OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Masia la Mambla

La Masia la Mambla és una antiga masia del terme municipal d'Orís (Osona), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia orientada al sud amb teulada a dues vessants. Hi ha una gran lliça encerclada per una galeria i per altres dependències (quadres, etc.). A la façana principal hi ha un rellotge de sol. La majoria de les dependències estan construïdes amb tàpia i, per fer la casa i les dependències, van ser utilitzats alguns materials de l'antiga masia. A prop hi ha la capella de la Mare de Déu de Gràcia.

## Història

Sembla que al segle xii ja està documentada l'existència d'una masia en aquest indret. Abans de l'edifici actual, a la Mambla hi havia una masia del segle xvi. La gent d'aquest llinatge es va fusionar amb els Calbet, ciutadans honrats, i més tard es va perdre. La masia actual fou construïda a finals del segle xix, quan en aquest raval van construir-hi una colònia tèxtil que n'ha conservat el topònim, la Mambla d'Orís.

## Referències

* ↑ «La Mambla». pat.mapa. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 març 2015].
* ↑ «La Mambla». enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 31 març 2015].
# Platja del Barranc de Cap Roig

La platja del Barranc de Cap Roig, o platja del Barranc de Perales, és una platja natural situada al límit dels termes de l'Ampolla i el Perelló (Baix Ebre), a ponent del Cap Roig, entre la cala Buena, a llevant, i la platja de Perales, a ponent. Hi desemboca el barranc de Cap Roig. S'hi accedeix pel camí de ronda, que coincideix amb el sender GR-92. Prop hi ha l'aparcament de l'hotel Les Oliveres.

## Referències

* 1 2 «Platja Barranc del Cap Roig». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Fitxes Classificació - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
# Aristó (explorador)

Aristó (en grec antic: Ἀρίστων) va ser un explorador grec nascut a Egipte. Va ser enviat per un dels reis ptolemeus d'Egipte per explorar la costa occidental d'Aràbia. Allí, Aristó va erigir un altar a Posidó, i la zona es va conèixer després com a Posidònia.

## Referències

* ↑ Diodor de Sicília. Βιβλιοθήκη ἱστορική III,41
# Óscar Cristi Gallo

Óscar Cristi Gallo (Valparaíso, 29 de juny de 1916 - 25 de març de 1965) va ser un oficial de policia i genet xilè que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa d'hípica. En ambdues, el concurs de salts individual i el concurs de salts per equips guanyà la medalla de plata. Formà equip amb César Mendoza i Ricardo Echeverría, i muntà el cavall Bambi.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze de salts per equips als Jocs Panamericans, el 1955 i 1959.
Va morir en un accident de trànsit el 25 de març de 1965.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Rubén Uriza». [Consulta: 4 desembre 2023].
# Vall de Viù

La Valle di Viù (arpità Vâl di Viù) és una vall alpina situada als Alps de Graia a la província de Torí. És la més meridional de les tres Valls de Lanzo.

## Geografia

Excavada a la branca homònima del riu Stura di Lanzo, és disposada en direcció est-oest a l'alta vall, cap al nord del fons de la vall. Allí hi ha un petit llac artificial, el Llac de Malciaussia a 1805 m s.l.m. i el més gran Llac de la Rossa a 2718 m s.l.m..
Darrere la Vall de Viù, la Vall de Susa i la Vall de Ribon (francesa), s'alça a 3.538 m el Rocciamelone.

### Valls laterals

* Vallorsera

### Cims principals

La vall és envoltada, entre d'altres, pels cims:
* Rocciamelone - 3.538 m
* Croce Rossa - 3.566 m
* Punta d'Arnas - 3.560 m
* Monte Lera - 3.355 m
* Punta Sulè - 3.384 m
* Punta Lunella - 2.772 m
* Monte Civrari - 2.302 m
* Monte Rognoso - 1.959 m
* Monte Arpone - 1.602 m
* Monte Colombano - 1.658 m
* Il Turu - 1.355 m

### Centres principals

* Usseglio
* Lemie
* Viù

### Refugis alpins

Per a facilitar la sortida als cims de la vall i l'excursionisme d'alta muntanya, la vall és dotada d'alguns refugis alpins
* Refugi Santa Maria - 3.526 m
* Refugi Ernesto Tazzetti - 2.642 m
* Refugi Luigi Cibrario - 2.616 m
* Bivacco san Camillo - 2.718 m
* Refugi Vulpot - 1.805 m
# Pericoma hiera

