OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Davaajantsangiin Sarangerel

    En aquest nom mongol, el nom és «Sarangerel» i «Davaajantsangiin» és un patronímic, no pas un cognom.
Davaajantsangiin Sarangerel (mongol: Даваажанцангийн Сарангэрэл) (República Popular de Mongòlia, 1963) és una fotògrafa i periodista mongola, i actual membre del Gran Jural del'Estat i ministre d'Estat de Medi Ambient i Turisme del segon gabinet d'Ukhnaagiin Khürelsükh. Va ser ministra de Salut al primer gabinet d'Ukhnaagiin Khürelsükh.

## Biografia

Sarangerel va néixer a Ulan Bator el 1963. Després d'acabar els estudis el 1979, va anar a Rússia per estudiar fotografia a la Universitat Estatal d'Omsk (1983). Durant dos anys, va treballar amb l'agència de notícies mongola Montsame (en mongol: МОНЦАМЭ) com a fotògrafa, abans de llicenciar-se en periodisme per la Universitat de Rostov el 1990.
Sarangerel va continuar la seva carrera en periodisme i el 1990 es va convertir en corresponsal de l'emissora de l'estat mongol, on més tard es va convertir en la seva redactora en cap. Durant el 1995-1999, va ocupar el càrrec de directora de l'agència nacional de notícies de Mongòlia. Més tard, Sarangerel es va incorporar a TV5 el 2003 i va treballar com a directora general del 2003 al 2005. Ha estat elegida dues vegades presidenta de la Confederació Unida de Periodistes de Mongòlia.
Membre del Partit del Poble de Mongòlia, Sarangerel va ser escollida per primera vegada al Gran Jural de l'Estat el 2012, i després de la seva reelecció quatre anys després va ser nomenada ministra de Salut al gabinet d'Ukhnaagiin Khürelsükh (2017).

## Referències

* 1 2 Sanders, Alan J. K. Historical Dictionary of Mongolia (en anglès). Scarecrow Press, 2010, p. 635-636. ISBN 978-0-8108-7452-7.
* 1 2 3 «Даваажанцангийн Сарангэрэл (Sarangerel Davaajantsan)» (en mongol). Gran Jural de l'Estat.
* ↑ Bormann, Renate. «News from Mongolia» (en anglès). Mongolei, 29-10-2017.
# Galen (cràter)

Galen és un petit cràter d'impacte lunar que es troba en la escarpada regió entre els Montes Apenninus a l'oest i els Montes Haemus en l'est, al sud-sud-est del cràter Arat, una formació una mica més gran. Més cap a l'oest apareix el cràter Conon, prop dels flancs dels Montes Apeninnus. Galen va ser designat prèviament Arat A abans que la UAI li adjudiqués el seu nom actual. Galen és un cràter circular amb un interior en forma de bol i una vora aguda que no ha sofert una erosió significativa. La petita plataforma interior té una albedo inferior a la de les parets circumdants.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Enllaços externs

* "Galen (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 13 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 13 juliol 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Galen» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-05-30. [Consulta: 13 juliol 2018].]
# Priolepis semidoliata

Priolepis semidoliata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Pitcairn, el Japó i Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F. 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Winterbottom, R. i M. Burridge 1993. Revision of the species of Priolepis possessing a reduced transverse pattern of cheek papillae and no predorsal scales (Teleostei: Gobiidae). Can. J. Zool. 71:494-514.
# Kalanchoe porphyrocalyx

Kalanchoe porphyrocalyx (o Kitchingia porphyrocalyx) és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És una herba petita perenne epífita o terrestre, molt ramificada, de fins a 35 cm d'alçada.
Les tiges són esveltes, de color verd tenyit de porpra, erectes o decumbents, de 5 a 35 cm.
Les fulles són peciolades o subsèssils, molt polimòrfiques, glabres, pecíol de 0 a 6 mm, làmina lineal, ovada, obovada, oblonga, de forma oblonga-orbicular a orbicular, de 2 a 6 cm de llarg i de 0,6 a 4 cm d'ample, punta obtusa a arrodonida, base atenuada, marges irregulars crenats.
Les inflorescències en panícules corimboses laxes, de poques flors (1 a 9 flors), de 3 a 11 cm, amb pedicels de 7 a 20 mm.
Les flors són pèndules; calze de color verd amb línies vermelles a violetes, tub de 1,5 a 4 mm; sèpals lanceolats, deltoides a ovats, aguts, de 3 a 7 mm de llarg i de 3 a 5,5 mm d'ample; corol·la suburceolada, glabra, tub de color vermell a rosat, rarament groc llimona, de 10 a 30 mm; pètals de color groc-verd, taronja, ovats, reflexes, de 3 a 8 mm de llarg i de 2,5 a 6 mm d'ample; estams inserits a la meitat del tub de la corol·la, tots els estams inclosos; anteres ovades.
Segons les condicions ambientals, aquesta espècie és molt variable pel que fa a la longitud de les tiges, la forma i la mida de les fulles, així com la mida i el color de les flors. Aquest és un dels pocs epífits del gènere.

