OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Maria Guasch i Miró

Joan Maria Guasch i Miró (Barcelona, 28 d'agost del 1878 – 15 de juliol de 1961) va ser un poeta català, Mestre en Gai Saber el 1909.

## Vida

Va ser el primer de quatre fills (Joan Maria, Antoni Maria, Maria de la Mercè i Agnès) del matrimoni de Joaquim Guasch i Ribera i Júlia Miró i Marcet. Es va casar el 1902 amb Dolors Sagrera i Puig, i van tenir 8 fills (Jordi, Maria Elvira, Ramon, Júlia, Josep Maria, Núria, Agnès, i Marta). Després de la mort de Dolors es va casar amb Maria Montserrat Borrat i Bou (1942). D'aquest matrimoni van tenir 3 fills (Joan Maria, Manuel, i Joan Antoni). Va morir als 83 anys.

## Obra

La seva poesia té arrels en l'obra de Joan Maragall i Gorina. Va practicar un tracte íntim amb la natura, amb una gran familiaritat amb els temes de muntanya. Va destacar en l'espiritual finor de la forma, gràcil i desimbolta, i sobretot en la volguda parvitat de la matèria. No es va preocupar dels estímuls humans ni va cercar escenes excepcionals. La descripció efusiva d'aspectes quotidians dels paisatges que contempla li basten per animar les seves poesies.
Va participar assíduament als Jocs Florals de Barcelona, guanyant un gran nombre de premis. Ha estat una de les persones que més premis ha guanyat en aquest certamen. El 1909 va ser proclamat Mestre en Gai Saber.
Per la seva activitat occitanista i el seu relleu amb les lletres catalanes, en 1933, el govern francès li concedí el grau de Cavaller de la Legió d'Honor.
La seva segona dona, Maria Montserrat Borrat, va fundar l'Editorial Estel el 1942 gràcies a la seva col·laboració econòmica.

### Llistat d'obres

* Poesies (1890)
* Joventut (1900)
* Pirinenques (1910), la seva obra més característica
* Ofrena (1912)
* Camí de la font (1930) (Premi Fastenrath el 1932)
* La rosa dels cinc sentits (1937)
* Amor i tardanies
* Poemet de claustre (1948)
Poemes presentats als Jocs Florals de Barcelona
* Per les montanyes (1900), premi de l'Englantina d'or
* Del seu àlbum (1900), 1r accèssit a la Flor Natural
* Soleyada (1900), 3r accèssit a la Flor Natural
* La nit ab los pastors (1903, 2n accèssit a la Flor Natural
* Retaule (1904), accèssit a premi ordinari
* Plafons(1908), accèssit a premi ordinari
* Ègloga (1908), premi de la Flor Natural
* Poemet del claustre (1909), premi de la Viola d'or i argent
* L'amor que torna (1919), premi de la Flor Natural
* Branca florida (1920), premi de la Flor Natural
* La Flor vermella (1924), premi de la Flor Natural
* La nit al bosc (1926)
* Passa l'amor (1930), premi de la Flor Natural
* Vida-Amor (1933), premi extraordinari del Consistori

## Referències

* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals

## Enllaços externs

* «Joan Maria Guasch i Miró». Gran Enciclopèdia Catalana.
# Ambrose Reeves

El Reverent (Richard) Ambrose Reeves (6 de desembre de 1899 - 23 de desembre de 1980) va ser un eminent sacerdot anglicà oposat a l'Apartheid durant el segle xx.
Va néixer el 6 de desembre de 1899, i es va educar a la Great Yarmouth Grammar School i al Sidney Sussex College de Cambridge; després d'un període d'estudi al College of the Resurrection, va ser ordenat sacerdot el 1927.
Després d'exercir de cura a Sant Albans, Golders Green, va convertir-se en vicari a Sant Margaret, Leven, a Sant James de Haydock i a Sant Nicholas, a Liverpool. El 1949 va ser elevat al bisbat com a Bisbe de Johannesburg, càrrec que va ocupar fins al 1961, moment en què va ser deportat.
El 1957, en el context del judici per traïció contra 156 membres del Congrés Nacional Africà, el Congrés Indi de Sud-àfrica i el Partit Comunista de Sud-àfrica (entre els quals hi havia l'advocat Nelson Mandela), Ambrose Reeves, juntament amb Alan Paton i Alex Hepple, van crear el Fons d'Ajuda a la Defensa en el Judici per Traïció. Aquest fons va estar administrat per Mary Benson, primer, i per Freda Levson després.
Va continuar servint com a Bisbe assistent, primer a la diòcesi de Londres, i després a la de Chichester. Va morir el 23 de desembre de 1980, quan era sotsprelat del Venerable Orde de Sant Joan de Jerusalemt Aquell any se li va concedir la Medalla Isitwalandwe, màxima distinció atorgada pel Congrés Nacional Africà, per la seva militància anti-apartheid.