Pericoma hiera és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nord-amèrica: el Canadà (la Colúmbia Britànica) i els Estats Units (Montana i Wyoming).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Aquatic Dipteran Species and Synonyms Arxivat 2012-12-31 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Platja del Cau del Llop

La platja del Cau del Llop és una platja del municipi de Llançà (Alt Empordà) situada en una zona urbanitzada, a gairebé un quilòmetre del nucli urbà del Port de Llançà. És una platja força tancada i protegida de mar obert per trams de roques a nord i a sud. Està emmarcada per un penya-segat en semicercle. Té una longitud de 140 m i una amplada mitjana de 25 m, de sorra molt gruixuda i un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. No disposa de cap servei, tot i que a l'estiu hi ha un parell de quiosquets. Davant de la platja, cap al nord, hi ha les illes del Falcó, un grup de roques molt properes a la costa que són idònies per al busseig.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
La carretera GI-612, que va de Llançà al Port de la Selva, passa propera a la platja, però no hi ha zona d'aparcament. S'hi accedeix pel camí de ronda, que coincideix amb el GR-92.

## Referències

* 1 2 3 «Platja del Cau del Llop». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platja del Cau del Llop». Ajuntament de Llançà.
* 1 2 «Cau del Llop». Catalunya.com.
# Asteri el Sofista

Asteri el Sofista —Ἀστέριος— (mort el 341 dc) fou un filòsof i teòleg arrià del que pocs dels seus escrits s'han pogut recuperar íntegrament. Podria haver estat alumne de Llucià d'Antioquia. S'han conservat fragments del seu Syntagmation a l'obra d'Atanasi i de Marcel d'Ancira.
Segons Hanson, havia apostatat durant la persecució de Dioclecià, i per això no fou mai nomenat prevere ni bisbe. Als fragments que s'han conservat de la seva obra, Asteri afirma que Crist fou el primer dels éssers creats per Déu Pare, i fou creat per un desbordament del seu propi poder abans de l'inici dels temps. Tanmateix, Déu Pare i Déu Fill, tot i ser diferents, estan sempre en perfecta harmonia i entesa entre ells, i per això es pot afirmar que són "un" (Jn 10:30). També afirmà que tots els epítets aplicats a Crist poden aplicar-se també a la humanitat.

## Referències

* ↑ Els seus treballs estan llistats a Mauritius Geerard, Clavis Patrum Graecorum. Volumen II: Ab Athanasio ad Chrysostomum, (Turnhout: Brepols 1974) p. 137–39.
* ↑ R.P.C. Hanson, The Search for the Christian Doctrine of God (1988), p. 32-41. has a long discussion and a translation of all his fragments. The underlying Greek text is found in Marcus Vinzent. Asterius von Kappadokien, Die Theologischen Fragmente. Supplements to Vigiliae Christianae 20. (Leiden: Brill, 1993).
# Žiar (Žilina)

* No s'ha de confondre amb Žiar (Banská Bystrica).
Žiar és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1349.
# Atàxia

L' atàxia (del grec a- que significa 'negatiu' o 'sense' i taxiā que significa 'ordre') és un símptoma o malaltia que es caracteritza per provocar la descoordinació en el moviment de les parts del cos de qualsevol animal, inclòs l'ésser humà.

## Vegeu també

* Atàxia de Friedreich
* Ataxiatelangièctasi
* Malaltia de Machado-Joseph

## Referències

* ↑ Schmahmann JD «Disorders of the cerebellum: ataxia, dysmetria of thought, and the cerebellar cognitive affective syndrome». J Neuropsychiatry Clin Neurosci, 16, 3, 2004, pàg. 367–78. DOI: 10.1176/appi.neuropsych.16.3.367. PMID: 15377747.

## Enllaços externs

* Associació Catalana d'Atàxies Hereditaries (ACAH) Pàgina web de l'Associació Catalana d'Atàxies Hereditaries (ACAH).
Viccionari
# Vall de Zermatt

La vall de Zermatt, o vall de Sant Nicolau (Mattertal o Nikolaital en alemany), és una vall del cantó del Valais que s'estén de Zermatt a Stalden.

