OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pas a desnivell

Pas a desnivell és el procés de l'adaptació d'un encreuament de dos o més eixos de transport a diferents altures per no interrompre el fluix de trànsit entre diverses rutes quan es creuen entre si. La composició d'aquests eixos de transport no han de ser uniforme, sinó que pot consistir en una barreja de camins, senders, vies fèrries, canals, o pistes d'aeroports. Ponts, túnels, o una combinació d'ambdós poden ser construïts en una cruïlla per tal d'aconseguir el necessari grau de separació.

## Exemples de passos a desnivell

* Un exemple de la possible complexitat de pas a desnivell, vist en la cruïlla en trèvol d'autopistes.
* Passos a desnivell continu al (Metro de Chicago Chicago «L»)
* El concepte de passos a desnivell inclou totes les maneres de transport, com ara un simple pont per als vianants sobre vies fèrries.

## Vegeu també

* Pas a nivell
* Intersecció viària
* Bifurcació a desnivell
* Centre d'intercanvi modal
# Paula Marosi

Paula Marosi (Budapest, 3 de novembre de 1936 - Budapest, 4 de març de 2022) fou una tiradora d'esgrima hongaresa, especialista en floret, que va competir durant la dècada de 1960. Es casà amb el també medallista olímpic Ödön Földessy.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va guanyar la medalla d'or en la prova del floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic guanyà la medalla de plata en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món d'esgrima, una d'or i una de plata, entre les edicions de 1962 i 1966.

## Referències

* 1 2 «Paula Marosi» (en hongarès). Hungarian Olympic Committee. [Consulta: 5 març 2022].
* 1 2 3 «Olympedia – Paula Marosi». [Consulta: 11 agost 2023].
# Pere Pujol i Tubau

Pere Pujol i Tubau (Ribes de Freser, 26 d'abril de 1887 - La Seu d'Urgell, 22 de febrer de 1962) fou un eclesiàstic, historiador, paleògraf i arxiver de l'Arxiu Capitular d'Urgell.
Pujol estudià al seminari de la Seu i al de Vic (1901-1910) i fou ordenat sacerdot el 1910; a Vic, fou deixeble de l'arqueòleg i historiador de l'art Josep Gudiol i Cunill. A partir de 1912 s'establí a la Seu d'Urgell després d'haver estat en altres vicaries. El 1912 li fou encarregat per l'Institut d'Estudis Catalans de resumir els documents del "Liber dotaliorum ecclesiae urgellensis". El 1919 completà els estudis de paleografia i diplomàtica a París, a l'École des Chartes i a l'Institut Catòlic amb una beca de l'IEC. Encara faria una altra estada a París com a exiliat durant la guerra civil i aprofità per treballar amb la documentació urgellenca conservada en les biblioteques de París. La seva tasca a l'arxiu, que hagué de combinar amb altres tasques sacerdotals, el dugué a escriure nombrosos estudis sobre l'escriptura, la llengua, l'hagiografia i l'art medievals. Entre les seves obres més citades hi ha l'edició dels "Documents en llengua vulgar dels segles XI, XII, XIII, procedents del bisbat de la Seu d'Urgell" (1913), o la de "L'acta de consagració i dotació de la catedral d'Urgell del 919 o 939" (1917), que foren cabdals en el seu moment per a l'estudi dels testimonis més remots de la llengua catalana. Destaquen també "De paleografia visigòtica a Catalunya" (1917), "Santa Maria de la Seu d'Urgell" (1918), en col·laboració amb Josep Puig i Cadafalch, o "La comarca de l'Urgellet" (1929). La major part de la seva producció científica ha estat recollida en un llibre editat l'any 1984 per Joan Riera i Simó.
Des de 1942 fou membre corresponent nacional de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona i des de 1946, membre corresponent de la Secció Històrico-Arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans. Fou també conseller numerari de l'Institut d'Estudis Ilerdencs.

