de Bagdad. El club va ser fundat l'any 1963 amb el nom d'Al Rasheed. L'any 1991 adoptà el nom d'Al-Karkh.

## Palmarès

* Lliga iraquiana de futbol:
** 1987, 1988, 1989 com Al Rasheed
* Copa iraquiana de futbol:
** 1987, 1988 com Al Rasheed
* Lliga de Campions aràbiga de futbol:
** 1985, 1986, 1987 com Al Rasheed

## Referències

* ↑ «Iraq - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Iraq - List of Cup Winners». RSSSF.
# John Jacob Abel

John Jacob Abel (Cleveland, 19 de maig de 1857 – Baltimore, 26 de maig de 1938) va ser un bioquímic i farmacòleg nord-americà, les recerques del qual van suposar importants avanços en el camp de la farmacologia.
Es va graduar a la Universitat de Míchigan en 1883 com a expert en farmacologia i com a metge a la Universitat d'Estrasburg en 1888. Va ser professor de farmacologia des de 1893 fins a 1932 i director del laboratori de recerca endocrina a partir de 1932 a la Universitat Johns Hopkins.
És reconegut per haver aïllat l'epinefrina (adrenalina) en 1898 i després la insulina en forma cristal·lina. Una altra de les seves contribucions va ser la separació d'aminoàcids a partir de la sang.
Va ser també fundador (1909) i editor (1909–1932) del Journal of Pharmacology and Experimental Therapeutics.
Des de 1909 fins a 1932 va ser editor de la Revista de Farmacologia i Terapèutica Experimental, i a partir de 1932 va dirigir el Laboratori de Recerques Endocrines.

## Algunes publicacions

* Ueber den blutdruckerregenden Bestandteil der Nebenniere, das Epinephrin. En: Zeitschrift für physiologische Chemie 28, 1899: 318–362
* Some recent advances in our knowledge of the ductless gland. En: Bull. of the Johns Hopkins Hospital 38, 1926: 1–32

## Referències

* ↑ From Medical Chemistry to Biochemistry, R. Kohler, p. 105
* ↑ Biografías y Vidas. «John Jacob Abel». [Consulta: 23 gener 2011].