# Elpènor

A la mitologia grega, Elpènor (en grec antic Έλπήνωρ), és un dels companys d'Ulisses en la seva tornada de Troia.

## A l'Odissea i altres obres clàssiques

És citat per primera vegada al cant X de l'Odissea, en el moment de l'escala d'Ulisses a l'illa de Circe. És descrit com el més jove dels companys encara vius a aquell moment, i com un personatge en general mediocre, poc valerós en el combat, sense massa senderi o enteniment.
Elpènor és l'únic company d'Ulisses que mor a l'illa de Circe. Havent-se embriagat, s'adorm al terrat del palau quan sent el soroll dels companys que es posen en marxa, s'oblida que ha de baixar per l'escala i s'estimba trencant-se les vèrtebres del coll. Ulisses el retroba en la seva baixada a inframon, quan Elpènor li reclama els honors fúnebres per al repòs de la seva ànima que van oblidar de fer-li; honors que Ulisses li ret al començament del cant XII.
El filòsof Teofrast explica a la seva obra Històries de les plantes (Περὶ φυτῶν ἱστορία o De historia plantarum) que, en el seu temps, al Laci, prop de l'anomenat mont Circeu, hom mostrava la pretesa tomba d'Elpènor.

## Recepció literària

El personatge d'Elpènor dona nom a l'obra homònima de Jean Giraudoux, una novel·la breu mitològica publicada l'any 1919, on reescriu de manera humorística tres episodis de l'Odissea (Le Cyclope, Les Sirènes i Morts d'Elpénor).
En la literatura grega contemporània destaca l'evocació d'Elpènor per part de Iorgos Seferis, tant al poema Argonautes, del recull Mithistòrima (Μυθιστόρημα) (1935), com, en especial, en la sèrie de poemes de Stratis el Mariner de Quadern d'exercicis (Τετράδιο Γυμνασμάτων) (1928-1937). Al seu torn, en el poemari de Seferis La Merla (Κίχλη) (1947), Elpènor personifica la voluptuositat. També adopten Elpènor, en la seva poesia política, Takis Sinópulos i Iannis Ritsos (Heroi, no - 1966).
Ezra Pound, al Cant I de l'Esborrany de XXX Cantos (1930), descriu les circumstàncies de la mort d'Elpènor i el sacrifici que li fa Ulisses.

### En la literatura catalana

Un dels sonets del cicle Món d'Ulisses, de Mercè Rodoreda està dedicat a Elpènor. Per altra banda, l'especialista en l'obra de Salvador Espriu, Rosa M. Delor, ha posat de relleu que la figura d'Elpènor és evocada, sense citar-la explícitament, en l'obra d'aquest El caminant i el mur, molt probablement en relació amb Bartomeu Rosselló-Pòrcel, l'amic del poeta, mort en la seva joventut. Així, dins del referit poemari, la Cançó de la mort a l'alba (de les Cançons de la roda del temps), remetria a les exèquies d'Elpènor, i el poema Sí a la cendra al·ludiria a l'amic mort (Elpènor/Rosselló Pòrcel) que Ulisses retroba a l'Hades. El poeta i hel·lenista Carles Miralles també dedicà un poema de joventut a Elpènor.