## Distribució

Planta endèmica de Madagascar central i nord-est, Creix en selves tropicals, generalment epífita.

## Taxonomia

Kalanchoe porphyrocalyx va ser descrita per Henri Ernest Baillon (Baill.) i publicada al Bulletin Mensuel de la Société Linnéenne de Paris. 1: 469.1885.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
porphyrocalyx: epítet format per les paraules gregues porphyreos = 'vermell-porpra' i kalyx = 'calze'.

### Sinonímia

* Kitchingia porphyrocalyx Baker (1883) / Bryophyllum porphyrocalyx (Baker) A.Berger (1930)
* Kalanchoe sulphurea Baker (1887) / Bryophyllum sulphureum (Baker) A.Berger (1930) / Kalanchoe porphyrocalyx var. sulphurea (Baker) Boiteau & Mannoni (1948) / Kitchingia sulphurea (Baker) Boiteau & Allorge-Boiteau (1995)
* Kalanchoe porphyrocalyx var. sambiranensis Humbert ex Boiteau & Mannoni (1948)
* Kalanchoe porphyrocalyx var. typica Boiteau & Mannoni (1948)

## Referències

* ↑ «Kalanchoe porphyrocalyx». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Kalanchoe porphyrocalyx (Baker) Baill.». International Plant Names Index.
# Crespi d'Adda

Crespi d'Adda és una colònia industrial (villaggio operaio) model del segle xix a Itàlia, una fracció del municipi de Capriate San Gervasio, a la província de Bèrgam (Llombardia) a la riba esquerra del riu Adda. Des de 1995 es troba inclòs en la llista de llocs Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
És certament l'exemple més interessant a Itàlia del fenomen dels barris obrers o pobles per als treballadors. Ha quedat perfectament conservat (en particular el seu esquema urbà i la seva aparença arquitectònica encara estan inalterats) i constitueix un dels més complets i originals del món.

## Història

L'any 1878, la família Crespi va edificar una fàbrica en un prat verd, no lluny del riu Adda, on no hi faltava l'aigua. La colònia estava dividida per un carrer traçat en línia recta; a la dreta d'aquest s'aixecà una fàbrica que va donar feina a més de 3000 obrers durant la dècada del 1920; a l'esquerra es trobaven els carrers en els quals s'alineaven les cases, rodejades de jardins i destinades a albergar a una o diverses famílies. Aquesta colònia també comptava amb una escola, un hospital, uns safareigs, una església i un parc de bombers.
El cementiri de Crespi d'Adda està dominat per la tomba de la família Crespi, constituïda per una piràmide al fons i una llarga avinguda arbrada. Les tombes més riques són les que es troben disposades al voltant d'aquest imponent mausoleu, mentre que les més simples, assenyalades per creus de pedra, estan més allunyades, com un record concret de l'estratificació social de la comunitat que aquí descansa. El cementiri està envoltat per un mur circular que acull totes les tombes i que vol simbolitzar l'abraçada de la família Crespi a tots els obrers del barri.
La fàbrica en si finalment va tancar el 2004, havent estat un camp d'activitat al llarg de la seva existència per a la producció de teles de cotó.

