OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sergi Enrich Ametller

Sergi Enrich Ametller (Ciutadella de Menorca, Menorca, Illes Balears, 26 de febrer del 1990) és un futbolista menorquí que juga a la SD Huesca cedit pel Reial Saragossa.

## Carrera esportiva

Va arribar al Reial Mallorca a l'edat de cadet, i ha estat un fix de les seleccions balears i de l'espanyola.
Va debutar amb el primer equip del Reial Mallorca al Trofeu Illes Balears; va realitzar les pretemporades de 2008/09 i 2009/10 a Kössen (Àustria) a les ordres de Gregorio Manzano i de la mà del mateix entrenador, el 24 de gener de 2010 va debutar en primera divisió en l'enfrontament davant del Reial Club Esportiu Espanyol. El menorquí sortia al terreny de joc en el minut 67 en substitució de Fernando Varela i era partícipe del empat a un davant dels Pericos. Després de la seva debut en Primera, el míster va tornar a confiar en ell per la Copa del Rei. La temporada 2010/11 es van alternar partits entre Segona B i Primera, disputant en la primera jornada el seu primer partit com a titular contra el Reial Madrid CF
La temporada 2011/12 va jugar amb el Real Club Recreativo de Huelva, disputant 27 partits i marcant 7 gols.
La temporada 2013/2014 va marcar 10 gols que li servirien per ser el màxim golejador de la seu equip i així quedar la permanència un any més del Club Deportivo Numancia. Les següents temporades augmenten els seus registres, marcant 16 gols i aconseguint un any més la salvació. Aquests bons números li van permetre fitxar per la SD Eibar de la primera divisió.
En la seva primera temporada a SD Eibar es va fer amb la titularitat i va aconseguir una vegada els gols en el seu debut en la primera divisió. El 10 de febrer es va fer oficial la seva renovació pel SD Eibar. La temporada 16/17 va ser el màxim golejador del seu club i va obtenir un reconeixement per això.
L'octubre de 2016, ell i el seu company Antonio Luna es van veure involucrats en l'emissió d'un vídeo sexual entre ells i una dona que es va fer viral a internet; malgrat aquest afer, va marcar 11 gols durant la temporada 2016-17, ajudant l'equip a acabar desè a la lliga.
Enrich va romandre al club basc les temporades següents, tot signant nous contractes el febrer de 2017 i el maig de 2019, aquest darrer lligant-lo al club fins al juny de 2021.

## Referències

* ↑ «Espanyol Barcelona - RCD Mallorca». Transfermarkt. [Consulta: 14 setembre 2010].
* ↑ «Antonio Luna and Sergi Enrich apologise after sex video appears». BBC Sport, 06-10-2016. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «El Eibar de Mendilibar, con bajas y algunas dudas» (en castellà). La Opinión de Málaga, 16-08-2017 [Consulta: 16 novembre 2017].
* ↑ «Sergi Enrich amplía su contrato con el Eibar hasta 2019» (en castellà). Mundo Deportivo, 09-02-2017.
* ↑ «El Eibar renueva al delantero Sergi Enrich hasta junio de 2022» (en castellà). La Vanguardia, 10-05-2019.

## Enllaços externs

* Perfil oficial al web Mallorca Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. (castellà)
* Perfil a BDFutbol (anglès)
* Perfil a Futbolme (castellà)
* Perfil a Transfermarkt (anglès)
# Cai E

Cai E (xinès simplificat: 蔡锷; xinès tradicional: 蔡鍔; pinyin: Cài) (Shaoyang província de Hunan, 18 de desembre de 1882 - Fukuoka (Japó), 8 de novembre de 1916) va ser un polític, revolucionari i senyor de la guerra xinès.
En néixer va rebre el nom de Cai Genyin. De jove va ser alumne de l'Acadèmia Yuelu un dels centres més antics i prestigiosos de la Xina i el 1899 va anar a estudiar al Japó, De tornada al seu país va participar en el moviment contra la dinastia Qing però davant el fracàs de l'aixecament se'n va anar altre cop al Japó on s'adherí al moviment republicà Tongmenghui i participà en la Revolució Xinhai. Amb el triomf dels opositors va esdevenir Comandant en Cap del Govern Militar de Yunan. Arran de l'autoproclamació de Yuan Shikai com a emperador, les tropes de Cai, inferiors en nombre, van derrotar el seu exèrcit a Sichuan, fet que va obligar-lo a renunciar al tron. Quan Yuan Shikai va morir, els cabdills militars van ambicionar més poder i sorgiren diverses organitzacions rivals.
Cai exercí una gran influència sobre Zhu De que seria un dels grans líders de les tropes comunistes. Va morir als 33 anys poc després de la seva arribada al Japó per sotmetre's un tractament mèdic arran d'una malaltia que va contraure durant el conflicte bèl·lic.