## Bibliografia

* «Pere Pujol i Tubau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Cebrià Baraut," Mossèn Pere Pujol i Tubau (1887-1962)", Quaderns d'Estudis Andorrans 1 (1976), p. 115-121 [p. 115-117, biografia; i p. 118-121, bibliografia]
* Philip D. Rasico, "Epistolari filològic de Pere Pujol i Tubau a Joaquim Miret i Sans (la Seu d'Urgell, 1911-1913)" in: Homenatge a Arthur Terry, Barcelona, Abadia de Montserrat, 1999, vol. 2, p. 185-196
* Paul Russell-Gebbett, "Mossèn Pere Pujol's "Documents en vulgar dels segles XI, XII & XIII" (Barcelona, 1913): a partial Retranscription and Commentary" in: Studies in Medieval Literature and Languages: In Memory of Frederick Whitehead, Manchester 1973, 257-277

## Referències

* ↑ Les dades biogràfiques estan extretes essencialment de Baraut 1976.
* ↑ Pujol i Tubau, Pere. Obra completa. Valls d'Andorra: Editorial Andorra, 1984.
* ↑ Text signat com "C. B. Obiols"
# Pere Ferrer i Batlle

Pere Ferrer i Batlle (Barcelona, 27 de juny de 1899 - Ciutat de Mèxic, 10 d'agost de 1966) fou un farmacèutic i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.
Militant d'ERC, era amic personal de Miquel Badia i Capell, a qui va ajudar a exiliar-se a Colòmbia després dels fets del 6 d'octubre de 1934. Arran de la prohibició d'Estat Català en va fer d'aixopluc legal a través de l'Associació Cultural Catalunya.
A les eleccions generals espanyoles de 1936 fou elegit diputat per Barcelona ciutat dins del Front d'Esquerres. Durant la guerra civil espanyola fou vocal en diverses comissions parlamentàries i subsecretari de Treball i Assistència Social, en el Ministeri de Treball d'Espanya, sota els ministres d'ERC, Joan Lluhí i Vallescà, Josep Tomàs i Piera i Jaume Aiguader i Miró.
En 1939 es va exiliar a França, i d'allí el 1941 marxaren a Mèxic a bord del Quanza. S'establí primer a Veracruz i després a Ciutat de Mèxic, on va tenir una farmàcia amb Francesc Farreras i Duran. El 1954 fou fundador i tresorer de la Fundació ProPàtria, per tal d'assegurar el finançament de la Generalitat de Catalunya a l'exili.

## Enllaços externs

* Biografies de parlamentaris catalans Arxivat 2018-08-20 a Wayback Machine.
* Pere Ferrer a memòriaesquerra.cat
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Pere Rosselló i Axet

Pere Rosselló i Axet (Hostafrancs, 1873 - Barcelona, 1956) fou un militar català. Va ingressar a l'arma de cavalleria de l'exèrcit el 1893 i se'n retirà com a comandant el 1926. Va impulsar la creació de l'escoltisme a Barcelona amb la fundació dels Exploradors Barcelonesos preocupat per l'educació física del jovent. El gener del 1913, poc després de la seva fundació, va reunir al Palau de les Belles Arts un miler de nois. És conegut amb el nom de capità Rosselló. Sostingué una gran activitat: conferències, diaris i contactes però el 1914 es retirà, en desacord amb el centralisme latent que els Exploradors d'Espanya imposaven després de l'ingrés el 1913 de la institució barcelonina a l'associació nacional. També va publicar «De pedagogia i educació militar », un tractat sobre educació militar, educació moral, l'escola militar dins de l'escola civil, educació física, i preceptes higiènics de la llar de el soldat. Va ser soci fundador de l'Associació de la Premsa de Badalona, entitat fundada el 24 de setembre de 1933. El 1927 publicà l'obra Injusticias. Económica, social, política.

## Referències

* ↑ El Fons de l'Escoltisme Català de l'Arxiu Nacional de Catalunya, Generalitat de Catalunya: Departament de Cultura, 2014, p. 12.
* ↑ Boletín del Instituto de reformas sociales: publicación mensual, Vol. 18, Número 2, Instituto de Reformas Sociales, M. Minuesa de Los Rios, 1922 p. 1210.
* ↑ Injusticias: económica, social, política. civilización, progreso, Marcó (ed.), 1927.
* ↑ De pedagogía y educación militar, Barcelona: Soc. General de Publicaciones, 1915.
* ↑ Annals del periodisme català, 1933, p. 279.
* ↑ «Pere Rosselló i Axet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Passius a llarg termini