## Actualitat

La colònia segueix habitada pels descendents dels obrers en l'actualitat i s'ha conservat en la seva forma originària.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Crespi d'Adda» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Crespi d'Adda
# Llista de golejadores de la Copa d'Europa d'hoquei sobre patins femenina 2008

Llista completa de gols marcats a la Copa d'Europa d'hoquei patins femenina 2008 segons jugadora i equip corresponent:
| Jugadora | Equip | Gols |
| Carla Giudici | CP Voltregà | 9 |
| Natasha Lee | Biescas Gijón HC | 5 |
| Dina Tavares | HC Mealhada | 5 |
| Tatiana Malard | CS Noisy Le Grand | 5 |
| Adeline Le Borgne | CP Voltregà | 4 |
| Patrícia Albuquerque | Fundação Nortecoope | 4 |
| Neuza Pebre | HC Mealhada | 4 |
| Maren Wichardt | SK Germania Herringen | 4 |
| Cristina Barceló | CP Voltregà | 3 |
| Vania Ribeiro | Fundação Nortecoope | 3 |
| Cláudia Rêgo | Fundação Nortecoope | 3 |
| Carla Dorca | CP Voltregà | 2 |
| Sara González | Biescas Gijón HC | 2 |
| Bárbara García | Biescas Gijón HC | 2 |
| Malvina Fort | US Coutras RH | 2 |
| Sandra Drouhet | US Coutras RH | 2 |
| Julie Lafourcade | US Coutras RH | 2 |
| Anaïs Ramírez | CH Mataró | 2 |
| Tània Pardo | CH Mataró | 2 |
| Maria Couceiro | HC Mealhada | 2 |
| Emilie Couderc | CS Noisy Le Grand | 2 |
| Elisabeth Frings | CS Noisy Le Grand | 2 |
| Anna Romero | CP Voltregà | 1 |
| Paula Castro | Fundação Nortecoope | 1 |
| Bruna Honório | Fundação Nortecoope | 1 |
| Maria Azevedo | Fundação Nortecoope | 1 |
| Ivet Comas | CH Mataró | 1 |
| Sofia González | CH Mataró | 1 |
| Anna Espriu | CH Mataró | 1 |
| Helga Castro | HC Mealhada | 1 |
| Lea-Marlene Reinert | SK Germania Herringen | 1 |
| Anja Grewe | SK Germania Herringen | 1 |
| Kathrin Kieler | SK Germania Herringen | 1 |
| Marie Espin | CS Noisy Le Grand | 1 |
| Julie Dupuis | CS Noisy Le Grand | 1 |
| Cindy Laurent | CS Noisy Le Grand | 1 |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Copa d'Europa femenina 2008 Arxivat 2008-05-19 a Wayback Machine. (portuguès)
# Jiral

Jiral fou un petit estat tributari protegit a la regió de Sankhera Mehwas, del grup Gori, a l'agència de Rewa Kantha, província del Gujarat, presidència de Bombai. Hi havia tres tributaris separats que governaven també els principats de Kamsoli Moti i Kamsoli Nani (d'eon el nom de Jiral Kamsoli) sent la superfície dels tres estats junts de 13 km². Els ingressos s'estimaven en 170 lliures i se'n pagaven set com a tribut al Gaikwar de Baroda. El 1870 els britànics van assolir l'administració pels conflictes entre els tres tributaris.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Querol (desambiguació)

«Querol» té aquests significats:
* Toponímia:
** Querol, localitat i municipi del Camp de Tarragona
** Querol (Alta Cerdanya), llogaret del comú de Porta (França)
** Barranc de Querol, afluent de la Ribera Salada
** Port de Querol, port de muntanya dels Ports (País Valencià)
** Can Querol, mas al municipi de Polinyà a la comarca del Vallès Occidental
** Casa Querol, edifici modernista obra de Pere Caselles i Tarrats
** Castell de Querol (Alt Camp), castell de Querol (Alt Camp)
** Castell de Querol (Porta), fortificació ruïnosa al llogaret de Querol (Alta Cerdanya)
** Mas del Querol, masia a Reus
** Molí de Querol, molí fariner a la masia Querol, al municipi de Castellar de la Ribera de la comarca del Solsonès
** Riu Querol, riu de la Cerdanya afluent del Segre
** la Tor de Querol, municipi de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord, que
** Estació de la Tor de Querol, estació de ferrocarril al municipi nord-català d'Enveig (Alta Cerdanya)
** Serra de Querol al Solsonès
** Roca de Querol, muntanya a la Serra de Querol
* Biografies:
** Agustí Querol i Subirats (Tortosa, 1860 - Madrid, 1909), escultor català
** David Querol Blanco
** Ferran de Querol i de Bofarull (Reus, 1857 - Tarragona, 1935), advocat, polític i escriptor català
** Leopold Querol i Roso (Vinaròs, 1899 — Benicàssim, 1985), pianista valencià
** Miquel Querol i Gavaldà (Ulldecona, 1912 - Vinaròs, 2002), musicòleg i compositor català
** Vicent Wenceslau Querol i Campos (València, 1837 - Bétera, 1889), poeta valencià
# Diandrolyra