## Bibliografia

* Chinese and Americans: A Shared History de Xu Guoqi ;Harvard University Press. Cambridge. Massachusetts. 2014. ISBN 978-0-674-05253-6. Pàg.191
* http://english.cntv.cn/special/1911/20110923/111825.shtml Arxivat 2018-02-27 a Wayback Machine.
* http://gbtimes.com/life/shaping-chinese-history-general-cai-e Arxivat 2016-12-25 a Wayback Machine.
* http://history.cultural-china.com/en/47History7243.html Arxivat 2016-09-06 a Wayback Machine.
* http://www.ohioacademyofhistory.org/wp-content/uploads/2013/04/2003McGrath.pdf
* http://www.republicanchina.org/Manchu-New-Army-New-Adm.pdf
# Parque Harriague

El Parque Harriague és un parc natural ubicat a la ciutat de Salto, al nord-oest de l'Uruguai. Té una zona boscosa destacada i és seu d'una reserva forestal on habiten més de 150 espècies diferents d'animals. El parc, amb unes 4.000 hectàrees, rep el seu nom en homenatge a l'empresari francès d'origen basc Pascual Harriague, que va introduir el 1870 una nova varietat de raïm per a la seva producció i comercialització al país, la varietat tannat.

## Referències

* ↑ (castellà) Pàgina web oficial de l'Ambaixada de l'Uruguai al Paraguai Arxivat 2009-06-27 a Wayback Machine.
# Carlo Alberto Pizzini

Carlo Alberto Pizzini (Roma, 22 de març de 1905 – 8 de setembre 1981) va ser un compositor italià.

## Biografia

Carlo Alberto Pizzini va estudiar composició amb Ottorino Respighi. Es va diplomar al conservatori de Bolònia el 1929.
Als 19 anys va fundar a Roma el Concerti per l'educazione musicale degli studenti amb el suport del Ministeri d'Educació. Del 1932 al 1937 va treballar com a inspettore per la musica de la Società Italiana degli Autori ed Editori (SIAE), qui el 1954 el nomenarà. Del 1938 al 1970 va ocupar càrrecs importants a la RAI. Fou admès a l'Accademia di Santa Cecilia el 1942, i en va ser vicepresident des del 1973 fins a la seva mort. El 1967 fou elegit per a l'Accademia Filarmonica di Bologna, un honor especialment important perquè dos segles abans la mateixa acadèmia havia concedit la mateixa distinció a Mozart.
Pizzini va representar la RAI i l'Accademia di Santa Cecilia en els jurats de prestigioses competicions internacionals i al Consell d'Europa a Estrasburg. Com a director, realitza concerts arreu del món, interpretant les seves pròpies composicions. Escriu música de tot tipus, des de música de cambra a música per a cors, orquestres i bandes fins a teatre, televisió i música de cinema. Les obres de Pizzini han estat interpretades per directors famosos com Jean Martinon, Bernardo Molinari i Carl Schuricht a l'Orquestra Filharmònica de Berlín, i en nombroses institucions musicals italianes com el Mausoleu d'August, La Scala de Milà, l'orquestra de la Fenice de Venècia i al Teatre Regio de Parma i, al món, al Carnegie Hall de Nova York, el Salzburg Mozarteum i l'Odeó d'Herodes d'Atenes.
Entre altres honors, el 1975 va rebre la gran creu de l'Orde al Mèrit de la República Italiana, també fou cavaller de la Legió d'Honor, cavaller de l'Orde de Sant Gregori el Gran i creu de l'Orde al Mèrit de la República Federal Alemanya. També va rebre un dels Premis Ondas 1955

## Obres

* 1927 Tre canti popolari giapponesi per tenor i orquestra
* # Kin-gna – Mon-gna
* # Komori-uta
* # Sa-ku-ra
* 1928 Dardanio
* 1929 Sarabanda e fuga per quartet de corda
* 1930 Scherzo in stile classico
* 1930 Sarabande Omaggio a Corelli
* 1931 Il poema delle Dolomiti, poema simfònic
* 1932 Strapaese, impressioni dal vero
* 1940 Al Piemonte, tríptic simfònic per orquestra
* # Insegne gloriose
* # Notturno sulle Alpi
* # Macchine e cuori (La Fiat)
* 1941 Grotte de Postumia
* 1959 Ouverture tascabile
* 1962 In te, Domine, speravi fresc simfònic
* 1969 Concierto para tres hermanas per guitarra i orquestra

## Referències

* ↑ Concerto al Liceo Torquato Tasso, 1928-04-23.
* ↑ «Pizzini, Maestro Carlo Alberto». Web oficial del President de la república italiana, 18-04-2017.

