OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frankfurt Skyliners

El Frankfurt Skyliners, oficialment conegut per patrocini com Deutsche Bank Skyliners, és un equip alemany de basquetbol de la ciutat de Frankfurt del Main.

## Palmarès

* FIBA Europe Cup (1): 2016
* Lliga alemanya de bàsquet (1): 2004
* Copa alemanya de bàsquet (1): 2000

## Jugadors destacats

* Kai Nürnberger, 1999 - 2003
* Walter Palmer, 2000 - 2001
* Robert Maras, 2000 - 2004
* Tyron McCoy, 2000 - 2001
* Marcus Goree, 2001 - 2002
* Mario Kasun, 2002 - 2004
* Robert Garrett, 2002 - 2004
* Chris Williams, 2003 - 2005
* Tyrone Ellis, 2003 - 2005
* Bernd Kruel, 2004 - 2006

## Enllaços externs

* Web oficial
# Francesc Soler i Llagostera

Francesc Soler i Llagostera (Roda de Ter, 15 d'abril de 1978) és un periodista, escriptor i analista polític català. Llicenciat en periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona. Treballa a Catalunya Ràdio des de l'any 2000, on ha estat editor dels informatius del cap de setmana durant cinc temporades, ha presentat l'espai “L'Entrevista” i durant dos estius (2011 i 2012) ha presentat i dirigit “El Matí de Catalunya Ràdio”. Col·laborador com analista comentant l'actualitat a TV3, 8tv, TVE i Rac -1. Responsable de comunicació de BCN Checkpoint i membre del Comitè Assessor Comunitari de l'HIVACAT (el programa català per al desenvolupament d'una vacuna del VIH). Ha estat casat amb el periodista Oriol Nolis fins al 2017.

## Llibres

* Un perfil propi. Converses amb Santi Vila (2014) Angle Editorial. Converses amb Santi Vila, exalcalde de Figueres i Conseller de Territori i Sostenibilitat
* Homonots. Converses amb 10 gais que han obert camí (2014) Angle Editorial. Entrevistes a gais que han obert camí a Catalunya. Entrevistats: Jordi Llovet, Jaume Santandreu, Miquel Iceta, Jordi Petit, Armand de Fluvià, Llibert Ferri, Ferran Pujol, Ventura Pons, Nazario i Juan P. Juliá.
* Barcelona demà o aquesta tarda (2021) Columna Edicions
* El somriure dels dofins (2023) Columna Edicions

## Referències

* ↑ «El matí de Catalunya Ràdio d'estiu (Francesc Soler)». Catalunya Radio. [Consulta: 24 febrer 2015].
* ↑ «Francesc Soler analista político». RTVE - La noche en 24 hores. [Consulta: 24 febrer 2015].
* ↑ «Programa Jornades VIH 2014». [Consulta: 24 febrer 2015].
* ↑ «Oriol Nolis y su marido, Francesc Soler, en la gala de lucha contra el Sida de Barcelona», 25-11-2014. [Consulta: 24 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Francesc Soler: “L'Església ha sigut durant anys un refugi per a homosexuals”. Diari Ara 16/09/2014
* Presentació del llibre "Perfil propi. converses amb Santi Vila" de Francesc Soler Video
* L'escriptor Francesc Soler presenta Homonots a RKB Video
* Francesc Soler ens presenta la seva primera novel·la: "Barcelona demà o aquesta tarda" Vídeo
# Jo Labanyi

Jo Labanyi és catedràtica al Departament de Llengua Espanyola i Portuguesa a la Universitat de Nova York i especialista en literatura espanyola dels segles XIX i XX. Experta en cinema i cultura visual, particularment durant la dictadura franquista, també s'ha endinsat en estudis de gènere, cultura popular i memòria de la Guerra Civil espanyola. Entre les seves nombroses publicacions destaquen Constructing Identity in Contemporary Spain: Theoretical Debates and Cultural Practice (Oxford University Press, 2002), Género y modernización en la novela realista española (Cátedra, 2011) i el llibre col·lectiu Engaging the Emotions in Spanish Culture and History (Vanderblit University Press, 2016).

## Referències

* ↑ «Jo Labanyi». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Jo Jet i Maria Ribot

Jo Jet i Maria Ribot (JJMR) és un grup d'indie pop català que destaca per les seves lletres plenes de poesia.

## Trajectòria

El 2021, el grup va publicar un EP que versiona cinc cançons del disc Sant Llorenç en col·laboració amb artistes com Marala o El Noi de Tona.
El seu quart treball discogràfic, Febrer // Agost, va ser produït per Sr. Chen, aportant-hi una sonoritat lo-fi, i la seva presentació en directe va inaugurar la primera edició del Festival Encalma, comissariat pel dramaturg Oriol Broggi i el músic Alguer Miquel.