Els passius a llarg termini, o passius no corrents (en anglès long-term liabilitites o LTL), són passius que es vencen més enllà d'un any o del període normal de funcionament de l'empresa. El període d'operació normal és la quantitat de temps que triga una empresa a convertir l'inventari en efectiu. En un balanç classificat, els passius se separen entre passius corrents i passius a llarg termini per ajudar els usuaris a avaluar la situació financera de l'empresa en períodes a curt i llarg termini. Els passius a llarg termini donen als usuaris més informació sobre la prosperitat a llarg termini de l'empresa, mentre que el passiu corrent informa l'usuari del deute que té l'empresa en el període actual.
En un balanç, els comptes es mostren per ordre de liquiditat, de manera que els passius a llarg termini vénen després dels passius corrents. A més, els comptes específics de passiu a llarg termini es mostren al balanç per ordre de liquiditat. Per tant, un compte amb venciment en un termini de divuit mesos s'indicaria abans d'un compte amb venciment en els vint-i-quatre mesos. Exemples de passius a llarg termini són bons a pagar, préstecs a llarg termini, arrendaments de capital, passius per pensions, passius sanitaris posteriors a la jubilació, compensacions diferides, ingressos diferits, impostos sobre la renda diferits i passius derivats.

## Excepcions

Si actualment un passiu venç en menys de dotze mesos i està en procés de refinançament perquè venci al cap d'un any, llavors una empresa pot registrar aquest deute en inversions a llarg termini. A més, si un passiu s'ha de cobrir amb una inversió a llarg termini, es pot registrar com a passiu a llarg termini encara que hagi de ser vençut en el període actual. Tot i així, la inversió a llarg termini ha de ser suficient per cobrir el deute.

## Referències

* 1 2 «What is a long-term liability?» (en anglès). AccountingCoach. [Consulta: 30 octubre 2017].
* ↑ «Long-term Liabilities» (en anglès). Accounting Explained. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Petrinja

Petrinja és una ciutat de Croàcia ubicada al comtat de Sisak-Moslavina, a la regió història de Banovina.
El 2001 tenia 23.413 habitants, dels quals un 82,35% són croates. El municipi està compost per diversos llocs, tenint la vila estricta 13.801 habitants. Fou escenari de batalles durant la Guerra de Croàcia.

## Referències

* ↑ «Petrinja» (en croat). Proleksis enciklopedija. [Consulta: 3 octubre 2021].
* 1 2 «POPULATION BY ETHNICITY, BY TOWNS/MUNICIPALITIES, CENSUS 2001». Cens de Croàcia. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ Ourdan, Rémy «Lavado de cara en Petrinja». El País [Madrid], 09-08-1995. ISSN: 1134-6582.
# Philippe de Chauveron

Philippe de Chauveron (París, 15 de novembre de 1965) és un guionista i director de cinema francès.

## Biografia

El 1986 es va diplomar a l'École supérieure d'études cinématographiques (ESEC).
És un director de nombroses comèdies cinematogràfiques, la més coneguda de les quals és Déu meu, però què t'hem fet? amb Christian Clavier en la que fa burla del racisme, i que va ser vista per 12 milions d'espectadprs El 2019 va rodar una continuació titulada Déu meu, però què t'hem fet... ara?.
El seu germà, Marc de Chauveron, és coguionista de moltes de les seves pel·lícules.

## Filmografia
### Director

* 1989: Gros (curtmetratge amb Emmanuel Silvestre)
* 1999: Les Parasites
* 2005: L'Amour aux trousses
* 2011: L'Élève Ducobu
* 2012: Les Vacances de Ducobu
* 2014: Déu meu, però què t'hem fet?
* 2016: Débarquement immédiat
* 2017: Amb els braços oberts
* 2019: Déu meu, però què t'hem fet... ara?

### Guionista

* 1995: Dans la Cour des grands de Florence Strauss
* 1995: Les Truffes de Bernard Nauer
* 1999: Les Parasites
* 2003: La Beuze de François Desagnat i Thomas Sorriaux
* 2005: L'Amour aux trousses
* 2009: Neuilly sa mère de Gabriel Julien-Laferrière
* 2011: L'Élève Ducobu
* 2012: Les Vacances de Ducobu
* 2012: Les Seigneurs d'Olivier Dahan
* 2014: Déu meu, però què t'hem fet?
* 2019: Déu meu, però què t'hem fet... ara?