## Enllaços externs

* web oficial de Carlo Alberto Pizzini
# Encantado

Encantado és un barri de classe mitjana i mitjana-baixa localitzat en la Zona Nord carioca. Partido Alto, Telenovel·la de la Rede Globo, va ser, en part, ambientada allà.
És un dels que formen la regió del Grande Méier. Té com a límits els barris d'Água Santa, Piedade, Abolição i Engenho de Dentro. El seu IDH, l'any 2000, era de 0,877, el 35 millor de la ciutat de Rio.

## Història

És tallat pel Ferrocarril Central do Brasil, administrada per Supervia, i per la via expressa Linha Amarela. L'estació ferroviària va ser desactivada a l'inici de la dècada dels 70. A Encantado van viure el poeta Cruz i Sousa i Aracy de Almeida, cantant i jurat del programa Sílvio Santos. Retratat en la telenovel·la de la Rede Globo Partido Alto, d'Aguinaldo Silva i Gloria Perez, el barri té aquest nom per una llegenda que parla d'un drapaire que va desaparèixer com per encant en les aigües llavors clares del Riu Faria.

## Dades

El barri d'Encantado forma part de la regió administrativa del Méier. Els barris integrants de la regió administrativa són: Abolição, Água Santa, Cachambi, Encantado, Engenho de Dentro, Engenho Novo, Jacaré, Lins de Vasconcelos, Méier, Piedade, Pilares, Riachuelo, Rocha, Sampaio, São Francisco Xavier i Todos os Santos.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «IDH dos bairros da cidade do Rio de Janeiro - WikiRio» (en portuguès). www.wikirio.com.br. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «IDS RIO BAIRROS 2000» (en portuguès). [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Partido Alto – Memória» (en portuguès brasiler). [Consulta: 29 novembre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# Comunitat de comunes del Porhoët

La Comunitat de comunes del Porhoët (en bretó Kumuniezh kumunioù Bro Porc'hoed) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament d'Ar Mor-Bihan a la regió Bretanya, al País de Ploërmel - Cœur de Bretagne. Té una extensió de 175,06 kilòmetres quadrats i una població de 5.410 habitants (2009).

## Composició

Agrupa 6 comunes :
* Évriguet
* La Trinité-Porhoët
* Guilliers
* Ménéac
* Mohon
* Saint-Malo-des-Trois-Fontaines

## Vegeu també

* Intercomunalitats de Morbihan

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes del Porhoët Arxivat 2007-07-28 a Wayback Machine.
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Verzé

Verzé és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 722 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 2001-2008 | Robert Douarre |
| 2008- | Jean-Pierre Lenoir |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 462 | 531 | 515 | 579 | 575 | 638 | 722 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Vigdís Finnbogadóttir

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Vigdís Louise Finnbogadóttir (Reykjavík, 15 d'abril de 1930) és una política islandesa que ha estat la quarta Presidenta d'Islàndia de l'1 d'agost de 1980 a l'1 d'agost de 1996. Fou la primera dona presidenta no només del seu país, sinó de tot Europa, a més de la primera dona que ha estat elegida democràticament per ser cap d'estat a tot el món, i la que ha tingut un mandat més llarg (16 anys exactes).
Com que el seu cognom és un patronímic, els seus compatriotes l'anomenen simplement "Vigdís". Va estudiar a les Universitats Sorbona i de Grenoble. Abans de ser elegida, exercia de professora de literatura i directora teatral. La seva actuació política es va centrar en el medi ambient, l'educació, la joventut i la llengua islandesa. El 1984 fou reelegida sense rivals, i el 1988 amb un 92% dels vots al seu favor. Actualment, és ambaixadora de la UNESCO per les llengües, i membre del Club de Madrid d'exdirigents per la pau al món.