## Discografia

* Viatges i flors (autoeditat, 2014)
* Lliure o descansar (autoeditat, 2016)
* Sant Llorenç (U98 Music, 2020)
* Sant Llorenç / Cara B (EP, 2021)
* Febrer // Agost (Microscopi, 2022)

## Referències

* ↑ «25x25 amb Jo Jet i Maria Ribot a la llibreria Ona de Barcelona». Enderrock.cat, 27-11-2018. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ Sant, Eduard. «La música i la poesia de Jo Jet i Maria Ribot fascinen Casa Orlandai», 04-06-2021. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ Aliberch, Gerard. «Ens ha costat portar bé la incertesa, ens hem sentit molt perdudes». Enderrock.cat, 28-05-2021. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Jo Jet i Maria Ribot inauguraran la primera edició del festival Encalma». Enderrock.cat, 16-11-2022. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Pulsacions accelerades pel cor expandit de Jo Jet i Maria Ribot». Enderrock.cat, 16-09-2018. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ Tisora, Anna. «El millor de la vida ha passat i no ho has gaudit». Enderrock.cat, 26-03-2020. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ Pujols, Marcel. «La incertesa és el gran canvi, des del 2008, que ens defineix com a generació». Enderrock.cat, 10-11-2022. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Els experts - Jo Jet i Maria Ribot ens avancen en exclusiva el nou disc "Febrer // Agost", on cada cançó té un ocell associat». Catalunya Ràdio, 10-11-2022. [Consulta: 16 abril 2023].
# Jonesita

La jonesita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom en honor de Francis Tucker Jones (1905-1993), microscopista de la Universitat de Berkeley (Califòrnia, EUA), que va descobrir el mineral.

## Característiques

La jonesita és un silicat de fórmula química KBa₂Ti₂(Si₅Al)O$_{18}$·nH₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els cristalls són fulles primes, amb les cares {210}, {310} prismàtiques i acabats en cúpula en {101}. Comunament apareix com a rosetes de molts d'aquests cristalls, de fins a 3 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jonesita pertany a «09.DJ - Inosilicats amb 4 cadenes dobles i triples periòdiques» juntament amb els següents minerals: narsarsukita, laplandita-(Ce), caysichita-(Y), seidita-(Ce) i carlosturanita.

## Formació i jaciments

La jonesita apareix en les fractures i cavitats de greenstone esquerdada envoltades d'esquists blaus. Va ser descoberta a la mina California State Gem, al comtat de San Benito (Califòrnia, Estats Units). També ha estat trobada a Vechec, al comtat de Vranov nad Topľou (Regió de Prešov, Eslovàquia) i a l'oceà Atlàntic.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: neptunita, benitoïta, joaquinita-(Ce) i natrolita.

## Referències

* 1 2 «Jonesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juny 2017].
* 1 2 3 «Jonesite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 15 juny 2017].
# Fosfat d'amoni

El fosfat d'amoni és la sal de l'amoni i el fosfat. És un compost químic molt inestable amb la fórmula (NH₄)₃PO₄. Per raó de la seva inestabilitat no té valor comercial. A més de (NH₄)₃PO₄, també hi ha una doble sal relacionada (NH₄)₃PO₄.(NH₄)₂HPO₄ la qual també és inestable.
    (NH₄)₃PO₄ → H(NH₄)₂PO₄ + NH₃
En contrast a la naturalesa fràgil de les sals de triamoni, hi ha el fosfat de diamoni (H(NH₄)₂PO₄) de gran valor principalment com fertilitzant.

## Referències

* ↑ Klaus Schrödter, Gerhard Bettermann, Thomas Staffel, Friedrich Wahl, Thomas Klein, Thomas Hofmann "Phosphoric Acid and Phosphates" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry 2008, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a19_465.pub3
# Friendship (Tennessee)

Friendship és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 608 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Friendship tenia 608 habitants, 246 habitatges, i 171 famílies. La densitat de població era de 180,6 habitants/km².
Dels 246 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,6% hi vivien parelles casades, en un 15,9% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 28% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.583 $ i la renda mediana per família de 35.909 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 19.792 $. La renda per capita de la població era de 14.641 $. Entorn del 16,1% de les famílies i el 23% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Friendship». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Friendship». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Friendship (Nova York)

