OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions presidencials del Senegal de 2000

Les eleccions presidencials del Senegal de 2000 es van realitzar el 21 de febrer del mateix any. No va haver cap guanyador immediat en la primera volta al no obtenir una majoria absoluta, és a dir, més del 50 % dels vots. Arran d'això, es va celebrar una segona volta o balotaje, entre els dos primers candidats el 19 de març del mateix any. Abdoulaye Wade, que va quedar segon en la primera volta, esdevé el guanyador a les eleccions al guanyar la segona volta amb 58.49% dels vots, enfront Abdou Diouf, el fins ara president de Senegal, amb 41.51%.

## Referències

* ↑ Galvan, Dennis Charles (2001), "Facturación Política y cambio social en Senegal", Journal of Democracy, p. 51-62.
# Elroy (Carolina del Nord)

Elroy és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2007 tenia 3.905 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elroy tenia 3.896 habitants, 1.534 habitatges i 1.087 famílies. La densitat de població era de 234,3 habitants per km².
Dels 1.534 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 29,1% no eren unitats familiars. En el 23,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 9,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.286 $ i la renda mediana per família de 37.853 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.943 $ mentre que les dones 21.776 $. La renda per capita de la població era de 17.197 $. Entorn del 10,1% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elroy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elroy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Els aprenents

Els aprenents (títol original: Les Apprentis) és una pel·lícula francesa dirigida per Pierre Salvadori, estrenada l'any 1995. Ha estat doblada al català.

## Argument

Feines minables en atracaments desastrosos, experiències eròtiques èpiques i desil·lusions amoroses, Antoine i Fred fan l'aprenentatge de vegades dolorós d'un dia a dia on l'amor, l'amistat, o la simple proximitat de l'altre són les més boniques de les riqueses.

## Repartiment

* François Cluzet: Antoine
* Guillaume Depardieu: Fred
* Judith Henry: Sylvie
* Clara Laroche: Agnès
* Philippe Girard: Nicolas
* Bernard Yerlès: Patrick
* Casa Trintignant: Lorette
* Jonathan Chiche: el jove lladre
* Serge Riaboukine: el professor de teatre
* Blandine Pélissier: la jove dona de l'agència immobiliària
* Zinedine Soualem: el criat
* Michel Lebret: el farmacèutic

## Rebuda

* César a la millor esperança masculina per Guillaume Depardieu el 1996
* Nominació al César al millor actor per François Cluzet en la cerimònia dels Césars 1996
* Crítica "Suaument divertida"

## Referències

* ↑ «Els aprenents». esadir.cat.
* ↑ «Les Apprentis». Allociné.
* ↑ Barriuso, Jorge «Les Apprentis». Cinemanía.

## Enllaços externs

* Els aprenents a Goita què fan, ara!
# Elyhordeum

Elyhordeum és un gènere híbrid (Elymus × Hordeum) de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

(vegeu-ne una relació a Wikispecies)

## Sinònim

Elymordeum (híbrid) Lepage.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 24.06.08». Arxivat de l'original el 2009-05-06. [Consulta: 24 juny 2008].
# Ensagents

Ensagents és una vall muntanyenca situada a la parròquia i comú d'Encamp, al sud-est del Principat d'Andorra, i a la zona axial dels Pirineus orientals.
La vall d'Ensagents té una orientació NW-SE. El punt més baix és la confluència del riu d'Ensagents amb el riu de la coma dels Llops, a prop de la Solana del Jordà (1.820 m.), on comença la vall que, més amunt, s'obre en un terreny marcat per la influència glacial (circ glacial). L'ample circ és envoltat per cims que superen els 2.700 m. d'altitud, on hi ha els estanys d'Ensagents, els de més grandària i una desena més d'estanys i estanyols. El punt més alt és l'Alt del Griu (2.874 m.) que tanca pel sud les comes del Griu i Emportona situades al nord.
| Bordes del Castellar (els Cortals) | Alt del Griu | Pic dels Pessons |
| Coma dels Llops | | Carena del pic dels Pessons a la collada dels Pessons |
| Cap de Collades Baixes | Collades del Gargantillar | Collada dels Pessons |
El paisatge d'Ensagents varia entre trams oberts i zones humides. S'hi poden trobar flors molt variades. Els estanys d'Ensagents són resultat de processos glacials. L'Alt del Griu és el pic més alt de la parròquia d'Encamp i ofereix una vista panoràmica que abasta una àmplia àrea del Principat d'Andorra.
El refugi d'Ensagents (2.425 m.). es va inaugurar l’any 1981. Té una capacitat de 14 places, és d'accés lliure i no està guardat. a la zona del refugi hi ha cobertura per al telèfon mòbil. L'accés es pot fer des dels Cortals d'Encamp i la Borda del Tresà, seguint el camí de Brigal, molt ben marcat i continuant fins al refugi, on s'hi arriba, aproximadament, al cap de dues hores superant 480 metres de desnivell.