## Referències

* ↑ «Iceland: Heads of State: 1944-2016». Archontology.org. [Consulta: 12 agost 2016].
* ↑ «Fullveldi Íslandsː Íslensku forsetarnir». Fullveldi. [Consulta: 12 agost 2016].
* ↑ «Club of Madrid: Vigdís Finnbogadóttir». Club de Madrid, 2003. Arxivat de l'original el 18 de maig 2015. [Consulta: 14 maig 2015].(castellà)
* ↑ «Club de Madrid: Miembros (letra F)». Club de Madrid, 2003. Arxivat de l'original el 18 de maig 2015. [Consulta: 14 maig 2015].(castellà)
# Vigarano Mainarda

Vigarano Mainarda és un municipi de 6.967 habitants de la província de Ferrara. Les seves frazioni són Borgo, Castello, Coronella (en part), Diamantina, Madonna dei Boschi (en part), Tortiola.
Les comuni limítrofes són Bondeno, Ferrara, Mirabello, Poggio Renatico.
Els seus habitants s'anomenen vigaranesi.
El patró és Sant'Antonio di Padova (Vigarano Mainarda), Santi Pietro e Paolo (Vigarano Pieve), festiu el 13 de juny (Vigarano Mainarda), i el 29 de juny (Vigarano Pieve).
El nom de l'alcalde (Sindaco) és Daniele Palombo, des del 30 de maig de 2006, del partit lista civica

## Història

El nom Vigarano deriva del nom romà Vicus Varianus que probablement indicava les possessions de Varius. Havia de ser a la vora de la via Æmilia Altinate que portava a Este i a Altinum
El territori ha estat subjecte durant els segles a inundacions i als canvis del curs dels rius Po i Reno, avui encara amb traces evidents en forma de dics i llits vells. A l'edat mitjana l'assentament principal era a l'àrea de l'actual Vigarano Pieve, que es trobava en el curs principal de Po. Al segle xii, amb el trencament de Ficarolo, el Po va canviar el seu curs principal, abandonant el territori de Vigarano.
La part del sud del territori estava dominat en aquella època per la família Mainardi, que havia construït una torre, anomenada Torre Mainarda, que va donar el nom que avui identifica la població.

## Ciutadans il·lustres

* Paolo Mazza (1901-1981), entrenador de la ‘’Nazionale di calcio dell'Italia’’ i president de l'Spal
* Carlo Rambaldi (1925), artista d'efectes especials de cinema, guanyador tres vegades d'un oscar.
# Vigasio

Vigasio és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 110 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 14 quilòmetres al sud-oest de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 10.326 habitants.
Vigasio limita amb els següents municipis: Buttapietra, Castel d'Azzano, Isola della Scala, Nogarole Rocca, Povegliano Veronese, Trevenzuolo i Villafranca di Verona.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Vineyard (Califòrnia)

Vineyard és una concentració de població designada pel cens del Comtat de Sacramento a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 10.109 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Vineyard tenia 10.109 habitants, 3.267 habitatges, i 2.731 famílies. La densitat de població era de 480,1 habitants/km².
Dels 3.267 habitatges en un 50% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,1% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 16,4% no eren unitats familiars. En l'11,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,5% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 36,8% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 5,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.192 $ i la renda mediana per família de 66.929 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.877 $ mentre que les dones 37.195 $. La renda per capita de la població era de 24.178 $. Entorn del 2,1% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Vineyard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Vineyard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# William Jones

William Jones és el nom dels següents personatges:
* William Jones (matemàtic) (~1675 - 1749), matemàtic gal·lès
* William Jones (filòleg) (1746 - 1794), lingüista, jutge i poeta britànic, fill del matemàtic William Jones
* William Jones (antropòleg) (1871 - 1909), antropòleg d'Oklahoma, de la tribu sauk i fox
# William Jones (antropòleg)

William Jones, també conegut com a Megasiawa o Black Eagle (Reserva Sauk & Fox, Oklahoma, 1871 - Cayagan, Filipines, 1909) fou un antropòleg estatunidenc d'origen fox i sauk. Era fill del mestís Henry Clay Jones/Bald Eagle i una anglesa, restà orfe a l'any i es crià amb la seva àvia fox Katiqua, filla del cap fox Washi-ho-wa. Va fer de cowboy i es graduà en antropologia a Harvard. El 1900 va obtenir diversos premis pels seus estudis sobre antropologia americana i visità diverses tribus de les planures el 1902-1906. Aleshores va marxar a les Filipines, on va morir en una disputa banal.