## Referències

* ↑ National Church Institutions Database of Manuscripts and Archives
* ↑ «Time Magazine». Arxivat de l'original el 2011-02-05. [Consulta: 25 juny 2014].
* ↑ “Who was Who” 1897-2007 London, A & C Black, 2007 ISBN 978-0-19-954087-7
* ↑ Boon, Michael. "Great Yarmouth's School". The Owl Service, 2010, p.232. ISBN 978-0-9567512-0-1
* ↑ Crockford's Clerical Directory1940-41 Oxford, OUP,1941
* ↑ Photos of church
* ↑ ”Scottish Episcopal Clergy, 1689-2000” Bertie, D.M: Edinburgh T & T Clark ISBN 0-567-08746-8
* ↑ New Bishop Of Johannesburg Canon R. A. Reeves appointed The Times Friday, Feb 25, 1949; pg. 7; Issue 51315; col C
* ↑ Mandela, Nelson. El largo camino hacia la libertad (2014) Prisa Ediciones, Barcelona. Pàg. 215.
* ↑ The Times, Saturday, Dec 27, 1980; pg. 12; Issue 60811; col E Obituary The Right Rev Ambrose Reeves
# John Adams (minisèrie)

John Adams és una minisèrie de televisió nord-americana de l'any 2008 que relata la major part de la vida política del president dels EUA John Adams i el seu paper en la fundació dels Estats Units d'Amèrica. Paul Giamatti interpreta a John Adams. La minisèrie va ésser dirigida per Tom Hooper. Kirk Ellis va escriure el guió basat en el llibre de John Adams per David McCullough. Aquesta biografia de John Adams i la història dels primers cinquanta anys dels Estats Units es va transmetre en set parts per HBO entre el 16 de març i el 20 d'abril de 2008. John Adams va rebre elogis de la crítica i nombrosos premis de prestigi. La minisèrie va guanyar quatre premis Globus d'Or i tretze premis Emmy, més que qualsevol altra en la història.
La minisèrie va ésser emesa en català a través del primer canal de Televisió de Catalunya a partir del 8 de setembre de 2014.

## Episodis

* Unir-se o morir
* Independència
* No em trepitgeu
* El retrobament
* Unió o mort
* Una guerra innecessària
* Peacefield

## Càsting

* Paul Giamatti com a John Adams.
* Laura Linney com a Abigail Adams.
* Stephen Dillane com a Thomas Jefferson.
* David Morse com a George Washington.
* Tom Wilkinson com a Benjamin Franklin.
* Rufus Sewell com a Alexander Hamilton.
* Justin Theroux com a John Hancock.
* Danny Huston com a Samuel Adams.
* Mamie Gummer com a Sally Smith Adams

## Enllaços externs

* John Adams

## Referències

* 1 2 «John Adams (TV Mini-Series 2008) - IMDb». [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ AlloCine. «John Adams». [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «For Giamatti, John Adams was 'endlessly daunting' role - USATODAY.com». [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «John Adams». [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «John Adams - IMDb». [Consulta: 26 març 2020].
# Alfeo Brum Rodríguez