## Referències

* 1 2 «Mapa: muntanyes d'Andorra, fulls 8 i 9». Govern d'Andorra, 2023. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ «Encamp a peu. Itineraris per la parròquia d'Encamp. Itinerari 3. Camí Ensagents-Madriu» (PDF). grandvalira.com; Comu d'Encamp, 2022. Arxivat de l'original el 2023-01-26. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ «Refugi d'Ensagents». Oficina de Turisme d'Encamp; encamp-el pas de la casa, 2022. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ «Refugi d'Ensagents». visitandorra.com, 2022. [Consulta: 26 gener 2023].

## Enllaços externs

* Estanys d’Ensagents, Encamp – Andorra
* Amb la motxilla i xiruques. A vista d'ocell (Diari d'Andorra)
* Estany d'Ensagents. Fotografies dels estanys (lacsdespirenees.com) (francès)
# Erèsids

Els erèsids (Eresidae) són una família d'aranyes araneomorfes. Fou descrita per primera vegada per Carl Ludwig Koch l'any 1845 com apareix citat per Berendt.
En anglès s'anomenen velvet spiders (aranyes de vellut) per la seva aparença. Són aranyes entelegines, és a dir que la femella té una placa genital a l'abdomen, amb vuit ulls, i que construeixen unes teranyines desordenades. Amb l'excepció del gènere Wajane, són cribel·lades.
Algunes espècies són molt sociables, i per a ser comparades amb alguns insectes socials tan sols els manca un sistema de castes amb individus especialitzats i una reina. Cooperen en la cria de les niuades, a diferència de la major part de les aranyes, amb l'excepció d'alguns agelènids africans, com els del gènere Agelena i alguns d'altres.

## Sistemàtica

Segons el World Spider Catalog amb data de 16 de febrer de 2019, aquesta família té reconeguts 9 gèneres i 99 espècies. Els canvis dels darrers anys no són grans, ja que el 29 de novembre de 2006 hi havia reconeguts 10 gèneres i 102 espècies. Es troben fonamentalment per tot Europa, Àfrica i una gran part d'Àsia. A Amèrica només s'han localitzat al Brasil.
* Adonea Simon, 1873 — Mediterrani
* Dorceus C. L. Koch, 1846 — Àfrica
* Dresserus Simon, 1876 — Àfrica
* Eresus Walckenaer, 1805 — Paleàrtic fins als Marroc
* Gandanameno Lehtinen, 1967 — Àfrica.
* Loureedia Miller et al., 2012 - Israel
* Paradonea Lawrence, 1968 — Àfrica
* Seothyra Purcell, 1903 — Àfrica
* Stegodyphus Simon, 1873 — Àfrica, Madagascar, Brasil, Euràsia

### Superfamília Eresoidea

Els erèsids havien format part de la superfamília dels eresoïdeus (Eresoidea), juntament amb els hersílids i ecòbids. Les aranyes, tradicionalment, havien estat classificades en famílies que van ser agrupades en superfamílies. Quan es van aplicar anàlisis més rigorosos, com la cladística, es va fer evident que la major part de les principals agrupacions utilitzades durant el segle XX no eren compatibles amb les noves dades. Actualment, els llistats d'aranyes, com ara el World Spider Catalog, ja ignoren la classificació de superfamílies.