## Notes i referències

* ↑ Odissea 10.551–560.
* ↑ The Homer Encyclopedia Vol I, pàg. 246.
* ↑ Odissea, 10.552–553.
* 1 2 Diccionari de Mitologia, Pierre Grimal, "Elpènor", pàg. 156.
* ↑ Odissea, 10.554–560.
* ↑ Odissea, 11.51–80
* ↑ «Vulgues cremar-me amb tot l'arnès que tinc, i amuntega / un monument per a mi a l'areny de la mar blanquinosa / per fer saber la meva dissort fins als homes a néixer. / Fes-me les honres que et dic i planta'm sobre la tomba / el rem amb què vivint jo remava, quan era amb la colla.» Odissea, 11.51–80. Trad. de Carles Riba.
* ↑ Odissea, 12.8–15
* ↑ Teofrast, Llibre V, viii - 3.
* ↑ Elpénor, Jean Giradoux, 1919.
* ↑ Romilly, 1983.
* ↑ «Els meus companys moriren, primer l'un després l'altre / amb els ulls acalats. Llurs rems / assenyalen a la platja el lloc on reposen. // Ningú no els recorda. Justícia.» Argonautes, Iorgos Seferis (trad. Carles Miralles)
* ↑ Ricks - 1989, pàg. 174.
* ↑ Ricks - 1989, pàgs. 174-175.
* ↑ Un esborrany de XXX Cantos, Ezra Pound, pàg.19.
* ↑ «Un Elpènor de 1968 d'un jove poeta: Carles Miralles». De Troia a Ítaca, 01-04-2018 [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ Delor - 1989, pàgs. 14, 39, 40, 83 i 97.
* ↑ «Dos Elpènors». De Troia a Ítaca, 30-08-2015 [Consulta: 10 abril 2020].

## Bibliografia

* Morales Ortiz, Alícia. «Tras las huellas de Elpénor». A: F. García Romer, P. González Serrano, F. Hernández Muñoz, O. Omatos Sáenz (eds.). ΤΑ ΓΛΩΣΣΑ ΜΟΥ ΕΔΩΣΑΝ ΕΛΛΗΝΙΚΗ. Homenaje a la profesora Penélope Stavrianopulu (en castellà). Logos Verlag Berlin, 2013, pàgs. 393-415. ISBN 9783832533472 [Consulta: 12 abril 2020]. * Giraudoux, Jean. Elpénor (en francès). Émile-Paul Frères, Éditeurs, 1919, p. 109 pàgs..
* Romilly, Jacqueline de «L'amitié de Giraudoux avec l'hellénisme : Elpénor» (en francès). Bulletin de l'Association Guillaume Budé, nº 2, 01-06-1983, pàgs. 191-197 [Consulta: 9 abril 2020].
* Grimal, Pierre; Franquesa, Montserrat (trad.); Gestí, Joaquim (trad.); Martí, Andreu (trad.). Diccionari de Mitologia Grega i Romana. Barcelona: Edicions de 1984, febrer de 2008. ISBN 9788496061972.
* Louden, Bruce (autor de l'entrada). «Elpenor». A: Margalit Finkelberg. The Homer Encyclopedia. Vol. I (A - G). Oxford (UK): Wiley-Blackwell, 2011, pàg. 246. ISBN 9781405177689.
* Theophrastus; Hort, Arthur (trad.). Enquiry into plants (V.viii.3). (en grec i anglès). Harvard University Press, 1916, pàg.467 (Loeb Classical Library). ISBN 0674990773 [Consulta: 8 abril 2020].
* Pound, Ezra; Parcerisas, Francesc (trad.). Un esborrany de XXX Cantos. Barcelona: Edicions 62 / Empúries, 2000 (Poesia, 43). ISBN 9788475967288.
* Ricks, David. «Reflections». A: The shade of Homer (en anglès). Cambridge University Press, 1989. ISBN 9780521604536.
* Seferis, Iorgos; Miralles, Carles (trad.). Mithistòrima. Barcelona: Quaderns Crema, 1980, p. 32 pàgs. (Poesia dels Quaderns Crema, 6). ISBN 9788485704057.
* Delor i Muns, Rosa M. «L'estructura del laberint a «El caminant i el mur» de Salvador Espriu». A: Salvador Espriu o "El cercle obsessiu de les coses". Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1989. ISBN 9788478260423.

## Enllaços externs

* Jar (pelike) with Odysseus and Elpenor in the Underworld; gerra tipus "pelike" amb Odisseu i Elpènor a l'Inframon, obra del "Lykaon Painter"; c. 440 aC. A: Museum of Fine Arts. Boston.