Friendship és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.176 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Friendship tenia 1.176 habitants, 464 habitatges, i 308 famílies. La densitat de població era de 165,1 habitants per km².
Dels 464 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 27,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.524 $ i la renda mediana per família de 31.442 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.196 $ mentre que les dones 14.554 $. La renda per capita de la població era d'11.182 $. Entorn del 20,8% de les famílies i el 25,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Friendship». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Friendship». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Josep Siré Casas

Josep Siré Casas (Reus, 1924 - Logronyo, 2013) va ser un pintor català.
De jove va treballar com a aprenent al taller de Modest Gené, on coincidí amb Ramon Ferran; va ser també deixeble de Josep Ferré Revascall. Pintor, il·lustrador i gravador, va ser un personatge aventurer. Cap al 1944 es va presentar a París al taller de Picasso, que en veure els seus dibuixos el tingué d'aprenent quasi un any. Seguí viatjant per Europa i Amèrica i en un dels seus viatges, a l'illa d'Ellis, a Nova Jersey, va ser empresonat, però el 1946 se'n va escapar. Marxà a Montevideo (Uruguai) on es va establir durant anys amb la seva dona Margarita, i on va desenvolupar gran part de la seva trajectòria artística. Va haver de marxar de l'Uruguai en un dels episodis de repressió del govern militar, el 1974. Siré va exposar a Buenos Aires, Bordeus, Pau, Breslau, La Paz, Colònia, São Paulo, Montevideo, Barcelona, Sant Sebastià i també a Reus el 1987. Tenia un estil minuciós, de tons foscos, que combinava amb dibuixos molt alegres, però onírics i abstractes.

## Referències

* ↑ «Mor el pintor reusenc Josep Maria Siré casas». Reus Digital. [Consulta: 14-XII-2014].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 614.

## Enllaços externs

* L'home que somiava agafar els núvols amb un fil de niló. Reus Digital
# Josep Sicart i Enguix

Josep Sicart i Enguix (1959) és un polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la IX legislatura.
És llicenciat en Ciències Econòmiques i militant de Convergència Democràtica de Catalunya des de 1987, va ser secretari de l'agrupació de districte Sants-Montjuïc. En gener de 2011 va substituir en el seu escó Francesc Homs i Molist, elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2010. Ha estat secretari de la Mesa de la Comissió d'Interior del Parlament de Catalunya. En 2014 fou nomenat personal eventual d'assessorament especial i assessor tècnic de la Diputació de Barcelona.

## Referències

* ↑ Perfil a convergents.cat, p. 23
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ Anunci de nomenament de personal eventual, BOPB
# Josep Simó i Bofarull

Josep Simó i Bofarull (Reus, 1890 - 1966) va ser un arquitecte català, germà de Jaume Simó i Bofarull.
Va fer el batxillerat als jesuïtes de Barcelona i estudià arquitectura a l'Ecole speciale d'architecture de París. Entre les seves obres destaquen la remodelació del Cine Kursaal, la construcció del Cine Pathé, i de l'edifici que ocupava el Banc de Catalunya a la Rambla de Barcelona. A Reus remodelà el Palau dels marquesos de Tamarit com a seu pel Centre de Lectura, finançat per Evarist Fàbregas, i per a aquest financer, va construir Cal Fàbregas, a la plaça de Catalunya de Reus i va remodelar el Mas dels Frares (la Febró) . A la seva ciutat va construir l'Institut de Puericultura, les oficines de la Casa Sabater i l'estadi del Reus Deportiu. A Salou projectà l'USSA, un establiment de banys i va construir alguns xalets, com el Xalet Torremar, per a Eduard Recasens i Mercadé, avui seu del patronat de turisme de Salou. Va articipar en l'organització de l'urbanisme turístic de la zona. Al final de la seva vida es dedicà a projectes de decoració i va fer propostes per la remodelació del Castell del Cambrer de la seva ciutat. El seu estil arquitectònic és noucentista
Va col·laborar assíduament al Diario de Reus, La Veu del Camp i la Revista del Centre de Lectura. D'ideologia liberal, va ser alcalde de Reus el 1917. Durant la Guerra Civil, i com a cap de Defensa Passiva de Reus, projectà la xarxa de refugis subterranis de la ciutat. Publicà una monografia sobre la salubritat al camp que li valgué l'entrada a la Societat Espanyola d'Higiene.

## Referències

* ↑ «Xalet Recasens o Torremar». Diputació de Tarragona. [Consulta: 14-XII-2014].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 613-614.
* ↑ Manent, Albert «Apunts sobre el noucentisme a Reus». Revista del Centre de Lectura, 2, 2n. trimestre 2002, pàg. 9.