## Referències

* 1 2 3 4 (anglès) Referència World Spider Catalog : Araneidae +base de dades . Accés el 10 de febrer de 2019
* ↑ Berendt, G. C. (1845). Die organischen Bernstein-Einschlüsse im Allgemeinen. In: Berendt, G. C. (ed.) Die im Bernstein befindlichen organischen Reste der Vorwelt gesammelt in Verbindung mit Mehreren bearbeitet und herausgegeben von. Berlin 1(1), 41-60.
* ↑ Lehtinen, P.T. (1967): "Classification of the cribellate spiders and some allied families, with notes on the evolution of the suborder Araneomorpha". Ann. Zool. Fenn. 4: 199-468.
* ↑ Coddington, Jonathan A. Spiders of North America: an identification manual. American Arachnological Society, 2005, p. 18–24 [Consulta: 24 setembre 2015]. «Phylogeny and classification of spiders»
* ↑ World Spider Catalog. «World Spider Catalog version 19.0». Natural History Museum Bern, 2018. [Consulta: 11 juliol 2018].

## Vegeu també

* Eresoïdeu
* Llista d'espècies d'erèsids
* Classificació de les aranyes
# Enon (Ohio)

Enon és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.638 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Enon tenia 2.638 habitants, 1.118 habitatges, i 799 famílies. La densitat de població era de 765,8 habitants/km².
Dels 1.118 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,4% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 28,5% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,5% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 32,8% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.966 $ i la renda mediana per família de 69.196 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.335 $ mentre que les dones 28.872 $. La renda per capita de la població era de 29.537 $. Aproximadament el 2,4% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Enon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Enon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Enric II d'Angulema

Enric d'Angulema, de vegades esmentat sota el nom d'Enric de França o Enric de Valois, nascut el 1551 a Aquisgrà, mort en duel el 2 de juny de 1586 a Ais de Provença, fou un fill natural del rei Enric II de França amb la seva amant Jane Stuart, filla del rei d'Escòcia Jaume IV.
Titulat cavaller d'Angulema pel seu pare, va ocupar les funcions d'abat de La Chaise-Dieu, de gran prior de França, d'almirall dels mars del Llevant i de governador de Provença.
Va participar en el setge de La Rochelle organitzat el 1573 pel duc d'Anjou, el futur rei Enric III de França després al setge de Ménerbes en tant que governador de Provença. El 1574 el seu pare li va donar el ducat d'Angulema que posseïa ell mateix, i el va conservar fins al 1582.

## Referències

* ↑ «Duel sanglant de nobles (Aix-en-Provence, 1er juin 1586)» (en francès). Géné Provence, 19-08-2009. Arxivat de l'original el 2009-08-21. [Consulta: 29 juliol 2012].

## Bibliografia

* Micallef, Fabrice. Le bâtard royal : Henri d'Angoulême dans l'ombre des Valois, 1551-1586 (en francès). Ginebra: Droz, 2018, p. 424. ISBN 978-2-600-05808-7.
# Escrivania

Una escrivania és un objecte d'escriptori o per extensió l'escriptori mateix, que servia per a col·locar un conjunt d'elements d'escriptura que es disposaven sobre la taula de despatx o escriptori. Molts dels articles d'escriptori que en formen part ja s'esmenten a l'antiga Roma. Una escrivania completa consta de tinter, ploma, sorrera (got amb sorra absorbent per a assecar l'escrit) i ganivet o tallapapers petit. Tot això es col·loca sobre un platet o safata.

## Variacions

Al Museu de Nàpols hi ha uns destacats tinters romans (atramentarium) cilíndrics i poligonals, de bronze i amb incrustacions de plata que produeixen sobre el fons dibuixos i figures artístiques. També es troben llargues plomes de bronze amb una forma semblant a les actuals i nombrosos estils (stilum) d'os o ivori i de bronze o ferro (graphium). Aquests estils són molt freqüents en les col·leccions d'objectes romans antics i en alguns dels es poden observar anelles i plaquetes gravades que servien per segellar cartes i documents sense que poguessin tenir una altra funció donada l'estretor i la forma de l'anella.
També s'anomena escrivania el lloc on actua un professional (escrivà) que té la funció de donar fe pública. Una funció pensada per garantir la seguretat jurídica que presenta variacions entre els diferents països i cultures i que ha anat evolucionant amb el pas del temps.