## Enllaços externs

* Biografia
# Visentu Porru

Visentu Porru (Villanovafranca, Marmilla, Sardenya, 1773 - Càller, 23 de març de 1836) fou un religiós lingüista i filòleg sard.
Fou un sacerdot que treballà com a professor i bibliotecari de la Universitat de Càller. Fou un dels primers a defensar l'especifitat cultural i lingüística sarda com a llengua diferenciada de l'italià. Considerat com un dels primers codificadors lingüístics, va escriure Saggio di grammatica sul dialetto sardo meridionale (1811), i el Nou dizionariu sardu italianu (1832-1834).

## Obres

* Nou dizionariu universali sardu-italianu, Casteddu [Cagliari] 1832–1834, 641 pàgines
** Dizionariu sardu italianu, Cagliari 1981.
** Nou dizionariu universali sardu-italianu, Marinella Lörinczi, 3 Bde., Nuoro 2002, 468+367+442
** Vocabolario Sardo Meridionale Italiano, Nuoro 2004.
* Dizionariu sardu-italianu, Casteddu [Cagliari] 1866, 1427 Seiten; 2 Bde., Bologna 1967, Sala Bolognese 1976, 1985.
* Saggio di gramatica sul dialetto sardo meridionale, Cagliari 1811, Sassari 1975.
* Sulla necessità della preghiera con varj avvisi ai giovani studiosi onde formarli uomini di Dio a un tempo e dello Stato, Cagliari 1825.

## Bibliografia

* Porru Vincenzo Raimondo. Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. A: Pasquale Tola: Dizionario biografico degli uomini illustri di Sardegna ossia storia della vita pubblica e privata di tutti i sardi che si distinsero per opere, azioni, talenti, virtù e delitti. Tipografia Chirio e Mina, Torino 1838, Band 3, S. 193-199. (consultat el 27 d'abril de 2014).
* Johannes Kramer: Die Lexikographie des Provenzalischen, Rätoromanischen, Sardischen und Dalmatinischen. In: Wörterbücher. Ein internationales Handbuch der Lexikographie. Zweiter Teilband, hrsg. von Franz Josef Hausmann/Oskar Reichmann/Herbert Ernst Wiegand und Ladislav Zgusta, Berlin/New York 1990, S. 1891–1905 (hier: S. 1902)

## Enllaços externs

* (italià) Biografia de Vincenzo Raimondo Porru a SardegnaCultura
# Vivesa

Vives i Vidal SA o Vivesa és una empresa dedicada a la cotilleria. L'edifici fabril al municipi d'Igualada forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Consta d'una gran nau principal (fàbrica) i d'una peça rodona (oficines) amb un tancament de mur cortina. En una ampliació recent, s'hi ha afegit un nou edifici (mole) de color marró amb un intent d'alleugerir la façana mitjançant uns panells d'alumini vertical.

## Referències

* ↑ «Vivesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Xalet al carrer Sant Esteve, 2 (Caldes de Malavella)

L'edifici situat al carrer Sant Esteve, 2 és un xalet unifamiliar situat a la urbanització de La Granja del municipi de Caldes de Malavella (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Originàriament estava compost de planta baixa i terrat balaustrat, però aquest ha estat convertit posteriorment en pis i terrat. Planta rectangular i coberta a dues aigües (interrompuda pel nou terrat). Façana amb porta principal flanquejada per dues finestres en arc pla i amb guardapols. A la façana lateral novament dues finestres amb les mateixes característiques i una porxada semi-hexagonal en arc de mig punt motllurat i amb capitells jònics, tancada per una balaustrada. Al pis hi ha finestres en arc de mig punt. Abans de ser reformat tenia una cornisa motllurada i dentallons que donaven pas a un terrat balaustrat. Mur de paret de maó arrebossat i pintat de color blanc.

## Història

Xalet d'estiueig que forma part de la urbanització de la Granja al sud de la població, la construcció de la qual data de l'època de creació d'aquesta urbanització a l'entorn dels anys vint, en el moment d'esplendor de Caldes com a poble d'estiueig i d'activitat balneària. Urbanització anomenada en aquell temps "Colònia La Granja", promoguda per Miquel Picó i Jou, de caràcter residencial.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Esteve, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Walnut Cove

Walnut Cove és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.465 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Walnut Cove tenia 1.465 habitants, 585 habitatges i 374 famílies. La densitat de població era de 234,7 habitants per km².
Dels 585 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,2% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 32,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,5% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 26,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.944 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.953 $ mentre que les dones 24.871 $. La renda per capita de la població era de 16.117 $. Entorn del 8,3% de les famílies i el 12,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Walnut Cove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Walnut Cove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].