## Enllaços externs

* «Josep Simó i Bofarull». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Front d'Unitat Nacional

El Front d'Unitat Nacional (també conegut pel seu acrònim UN i en castellà Frente de Unidad Nacional) és un partit polític a Bolívia, fundat per l'exmilitant del MIR Samuel Jorge Doria Medina Auza.

## Història

Va ser fundat el 12 de desembre de 2003 per Samuel Doria Medina, que s'havia retirat del Moviment d'Esquerra Revolucionària a principis d'aquell any. El partit s'identifica amb l'empresa cimentera de Doria Medina, Sociedad Boliviana de Cemento (Soboce).
A l'hora de descriure's a si mateix, Unitat Nacional fa èmfasi en polítiques econòmiques pro-desenvolupament i suport per a la governabilitat democràtica. La seva declaració de principis assenyala que busca "una Bolívia democràtica amb solidaritat, en complet desenvolupament, respectuós amb els drets humans, conscient de la seva diversitat, i forjant el seu propi destí". En fundar el partit, Doria Medina va assenyalar que calia que existissin polítiques que afavorissin "aquells empresaris que generen ocupació i estan absents de la presa de decisions a nivell nacional". El partit busca posicionar-se com a tercera força moderada en la política boliviana. La seva base electoral és la classe mitjana urbana.
El març de 2017, Unitat Nacional va ser acceptada a la Internacional Socialista.

## Referències

* ↑ Órgano Electoral Plurinacional de Bolivia. «Frente de Unidad Nacional». Arxivat de l'original el 3 de juliol de 2014. [Consulta: 19 febrer 2014].
* ↑ Lansford, Tom. Political Handbook of the World 2012 (en anglès). SAGE, 2012, p. 155. ISBN 9781608719952.
* ↑ «Unidad Nacional, el desafío de ser o no un partido-empresa». La Razón, 28-07-2013. Arxivat de l'original el 3 de desembre de 2013. [Consulta: 18 febrer 2014].
* ↑ "Sostenemos el ideal de una Bolivia democrática y solidaria, en pleno desarrollo, respetuosa de los derechos humanos, consciente de su diversidad y forjadora de su propio destino." Unidad Nacional. «Organización». Arxivat de l'original el 3 de desembre de 2013. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ «Bolivia: Opposition acknowledges Evo Morales' victory» (en anglès). M24 Digital, 07-12-2009. Arxivat de l'original el 2 de desembre de 2013. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ Iván Bustillos Zamorano. «Democracia interna en los partidos, la cuenta pendiente». La Razón, 17-11-2013. Arxivat de l'original el 3 de desembre de 2013. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ http://www.socialistinternational.org/viewArticle.cfm?ArticlePageID=931
* ↑ http://www.paginasiete.bo/nacional/2017/3/2/unidad-nacional-internacional-socialista-is-129130.html Arxivat 2020-06-22 a Wayback Machine.
# Front de Forces Socialistes

El Front de Forces Socialistes (en francès Front des Forces socialistes, FFS; en amazic Tirni Iɣallen Inemlayen) és un partit polític algerià basat en la democràcia social i el secularisme. Va ser format en l'any 1963 per Hocine Aït Ahmed. El FFS és un membre de la Internacional Socialista i va boicotejar les eleccions de l'any 2002.

## Vegeu també

* Reunió per la Cultura i la Democràcia (RCD)
# Front de Lluita per la Independència Nacional de Guinea

El Front de Lluita per la Independència Nacional de Guinea (portuguès: Frente de Luta pela Independência Nacional da Guiné, FLING) va ser un moviment polític de Guinea Bissau. Fou fundat per grups que s'oposaven a la doctrina marxista d'Amílcar Cabral i al Partit Africà per la Independència de Guinea i Cap Verd (PAIGC), però va tenir un paper menor en la lluita d'alliberament nacional contra el domini colonial portuguès.
La federació sindical nacional União Geral dos Trabalhadores de Guiné Bissau estava relacionada amb el FLING en el període anterior a la independència.