## Referències

* ↑ Lexpress.fr : "Qu'est-ce qu'on a fait au bon dieu" en tête consulté le 31 décembre 2014.
* ↑ El cineasta francés Philippe de Chauveron: "El racismo es ignorancia y se cura cuando la gente se conoce", La Vanguardia, 19 de desembre de 2019
* ↑ http://www.allocine.fr/article/fichearticle_gen_carticle=18652114.html
# País d'Oaș

El País d'Oaș (en romanès: Țara Oașului, hongarès: Avasság) és una regió etnogràfica i històrica de Romania situada a la part nord-est del comtat de Satu Mare, a 50 km de la ciutat de Satu Mare i també a 50 km de la ciutat de Baia Mare. La superfície total és de 755,30 quilòmetres quadrats. La capital del país d'Oaș és la ciutat de Negrești-Oaș.

## Límits

El país d'Oaș s'estén des de Turț - Gherța Mare - Gherța Mică (a la banda occidental) fins al coll d'Huta situat a una altitud de 604 m (a l'est), des de Cămărzana (al nord) fins a les muntanyes que envolten Orașu Nou, Racșa i Vama (al sud).

## Comunes

El país d'Oaș comprèn les comunes següents:
* Orașu Nou
* Certeze
* Vama
* Călinești-Oaș
* Târșolț
* Bixad
* Cămărzana

## Geografia

L'OEA La depressió té una alçada màxima de 400 – 500 m. La majoria dels habitatges humans es troben al costat de les valls fluvials que creuen la depressió d'Oaș. A la part nord de la depressió hi ha la conca de Lechincioara que inclou les valls Mare, Semănaturii i Lechincioarei. A la part sud del país d'Oaș hi ha els rius Tur, Alb i Rău.

## Història

El primer document que esmentava el país d'Oaș data del 1270, quan el rei d'Hongria donà a un noble diversos pobles del límit sud-oest del "país".
En aquest document, el país d'Oaș s'esmenta com a Terra Awas. Alguns historiadors afirmen que l'origen de la paraula " Oaș " és el " Awas ", que significa una mena de desforestació o una clariana al bosc.
El país d'Oaș fou esmentat a les Cròniques de Grigore Ureche.

## Galeria

* La cantant de folk local Maria Tripon amb vestit tradicional
* El cantant popular local Ionuț Silaghi de Oaș amb vestit tradicional
* Església de fusta de Lechința, Museu a l'aire lliure del país d'Oaș a la ciutat de Negrești-Oaș, 2008
* Conjunt popular d'Oaș al Museu del País d'Oaș
* Museu a l'aire lliure del país d'Oaș a la ciutat de Negrești-Oaș
* Pas Huta

## Referències

* ↑ «Negrești-Oaș, capital of Oaș Country». Arxivat de l'original el 2014-12-02. [Consulta: 24 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Presentació
* Imatges del país d'Oaș
* http://www.oas.ro/
* http://www.incogniterra.org/pages/events/sambra.html Arxivat 2014-11-26 a Wayback Machine.
# Piedras Blancas (Montevideo)

Piedras Blancas és un barri (barrio) del nord-est de Montevideo, Uruguai, ubicat sobre els camins Domingo Arena i Mendoza, i el bulevard Aparicio Saravia.

## Informació

Rep el seu nom de les grans pedres blanques de quars que es podien trobar originalment en aquest paratge i que es van utilitzar en la construcció i la fabricació de rodes trituradores de molins de grans. Els terrenys van pertànyer a Santiago Serra, col·laborador de José Gervasio Artigas i diputat de l'Assemblea de la Florida.
La zona va adquirir notorietat el 1904 quan José Batlle y Ordóñez va comprar el terreny on instal·laria la seva granja, la qual seria el centre de la vida política nacional durant el primer terç del segle xx. A la rodalia va funcionar el 1914 el Centre Nacional d'Aviació.
Característica és la presència del santuari de Nuestra Señora del Rosario de Pompeya, on s'adora la imatge rèplica de l'existent a la ciutat de Pompeia, Itàlia.
És molt popular el mercat de Piedras Blancas, sobre General Flores i José Belloni, el qual té lloc els dijous i els diumenges.