## Elements

* Tinter
* ploma estilogràfica
* sorra assecant
* timbre elèctric
* obrecartes

## Referències

* ↑ «Escrivania». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Escrivania». Diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans. IEC. [Consulta: 30 desembre 2016].
# Escrita

«Escrita» té aquests significats:
* escrita o rajada, peixos del superordre dels batoids
* Escrita (la Guingueta d'Àneu), serra del terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà
* Riu Escrita, afluent per la dreta de la Noguera Pallaresa, del terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà
# Espai Albert Musons

L'Espai Albert Musons, també conegut com a Centre Cultural Albert Musons, és un centre situat en un edifici de nova construcció al carrer de l'Alzina, 7 del Barri de Gràcia de Barcelona. Va obrir les portes el 2012.
A més de despatxos i espai per a reunions, un buc d'assaig musical, magatzem i vestuaris, els Castellers de la Vila de Gràcia hi tenen l'espai d'assaig, amb tots els elements de seguretat necessaris. L'activa Fundació Festa Major de Gràcia, que organitza la popular Festa Major, que se celebra del 15 al 21 d'agost, hi fa xerrades, exposicions, assemblees... Aquest nou espai rep el nom d'Albert Musons (1953-2007), periodista i historiador que va conrear un munt de facetes, totes elles vinculades a la vila de Gràcia, com l'escoltisme, el cant coral, els mitjans de comunicació, la política de proximitat o la recerca i la difusió de la història. Va ser conseller del Districte de Gràcia, amb responsabilitats en àmbits com l'urbanisme, els esports i la cultura. Musons coneixia i estimava profundament la vila de Gràcia.

## Característiques

* Altres tipus de sales: 1 cub d'assaig, 1 buc d'assaig musical, 2 sales polivalents, despatxos, magatzem i vestuaris (Castellers de la Vila de Gràcia); 5 sales polivalents, despatxos, magatzem i sala d'exposicions (Fundació Festa Major de Gràcia)
* Espai exterior: L'espai de la Fundació Festa Major de Gràcia compta amb un pati exterior (de 57 metres quadrats) en el qual es poden fer recepcions i actes diversos
* Superfície: Espai accessible de nova creació, amb una superfície de 380 metres quadrats per als Castellers i 530 metres quadrats per a la Fundació Festa Major de Gràcia
* Tallers: es realitzen regularment tallers de castells i de gralla i timbal
* Accessibilitat: sí

## Referències

* 1 2 3 «Espai Albert Musons». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Església del Sagrat Cor i Santa Maria de Gualter

* Per a altres significats, vegeu «Monestir de Santa Maria de Gualter».
L'Església del Sagrat Cor i Santa Maria és l'església parroquial de Gualter, al municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Després de la Guerra Civil Espanyola es va construir l'església dedicada al Sagrat Cor, substituint l'església parroquial del monestir de Santa Maria.
És un edifici de planta rectangular, amb senzilla composició a sobre d'un eix remarcat per les escales d'accés. Té una sagristia annexa al lateral de ponent. La façana principal està blanquejada, ressaltant la porta d'accés de mig punt, el rosetó del cor i el campanar de cadireta de dues obertures, que té una campana de bronze i una altra que és un obús. Les cantonades i cèrcols són de carreus ben escairats.

## Notes

* 1 2 «Església de Santa Maria de Gualter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].
# Espectrofotòmetre

Un espectrofotòmetre és un aparell de mesura usat en la física òptica que serveix per mesurar, en funció de la longitud d'ona, la relació entre valors d'una mateixa magnitud fotomètrica relatius a dos feixos de radiacions. També és utilitzat en els laboratoris de química per a la quantificació de substàncies i microorganismes. Hi ha diversos tipus d'espectrofotòmetres, poden ser d'absorció atòmica o espectrofotòmetres de massa.
Aquest instrument té la capacitat de projectar un feix de llum monocromàtica a través d'una mostra i mesurar la quantitat de llum que és absorbida per aquesta mostra. Això permet a l'operador realitzar dues funcions:
* Informar sobre la naturalesa de la substància en la mostra
* Indicar indirectament quina quantitat de la substància que ens interessa és present en la mostra

## Components
### Font de llum

La font de llum que il·lumina la mostra ha de complir amb les següents condicions: estabilitat, direccionabilitat, distribució d'energia espectral contínua i llarga vida. Les fonts emprades són: llum de wolframi (també anomenat tungstè), llum d'arc de xenó i llum de deuteri que és utilitzada en els laboratoris atòmics.