## Història

El FLING va ser fundat a Dakar (Senegal) el 3 d'agost 1962 com una aliança de set partits, inclosos el Moviment d'Alliberament de Guinea, Unió Popular de Guinea i la Unió de Natius de la Guinea Portuguesa. A diferència del seu rival PAIGC, va demanar la separació de Guinea Bissau i les illes Cap Verd, i va rebre el suport de la diàspora manjacs al Senegal, França i Gàmbia.
Va dur a terme algun tipus d'acció militar a la frontera nord, prop de Susana i São Domingos a principis de 1960, però després de resistir els intents de l'Organització de la Unitat Africana perquè es fusionés amb el PAIGC, l'organització va tenir poca participació en la guerra d'independència. Després que es va assolir la independència el 1974 el PAIGC va veure el FLING com una amenaça i els seus membres van ser perseguits.
Quan la política multipartidista es va introduir en la dècada de 1990, el FLING va ser legalitzat el 24 de maig de 1992. Així mateix, va presentar-se a les eleccions generals de 1994 i va obtenir un escó a l'Assemblea Nacional Popular. A les eleccions presidencials va presentar François Mendy, que havia estat el seu líder des de la dècada de 1960. Mendy va quedar el cinquè 3% dels vots, però va assolir l'únic escó del partit.
La crisi de lideratge portà al lideratge a José Mendes Catengul durant les eleccions de 1999. El partit va perdre el seu escó a l'Assemblea, i Mendes va quedar desè en les eleccions presidencials amb només l'1,4% dels vots. El 2003 el partit es va unir a l'aliança Plataforma Unida, que es va presentar a les eleccions legislatives de 2004, però no va poder obtenir un escó.

## Referències

* 1 2 3 4 Peter Karibe Mendy (2013) Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau, Scarecrow Press, p189
# Front de Perigús

Front o Frontó de Perigús (Lencais, Gàl·lia, segle I - Perigús, c. 100) fou un personatge llegendari, suposat primer bisbe de Perigús. És considerat sant a l'Església Catòlica.

## Llegenda

Frontus es troba esmentat per primer cop a una vida de Sant Gaugeric de Cambrai, que diu que aquest havia pregat a Perigús davant la tomba de Front. De la vida del sant no se'n sap res i totes les dades són tardanes i producte de tradicions pietoses, sense que es pugui provar que realment existís. Les vides llegendàries, a partir del segle ix, i la majoria dels segles xi i xii, barregen dades procedents de les llegendes d'altres sants, com Frontó de Nítria o Marta de Betània.
Segons la llegenda, Front havia nascut a Linicassius (Lencais) en una família cristiana, al segle IV o al I. Va renunciar al món i es va fer eremita. El prefecte de la regió, Isquirinus, no volia matar-lo per la noblesa de la seva nissaga i li ordenà que es deixés créixer els cabells, que s'havia rasurat en fer-se clergue. Front no volgué, ja que era un senyal de la seva vocació, i va marxar a Egipte.
A Egipte, va retirar-se a l'eremitori d'Apol·loni, que estava custodiat per dos grans serpents. Després d'un temps, marxà a Roma; Sant Pere apòstol el va ordenar bisbe i el va enviar a la Gàl·lia a predicar, amb el prevere Jordi. Quan Jordi va morir de camí, al tercer dia de viatge, Front tornà a Roma i Sant Pere li donà la seva gaiata: amb ella, Front va resuscitar el prevere: molta gent d'aquell lloc es va convertir en veure-ho, i Front en seleccionà seixanta-nou perquè fossin predicadors amb ell al Perigord. Al Perigord aconseguiran moltes conversions i s'hi creà una comunitat cristiana.
Se li atribueix un miracle de bilocació que li permeté assistir als funerals de Marta de Betània, com també la destrucció d'una estàtua del déu Mart a Perigús. Prop de Lalinde, a la Dordonya, va acabar amb un drac que aterroritzava els camperols, destruint collites i matant els homes: el bisbe li feu el senyal de la creu i el drac es precipità per un penya-segat, morint.
Una tradició més moderna, fa Front natural de Palestina, jueu de la tribu de Judà. Fou convertit directament per Crist i batejat per Sant Pere; fou, per tant, un dels Setanta deixebles. Hi hauria assistit al Sant Sopar, la Passió i altres fets de la vida de Crist. Amb Pere va anar a Roma, i serà des d'aquí que va al Perigord a predicar.
* El sant davant Perigús, talla del s. XVII (Perigús, S. Étienne)
* Vitrall de l'església de Cornilhe (Dordonya)
* Catedral de Sant Front de Perigús abans de la restauració
* Interior de Sent Front

## Veneració

En començar el segle ix, és esmentat al Martirologi de Lió com a Front. Les seves suposades relíquies foren autentificades en 1261 i 1463 a la catedral de Sant Front de Perigús, on eren, però foren destruïdes en 1575 pels hugonots.

## Notes

* ↑ Fet impossible, ja que el cristianisme no havia arribat a la zona a mitjan segle i
* ↑ El viatge justificarà les dades extretes de la vida del sant egipci Frontó de Nítria.
* ↑ Penaud, Guy. Le Grand Livre de Périgueux (en francès). Éditions la Lauze, 2003, p. 223-226. ISBN 2-912032-50-4.