## Galeria

* Mapa del barri.

## Referències

* ↑ El barri Piedras Blancas Arxivat 2009-06-11 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Santuaris de Pompeia pel món (en italià)

## Enllaços externs

* Pàgina de revista Un Huevo - Fotos de la fira Arxivat 2009-08-24 a Wayback Machine.
# Peter James McParland

Peter James McParland, MBE (Newry, Comtat de Down, 25 d'abril 1934) fou un futbolista professional nordirlandès.

## Trajectòria

Després de destacar al Dundalk de la lliga d'Irlanda fou fitxat per l'Aston Villa per un total de £3.880. En aquest club guanyà la FA Cup el 1957, a més d'un títol de segona divisió el 1960 i una copa de la lliga el 1961. Posteriorment fitxà per Wolverhampton Wanderers i Plymouth Argyle; retirant-se al Worcester City de la Southern League.
Va jugar amb Irlanda del Nord 34 cops. Disputà el Mundial de 1958, on marcà 5 gols, ajudant a la selecció a arribar a quarts de final.
Ha estat entrenador de l'AEL Limassol.

## Enllaços externs

* Peter McParland Arxivat 2007-10-01 a Wayback Machine.
# Peter Janke

Peter Janke és un sociòleg que ha estat el cap de l'Institut Britànic per a l'Estudi de Conflictes, una institució lligada a l'Exèrcit i que s'especialitzà en la lluita antiterrorista a Irlanda del Nord.
Ha escrit alguns llibres de referència sobre el terrisme internacional, i ha estat un dels pioners en la creació d'una base de dades sobre grups terroristes d'arreu del món. El 1986 formà part d'una Comissió d'Experts (amb Clive Rose, Hans Joseph Horchem, Franco Ferracutti i Jacques Leaute que intentà aportar solucions al conflicte d'Euskadi. Més tard fou Director de Recerca del MI6, el servei secret britànic.
El seu llibre més conegut, Guerrilla and Terrorist Organizations: World Directory and Bibliography, publicat el 1983, és un diccionari compilatori dels grups terroristes d'arreu del món coneguts a començaments dels anys 80, amb una especial dedicació als grups d'Irlanda del Nord, Còrsega, Palestina, Etiòpia i els grups antiapartheid de Sud-àfrica.

## Obres

* Guerrilla and Terrorist Organizations: World Directory and Bibliography (1983) ISBN 978-0029161500
* Spanish separatism: ETA's threat to Basque democracy (1980)
* Terrorism and Democracy (1992)
* Terrorism and Democracy: Some Contemporary Cases : Report of a Study Group of the David Davies Memorial Institute of International Studies amb Anthony Parsons (1992)
* Ethnic and Religious Conflicts (1994)

## Enllaços externs

* Referència bibliogràfica al MIPT

## Referències

* ↑ «About Spain's Anti-Terrorist Pacts». Euskal Herria Journal | A Basque Journal. Arxivat de l'original el 2007-11-03. [Consulta: 27 juny 2007].
# Peter Ingwersen (dissenyador de moda)

Peter Ingwersen (Copenhaguen, 10 octubre de 1962) és un dissenyador de moda danès.

## Vida

Ingwersen va créixer a la granja dels seus pares als afores de Kolding, després anà a la Danish School of Design. Actualment viu al de Copenhaguen.

## Carrera

La seva trajectòria laboral vida laborable seva va començar amb una passantia a l'empresa Levi's de Brussel·les (Bèlgica) com a part del tercer any dels seus estudis, el qual va anar immediatament seguit amb una oferta de feina. Va continuar per a ells gairebé 20 anys, esdevenint director de Levi's a Europa de Levi, tenint la base a Brussel·les.
El 2001 va retornar a la seva ciutat natal esdevenint director gestor de la marca DIA Birger et Mikkelsen.
Posteriorment el 2004 va fundar la marca de moda NOIR i la marca de roba de cotó ILLUMINATI II, amb l'objectiu de combinar moda luxosa amb responsabilitat ecològica i pràctica sostenible. ILLUMINATI II desenvolupa la producció de cotó orgànic a Uganda. Segueix els criteris ètics pautats en els principis Global Compact de les Nacions Unides. I promou l'ús del teixit a través de marques de luxe. La glamurosa marca NOIR porta a la pràctica la responsabilitat social corporativa en les seves sofisticades col·leccions. Aquestes col·leccions, per a les que ha fet fortuna la descripció: "sexys amb matisos fetitxe", estan creades en seda, llana, cotó i pell, i tot amb certificació ètica.