### Monocromador

El monocromador aïlla les radiacions de longitud d'ona desitjada que incideixen o es reflecteixen des del conjunt, s'usa per obtenir llum monocromàtica. Està constituït per les escletxes d'entrada i sortida, col·limadors i l'element de dispersió. El col·limador se situa entre l'escletxa d'entrada i sortida. És un lent que porta el feix de llum que entra amb una determinada longitud d'ona cap a un prisma el qual separa totes les longituds d'ona d'aquest feix i la longitud desitjada es dirigeix cap altra lent que adreça aquest fes cap a l'escletxa de sortida.

### Compartiment de mostra

És on té lloc la interacció, REM amb la matèria (s'ha de produir on no hi hagi absorció ni dispersió de les longituds d'ona). És important destacar, que durant aquest procés, s'aplica la llei de Lambert-Beer en la seva màxima expressió, d'acord amb les seves lleis d'absorció, pel que fa al pas de la molècula de fonamental -excitat.

### Detector

El detector, és qui detecta una radiació i al seu torn ho deixa en evidència, per a posterior estudi. N'hi ha de dos tipus: Els que responen a fotons i els que responen a la calor

### Registrador

Converteix el fenomen físic, en nombres proporcionals a l'anàlit en qüestió.

### Fotodetectors

En els instruments moderns hi ha una sèrie de 16 fotodetectors per a percebre el senyal en forma simultània en 16 longituds d'ona, cobrint l'espectre visible. Això redueix el temps de mesura, i minimitza les parts mòbils de l'equip.

## Vegeu també

* Comptador de centelleig
* Espectrògraf
# Espill

«Espill» té aquests significats:
* Òptica: un espill o Mirall, superfície on es reflecteix una imatge.
* Nàutica: Espill (nàutica), la part plana de l'extrem de la popa d'un vaixell on s'escriu el seu nom.
* Literatura:
** Espill (Jaume Roig), l'obra més important de Jaume Roig.
** L'Espill (revista), revista dedicada a l'assaig, la filosofia i les ciències humanes i les ciències socials.
Viccionari
# Escut de Nova Guinea Neerlandesa

L' escut d'armes de Nova Guinea Neerlandesa va ser un dels diversos símbols nacionals escollits pel Consell de Nova Guinea, l'òrgan representatiu papú, el 1961. Tanmateix, l'escut no es va registrar al manifest del Comitè Nacional d'octubre de 1961, a diferència de la bandera i l'himne. El disseny de l'escut incorporava la nova bandera: la bandera de l'estel del matí. L'escut està recolzat per dos ocells del paradís petits (Paradisaea minor) i envoltat per una garlanda de flors locals i un papir amb el lema «Setia, Djudjur, Mesra» ("Lleial, Honesta, Afectuosa").

## Referències

* 1 2 Tanggahma, Leonie. «A History of the Morning Star Flag of West Papua» (en anglès). WestPapuaMedia.info, 01-12-2012. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 23 novembre 2021].
* 1 2 «Papua» (en anglès). Hubert-Herald.nl, 2012. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Estibioclaudetita

L'estibioclaudetita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la claudetita. Rep el seu nom de la seva composició química i la seva relació amb la claudetita.

## Característiques

L'estibioclaudetita és un òxid de fórmula química AsSbO₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'estibioclaudetita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-2N2S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiïta, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sil·lenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsumeb, a la regió d'Otjikoto, al nord de Namíbia. També ha estat descrita en altres dos indrets: les mines de Borgofranco, a Biò, a la província de Torí (Piemont, Itàlia), i a Waitschach, a Caríntia (Alemanya).

## Referències

* ↑ «Stibioclaudetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 abril 2017].
# Estadi Henri Dunant

L'Estadi Henri Dunant és un estadi luxemburguès de futbol a Beggen un barri de la ciutat de Luxemburg. És la seu de l'equip Football Club Avenir Beggen, i té una capacitat per a 4.830 persones.

## Referències

* ↑ «World Stadiums - Luxembourg» (en anglès). World Stadiums. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2012. [Consulta: 14 agost 2015].