Diandrolyra és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Diandrolyra tatianae Soderstr. et Zuloaga
# Gaudenci de Comenge

Gaudenci de Comenge (Sent Gaudenç, Alta Garona, s. V o VI) fou un pastor gal·loromà, mort a mans dels visigots arrians. És venerat com a màrtir per diverses confessions cristianes.
Gaudenci era un jove pastor de Comenge. Als tretze anys, mentre guardava el ramat a La Caoue, prop de la ciutat, fou atacat pels visigots que havien conquerit l'Aquitània. Els visigots, arrians, el comminaren a abjurar del catolicisme i fer-se arrià, però Gaudenci no ho volgué fer: fou, llavors, mort decapitat.
Segons la llegenda, Gaudenci, ja decapitat, s'aixecà i prengué el cap amb les mans: amb ell, arribà caminant al Mas Sent Peire i entrà a l'església, tancant-se les portes rere seu. Els veïns, després, hi enterraren el seu cos i el conservaren, juntament amb els de la seva mare Quitèria.
La veneració pel màrtir cresqué fins que el poble canvià de nom i passà a anomenar-se Sent Gaudenç. El culte popular fou confirmat en 1309 pel papa Climent V, que havia estat bisbe de Comenge.

## Bibliografia

* Nominis. "Saint Gaudens".
# Pino d'Asti

Pino d'Asti (ël Pin d'Ast en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Albugnano, Castelnuovo Don Bosco i Passerano Marmorito.

## Galeria fotogràfica

* Ajuntament
# Crespell (mitologia)

* Aquest article tracta sobre l'ésser mitològic eivissenc. Vegeu-ne altres significats a «Crespell».
A la mitologia popular eivissenca, els Crespells són éssers monstruosos que viuen en coves. Tenen el cos ple de berrugues, que grunyen i treuen foc pels ulls. Aquests petits monstres viuen dins la Cova des Crespells, situada a Buscastell. Les mares "amenaçaven" els nois i noies que eren dolents amb aquestes criatures que suposadament apareixen durant la nit i es mengen els nens petits. Venen a ser una mena de barreja d'éssers del bosc i espantacriatures.

## Referències

* ↑ Torres, Carlos Garrido. Eivissa mágica (en castellà). J.J. de Olañeta, 1993, p. 213. ISBN 978-84-7651-177-0.
# Orphnophanes

Orphnophanes és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per Julius Lederer el 1863.

## Taxonomia

* Orphnophanes ankarampotsyalis Marion & Viette, 1956
* Orphnophanes eucerusalis (Walker, 1859)
* Orphnophanes laevalis (Warren, 1896)
* Orphnophanes thoasalis (Walker, 1859)
* Orphnophanes turbatalis Christoph, 1881

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Natural History Museum Lepidoptera genus database» (en anglès). Nhm.ac.uk.
# Gamelan Surakarta

El gamelan Surakarta és el conjunt típic d'instruments que s'usen per interpretar música pura contemporània a Indonèsia. De grans dimensions, el constitueixen dos conjunts de gamelan, un afinat en slendro, constituït per un saron panerus (o saron peking), dos saron barung, un o dos saron demung, un gender panerus, un gender barung, un slentem (o gender panembung), un bonang panerus i un bonang barung (cadascun amb dotze gongs), un kayu gambang, un siter o celempung, un rebab, un suling, un parell de kethuk i kempyang, un joc de tres a cinc kenong, un joc de tres a cinc kempul, d'un a tres gong suwukan, i un gong ageng.
El conjunt complementari d'instruments de pelog inclourà dos de cada gender panerus, gender barung, gambang i siter o celempung, el primer de cada parell afinat segons el subconjunt pelog bem de cinc tons (tons 1,2,3,5,6), el segon segons subconjunt pelog barang de cinc tons (2,3,5,6,7). Els bonangs pelog tindran catorze gongs cadascun.
El gamelan slendro i el pelog en general compartiran els tambors kendang, incloent un ketipung, kendang ageng (o kendang gendhing), ciblon, kendang wayangan, i, en el gamelan més gran, un gran tambor penjant, el bedug. Els conjunts arcaics poden incloure instruments com el gangsa gambang, slento (en lloc del slentem) i el bonang panembung. Un conjunt típic inclou una cantant solista (pesinden) i un cor masculí (gerongan); en certs passatges, els cantants aplaudeixen rítmicament (keplok).