## Referències

* ↑ «Peter Ingwersen». Danish Edge, 15-06-2007. [Consulta: 26 juliol 2009].
* ↑ Steph Pledger. «Creator of NOIR, Peter Ingwersen, talks to Glass…». Glass Magazine, 2009. Arxivat de l'original el 2009-08-10. [Consulta: 26 juliol 2009].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de ILLUMINATI II, NOIR i BLLACK NOIR
# Pilar González

Pilar González Modino (Mèrida, Extremadura, 25 juliol de 1962) és una política espanyola, secretària general del Partit Andalusista entre 2008 i 2012. Al setembre d'aquest any, després de la seva sortida del Partit Andalusista va impulsar l'associació política ressò andalusista Primavera Andalusa.

## Biografia

Llicenciada en Geografia i Història per la Universitat de Sevilla. Va ingressar en el Partit Andalusista en 1995. Va ser secretària de l'Agrupació Sud de Sevilla, membre de la Mesa del Consell Andalusista de Govern i secretària provincial de Comunicació. També va ser regidora del PA a l'Ajuntament de Sevilla (2004-2005).
Cap de Gabinet de la Conselleria de Turisme i Esport de la Junta d'Andalusia. Parlamentària al Parlament d'Andalusia, així com a portaveu del grup parlamentari del PA entre 2005 i 2008.
# Pilar Garriga i Anguera

Pilar Garriga i Anguera (Poblenou, Barcelona, 30 de juliol de 1956) és una traductora i escriptora catalana.
És llicenciada en filologia catalana a la Universitat de Barcelona i diplomada en traducció d'idiomes per a l'EUTI i en magisteri a l’Escola de Mestres de Sant Cugat (UAB).
Com a novel·lista, ha escrit Un estiu a Borneo (2003). Els mateixos personatges protagonitzen també les novel·les L’home del bosc (2005), Un estiu a Tacugama (2009) i Un estiu al Priorat (2014). Un estiu al Delta (2020), Anem a caçar bolets (2021).
Com a traductora, ha treballat per a diverses editorials, com ara Joventut, Zendrera Zariquiey, Grijalbo Mondadori, Edicions 62, Edicions B i Ediciones Serres i Norma Editorial, traduint més de quatre-centes obres de l'anglès i francès al castellà i català.
També ha col·laborat en els llibres col·lectius de narrativa i poesia Galeria Ebrenca (Aeditors/Serret bloc 2009), L'arbreda Ebrenca (March Editor 2010), Poesia a la Frontera (March Editor 2011), Tren de Val de Zafán (Gara d'Edizions 2011), Autisme. Trenquem el silenci amb la poesia (Viena Edicions 2014), Font de paraules (Llibreria Atzavara grup 2015), IX Mostra oberta de poesia d'Alcanar (Alcanar 2018) i X Mostra oberta de poesia d'Alcanar (Alcanar 2019).

## Obres publicades

* Un estiu a Borneo (Barcanova, 2003)
* L'home del bosc (Barcanova, 2005)
* Un estiu a Tacugama,(Barcanova, 2009)
* Un verano en Borneo, (Anaya, 2009)
* Un estiu al Priorat, (Ònix, 2014)
* Un estiu al Delta (Onix 2020)
* Anem a caçar bolets (Scribo 2021)

## Referències

* 1 2 Pilar Garriga i Anguera al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* 1 2 3 «Pilar Garriga». AELC, Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. [Consulta: 19 maig 2021].
* ↑ «Pilar Garriga». Goodreads. [Consulta: 19 maig 2021].
* ↑ «Referència del llibre Un estiu a Borneo». Arxivat de l'original el 2015-10-01. [Consulta: 29 agost 2008].
* ↑ «Referència del llibre L'home del bosc». Arxivat de l'original el 2014-03-07. [Consulta: 29 agost 2008].