## Pics

* Barrhorn (3.610 m)
* Brunegghorn (3.833 m)
* Bishorn (4.153 m)
* Weisshorn (4.505 m)
* Zinalrothorn (4.221 m)
* Ober Gabelhorn (4.063 m)
* Unter Gabelhorn (3.392 m)
* Dent Blanche (4.357 m)
* Tête Blanche (3.710 m)
* Dent d'Hérens (4.171 m)
* Cerví (4.478 m)
* Petit Cerví (3.883 m)
* Breithorn (4.164 m)
* Pollux (4.092 m)
* Castor (4.223 m)
* Lyskamm (4.527 m)
* Mont Rosa (4.634 m)
* Gornergrat (3.135 m)
* Strahlhorn (4.190 m)
* Rimpfischhorn (4.199 m)
* Allalinhorn (4.027 m)
* Alphubel (4.206 m)
* Täschhorn (4.491 m)
* Dom (4.545 m)
* Lenzspitze (4.294 m)
* Nadelhorn (4.327 m)
* Balfrin (3.796 m)
* Mettelhorn (3.406 m)

## Poblacions

* Stalden (creuament de la vall de Zermatt i de la vall de Saas) (795 m)
* Embd (1.356 m)
* Grächen (1.619 m)
* Saint-Nicolas (1.120 m)
* Herbringgen (1.260 m)
* Randa (1.406 m)
* Täsch (1.449 m)
* Zermatt (1.608 m)

## Transport

Des de 1891, la vall és accessible pel ferrocarril de Visp-Zermatt. La carretera s'enfila des del 1937, només fins a Täsch. Es va perllongar a Zermatt el 1972, però la població es va oposar a una obertura pública. Per tant, l'accés a aquesta darrera secció queda subjecte a l'autorització.

## Referències

* ↑ «Saint-Nicolas, vallée de» (en francès). hls-dhs-dss.ch. [Consulta: 27 setembre 2019].
* ↑ Géraldine Sauthier. Pouvoir local et tourisme: Jeux politiques à Finhaut et Zermatt de 1850 à nos jours (en francès). Éditions Alphil, 10 de juny de 2016, p. 386. ISBN 978-2-88930-105-8.
# Pericoma insularis

Pericoma insularis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: l'illa de Sardenya.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Maria Àngela Martí Galí

Maria Àngela Martí Galí (Barcelona, segle xviii) fou una impressora catalana.

## Biografia

L'activitat impressora i llibretera dels Martí comença el 1700, quan Joan Pau Martí, el seu marit, adquireix la impremta de Sebastià de Cormellas, la família del qual, al seu torn, havia comprat la impremta d'Humbert Gotart el 1591. La vídua de Joan Pau, Maria, dirigeix el taller entre 1723-1737. La temàtica dels llibres publicats és fonamentalment religiosa.
L'època més esplendorosa de la Impremta Martí correspon a la dirigida per la vídua del seu fill Maur, Maria Àngela (1754-1770), ajudada pel mestre impressor, Antoni Rovira. Tot i continuar amb l'edició de llibre religiós, del qual publicà 130 títols, Maria Àngela imprimí les Novelas exemplares de María de Zayas (1764) i llibres de cuina com el de Francisco Martínez Montiño, Arte de cocina, pasteleria, vizcocheria y conservaria (1763); compaginà l'edició de llibres amb les impressions tipogràfiques que venia en una llibreria, de la qual era propietària, especialitzada en gravats xilogràfics i calcogràfics i en l'estampació de material efímer divers, alhora que també els distribuïa a altres comerços de la ciutat i a venedors ambulants. La importància d'aquesta darrera activitat es constata en l'acurada descripció de les eines i dels materials que fa en el seu testament i en el gran nombre d'ells que acumulà (AHPB, notari Lorenzo Madriguera Famades (1770), fol. 237, 249 i 339-389).
La impremta passa a denominar-se Oliver Martí quan Ignàsia, filla de Maria Àngela i Maur, es casa amb el llibreter de Barcelona Francesc Oliver; i torna a canviar de nom en el moment en què una neta de Maria Àngela, filla del matrimoni Oliver Martí, es casa amb el llibreter saragossà Valerio Sierra. Amb la denominació Sierra i Martí la impremta i llibreria roman activa fins al primer terç del segle xix.
La Biblioteca de Reserva de la Universitat de Barcelona conserva més de 150 obres publicades per Maria Àngela Martí així com diversos exemples de les seves marques d'impressor, que la que van identificar al llarg de la seva trajectòria professional.
Només a la ciutat de Barcelona al llarg del segle xviii trobem altres noms de dones impressores: Maria i Teresa Mas Llach, Teresa Pou i Eulàlia Massià i la nostra biografiada, Teresa Mas Llach.