## Relació amb gamelan Yogyakarta

A Yogyakarta, hi ha una tendència a tenir més sarons de cada registre i és més probable que el bonang panembung estigui present. Hi ha un instrument arcaic, el celuring, un joc de campanes que es troba només en uns pocs gamelans al Kraton de Yogyakarta i que es toca en lloc del saron panerus. L'estil solonès es considera sovint més refinat (o alus) que l'estil yogyanés. Una altra diferència específica es troba en la forma el saron peking; tot i que el patró que toca per al balungan és sovint el mateix, en l'estil yogyanés el ritme s'avança, creant un èmfasi diferent en relació al balungan.

## Bibliografia

* Wasisto Surjodininingrat, P. J. Sudarjana, Adhi Susanto (1993) Tone measurements of outstanding Javanese gamelan in Yogyakarta and Surakarta / traducido del idioma indonesio por los autores. Penjelidikan dalam pengukuran nada gamelan-gamelan Djawa terkemuka di Jogjakarta dan Surakarta. 2a edició revisada Yogyakarta: Gadjah Mada University Press. ISBN 979-420-273-8 (pbk.)
# Diandrostachya

Diandrostachya és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Diandrostachya chevalieri (Stapf) Jacq.-Fél.
* Diandrostachya chrysothrix (Nees) Jacq.-Fél.
* Diandrostachya fulva (C.E. Hubb.) Jacq.-Fél.
* Diandrostachya glabrinodis (C.E. Hubb.) J.B. Phipps
* Diandrostachya kerstingii (Pilg.) Jacq.-Fél.
* Diandrostachya scaettae (A. Camus) J.B. Phipps
# Fukiko (cràter)

Fukiko és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 13,9 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim japonès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Fukiko». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Blaž Slišković

Blaž "Baka" Slišković (30 de maig de 1959) és un exfutbolista bosnià, de família croata, de la dècada de 1980 i entrenador.
Fou 26 cops internacional amb la selecció iugoslava i 3 més amb la de bòsnia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Hajduk Split, Olympique de Marsella i Pescara, entre d'altres.
Com entrenador destacà al capdavant de la selecció nacional entre 2002 i 2006, Unirea Alba Iulia, Qingdao Jonoon F.C. i Zrinjski Mostar.

## Palmarès
### Velež Mostar

* Copa iugoslava de futbol: 1981
* Copa Balcànica de clubs: 1981

### Hajduk Split

* Copa iugoslava de futbol: 1984

### Iugoslàvia

* Jocs del Mediterrani: 1979

### NK Brotnjo (entrenador)

* Copa bòsnia de futbol: 1999

### Hajduk Split (entrenador)

* Lliga croata de futbol: 2005

### Zrinjski Mostar (entrenador)

* Lliga bòsnia de futbol: 2017, 2018

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 12 febrer 2013. [Consulta: 9 febrer 2013].
* ↑ «Sušić, Slišković, Škoro i drugi počeli stvaranje reprezentacije». Sarajevo-x.com. [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ «Čudesni Mostarac koji je bio idol Zinedineu Zidaneu» (en bosnian). sport.ba, 20-06-2013. [Consulta: 14 juliol 2013].
* ↑ «IZBOR SLOBODNE DALMACIJE Jedanaest veličanstvenih hajduka; I Grgur Ninski - hajdukovac! (FOTOGALERIJA) > Slobodna Dalmacija > Hajduk». Slobodnadalmacija.hr. [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ «Blaz Sliskovic - A Talented Coach With One Job Too Many». Soccerphile.com. [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ «Ziarul Unirwa - Unirea are antrenor nou - bosniacul Blaz Sliskovic». Ziarulunirea.ro, 27-01-2008. Arxivat de l'original el 25 febrer 2012. [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ 青岛中能足球俱乐部主教练公告 Arxivat 29 November 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. (xinès)
* ↑ «Blaž Slišković spašava Plemiće». bljesak.info, 23-03-2017.
# Krauschwitz (Saxònia)

Krauschwitz (alt sòrab: Krušwica) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba a uns cinc quilòmetres al nord-est de Weißwasser, als marges del riu Neisse.

## Districtes

* Sagar (Zagor)
* Skerbersdorf (Skarbišecy)
* Pechern (Pěchč)
* Werdeck (Wjertko)
* Podrosche (Podroždź)
* Klein Priebus (Přibuzk)