## Referències

* 1 2 3 4 Diccionari biogràfic de dones. «Maria Àngela Martí Galí». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 2015-10-07. [Consulta: 6 octubre 2015].
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Base de dades Marques d'impressors: Martí, Maria Àngela, m. 1770». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Diccionari biogràfic de dones. «Teresa Mas Llach». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 2015-10-06. [Consulta: 6 octubre 2015].
# Poblat iberoromà de Sant Josep

El Poblat Iberoromà de Sant Josep, situat en la població de La Vall d'Uixó, al paratge de Sant Josep, al "Turó de Sant Josep", al costat de l'Ermita de la Sagrada Família, a la comarca de la Plana Baixa, està constituït per les restes d'una antiga ciutat emmurallada datada de l'Edat de Bronze, encara que va ser abandonat fins als segles iv i V. Està catalogat, de forma genèrica, com Bé d'Interès Cultural, amb anotació ministerial R-I-55-0000620, i data d'anotació 20 de desembre de 1999.
Les restes (constituïts per: una considerable part de l'acròpoli, la muralla, dues torres quadrades, carrers, escales i restes d'habitacles) ens permeten considerar que el poblat comptava amb muralles (de fàbrica de maçoneria, utilitzant pedres irregulars i ajustades. De petites dimensions), torres (de planta quadrangular, de les quals queden vestigis de dos d'elles) i habitatges.
L'Ajuntament de Vall Uxó va dur a terme una sèrie de treballs per a la recuperació del Poblat íbero de Sant Josep.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 11 setembre 2018].
* 1 2 «Poblado ibérico-romano del Cerro de San José» (en castellà). [Consulta: 11 setembre 2018].
* 1 2 turismodecastellon@dipcas.es, Patronato Provincial de Turismo de Castellón. «Poblado Ibero-romano de Sant Josep (Vall d`Uixó), arqueología y turismo» (en castellà). [Consulta: 11 setembre 2018].
* 1 2 «Galería Poblado Íbero - Coves de Sant Josep» (en castellà). [Consulta: 11 setembre 2018].
* 1 2 «Pueblo con encanto: La Vall d´Uixó (Castelló)». [Consulta: 11 setembre 2018].
* ↑ Deportiva, GrupoWeb. «Pueblo del Club La Vall e imagenes del Pueblo.». Arxivat de l'original el 2018-09-11. [Consulta: 11 setembre 2018].
* ↑ «La Vall d'Uixó recupera el Poblado Íbero de San José | Castellón Información» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 setembre 2018].
# Asterisc

Un asterisc, també anomenat estelet és un signe tipogràfic que s'escriu *. El seu nom ve del fet que sembla un petit estel.
L'asterisc s'introdueix al text per a referir-se a una nota a peu de pàgina (encara que se sol indicar més sovint mitjançant números en superíndex). Diversos asteriscs indiquen un mot censurat, usualment perquè és un vulgarisme, tabú o poc adequat al context (com els renecs, per exemple).

## Informàtica

El seu nom, abreujant el d'estelet, sol ser de vegades estel.
A la missatgeria instantània i xats s'usa per corregir un text anterior mal escrit i que pot donar lloc a confusions.
Indica qualsevol caràcter en els noms de fitxers i comandes de programa, per exemple *.doc llista tots els documents amb l'extensió .doc sense importar el títol. Pot usar-se com una paraula o substituint una o més lletres.
En determinats programes i en calculadores equival al signe de la multiplicació. En la majoria de formularis, indica camp obligatori per omplir.

## Altres usos

En lingüística té dos usos diferents: pot indicar una forma incorrecta segons la norma de la gramàtica o, en parlar de llengües antigues, una forma reconstruïda, de la qual no es té constància escrita sinó que s'ha deduït pel comparatisme o altres mètodes similars.
L'ús original, nascut a l'edat mitjana i mantingut, és el d'indicar la data de naixement d'una persona (mentre que la creu indica la mort). Era un símbol de l'escut d'armes.
En matemàtiques, indica convolució.

## Referències

* ↑ «Diccionari Català-Valencià-BalearB». [Consulta: 17 juliol 2022].
* 1 2 3 «Asterisc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Sangles i Moles, Ramon. «L'Asterisc». A: Edicions SPD. Compendi de normes d'estil. Manual per a redactors i correctors. 5ª, p.71. ISBN 9788461416158 [Consulta: 28 febrer 2014]. Arxivat 27 de març 2014 a Wayback Machine.
# Xenophrys dringi

Xenophrys dringi és una espècie d'amfibi que viu a Brunei i Malàisia.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M. & Yambun, P. 2004. Xenophrys dringi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 de gener de 2008.
# Atà (nom)

Atà és un nom masculí àrab (àrab: عطاء, ʿAṭāʾ) que literalment significa ‘regal’, ‘present’, ‘do’. Si bé Atà és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Ata, Ata' ... Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.
Vegeu també Atà-Al·lah i Atiyya.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «عطو». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «عطا» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Lluc Oliveras

Lluc Oliveras (Barcelona, 1977) és un escriptor, guionista, director de cinema i compositor català.

## Obra
### Novel·les

* 2005: La meva vida en joc. Editorial Belaqva
* 2010: Confessions d'un gánster de Barcelona. Edicions B
* 2012: El gran cop del gánster de Barcelona. Edicions B
* 2012: La meva vida en joc. L'origen del gánster de Barcelona. Edicions B
* 2013: El Mètode Gaudí. Edicions B
* 2015: Els Professionals. Off Versàtil
* 2017: Barcelona Noir - Districte IV. Kailas
* 2017: Venjança d'una sicària. Edicions B, Mèxic

### Relats

* 2014: Falses aparences. Antologia "Tots són sospitosos". Editorial Pa de lletres

### Llargmetratges

* 2014: M'acompanyes?

### Discografia

* 2010: L.P Maledetta “Un salt al buit”
* 2012: OST La Cripta de la colònia Güell d'Antoni Gaudí
* 2012: OST Gaudí Humà
* 2009: OST UTE: Aprenent a viure en llibertat
* 2008: OST Paper Mullat
* 2007: OST Objectiu 7,62mm
* 2006: OST Oro Blanco
* 2005: OST Professionals

## Referències

* ↑ «Lluc Oliveras». Culturamas, la revista de información cultural, 21-12-2010 [Consulta: 15 març 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'Editorial de les seves novel·les Edicions B
* web de catalan films sobre l'autor
* Pàgina de Lluc Oliveras
# Pimelodella brasiliensis

Pimelodella brasiliensis és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Arroyomolinos

«Arroyomolinos» té aquests significats:
* Arroyomolinos (Madrid), un municipi de la comunitat autònoma de Madrid.
* Arroyomolinos (Càceres), un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura.
* Arroyomolinos de la Vera, un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura.
* Arroyomolinos de León, un municipi de la província de León, a la comunitat autònoma d'Andalusia.
# Xenophrys giganticus

Xenophrys giganticus és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Guanfu, W. & Datong, Y. 2004. Xenophrys giganticus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 de gener de 2008.
# Attack on a China Mission

Attack on a China Mission és una pel·lícula muda de 1900, dirigida per James Williamson, un representant de l'Escola de Brighton. La pel·lícula mostrava alguns mariners venint al rescat de la muller d'un missioner matat per Bóxers.

## Innovacions tècniques

James Williamson va innovar amb aquesta pel·lícula incorporant un tall d'angle invers i dos dotzenes d'actors, mentre que la majoria de les pel·lícules d'aquella època tenien només un protagonista. Aquesta escena es va dividir en 4 escenaris: les víctimes, els atacants, les tropes de salvament i la fugida dels atacants. Aquesta alternança dramàtica d'escenaris va ser un gran progrés narratiu cinematogràfic que no s'havia vist abans.

## Producció

El director, inspirat per Georges Mélies, va fer la pel·lícula per respondre a una demanda pública de pel·lícules sobre la Rebel·lió dels Bòxers, la qual va començar en els mesos primerencs de 1900. Segons Michael Brooke, Williamson "va arribar a assegurar-se que tot fos tant autèntic i va cosir una senyal en anglès i xinès; també va dibuixar en el fons d'aquesta senyal amb químics els forats de les bales i de les explosions".

## Referències

* ↑ Brooke, Michael. «Attack on a China Mission». [Consulta: 24 abril 2011].
* ↑ «Attack on a China Mission» (en anglès). [Consulta: 18 desembre 2014].