Alfeo Brum Rodríguez (Costas del Catalán, llavors Salto, avui Artigas, 22 de març de 1898 - Montevideo, 25 de febrer de 1972) fou un advocat i polític uruguaià, vicepresident del seu país entre 1947 i 1952, per dos períodes consecutius. Ha estat l'únic ciutadà uruguaià fins al present en desentrampar-se dues vegades seguides en l'esmentat càrrec.
Va ser el germà menor del futur president Baltasar Brum Rodríguez. Graduat com advocat, va integrar des de la seva joventut el Partit Colorado. Electe diputat pel departament d'Artigas, va representar a aquest en tres períodes, entre 1923 i 1932.
Va assumir com a senador l'1 de març de 1933. Pocs dies més tard, el 31 de març de 1933, en dissoldre's el Parlament pel president colpista Gabriel Terra Leivas, amb el suport de l'exèrcit, la policia i de la fracció majoritària del Partit Nacional, liderada per Luis Alberto de Herrera, el seu germà Baltasar va decidir resistir-se al cop, per a la qual cosa es va atrinxerar a casa seva, repel·lint a tirs els policies que es van destinar a capturar-lo. Alfeo Brum va acompanyar en aquest acte el seu germà, encara que no va poder impedir que aquest se suïcidés hores després, en veure l'inútil de la seva resistència. Posat fora de la llei per la dictadura i empresonat un breu temps a l'Isla de Ratas, es va encaminar després a l'exili.
Elegit novament com a senador en les eleccions de novembre de 1946, la mort del president electe Tomás Berreta (2 d'agost de 1947) i l'assumpció del seu company de fórmula i vicepresident Luis Batlle Berres a la presidència, van convertir Alfeo Brum en el nou vicepresident, ja que aquest era el primer senador de la fracció del Partit Colorado més votada al Parlament.
En les eleccions de novembre de 1950, Brum es va presentar com a candidat a la vicepresidència pel grup liderat per Andrés Martínez Trueba, un dels dos candidats del batllisme, que triomfés en els comicis, pel que va ocupar novament el càrrec entre l'1 de març de 1951 i igual data de l'any 1952, exercint-se en dos períodes seguits, encara que el segon es va veure interromput per l'aprovació de la Constitució de 1952, que va instaurar el Consell Nacional de Govern i es va suprimir la vicepresidència.

## Referències

* ↑ Partidos políticos, democracia y autoritarismo: El sistema de partidos políticos en el Uruguay durante el siglo XX; A la búsqueda de una nueva alternativa para la democracia en el Uruguay; Partidos políticos y regímenes autoritarios, 1933-42 (en castellà). Centro de Informaciones y Estudios del Uruguay, 1984.
# Alferes

El grau d'alferes (de l'àrab al faris 'el cavaller que duu l'estendard', de la mateixa arrel que faras 'cavall o genet') és el grau inferior de l'oficialitat militar en diverses forces armades d'estats hispanòfons i lusòfons; pot equivaler al sotstinent o aspirant, etc., d'altres exèrcits.

## Antecedents

La figura de l'alferes és tradicional en les forces espanyoles, portugueses i iberoamericanes. Es remunta a l'edat mitjana, com mostra, per exemple, el cas de Rodrigo Díaz de Vivar (el Cid), el càrrec d'alferes del qual corresponia aleshores al de portaestendard del regne.

## A Espanya

A l'exèrcit de terra i de l'aire, així com a la Guàrdia Civil, és el primer grau d'oficial, per sota del grau de tinent. Dins l'OTAN rep el codi OF-1.

## Insígnia

A continuació apareix una selecció d'insígnies de rang d'alferes, intentant il·lustrar la varietat (i semblances) entre les insígnies. Cal notar que bastantes forces aèries fan servir el rang de "tinent de segona", si bé a les forces aèries dels països de la Commonwealth el rang equivalent és el d'oficial pilot.
| Exèrcit | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| | Alemanya | Austràlia | Bulgària | Canadà | Dinamarca | Espanya | Estats Units | França | Geòrgia | Grècia | Índia | Indonèsia | Iran | Itàlia | Mèxic | Pakistan | Regne Unit | Rússia |
| Força aèria | | Pilot officer | | | | | | | | | | | | | | Pilot officer | Pilot officer | |
| Infanteria de Marina | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
# Ptialisme

Ptialisme, sialisme, hipersialosi o ptialorrea és un terme medical per a indicar la secreció salival exagerada.
Es un símtoma –en humans com en bestiam– entre d'altres d'intoxicació per l'inspiració de gasos mercúrics (molt comú en treballadors de les mines) o per la consumició de baies i fulles de cèstrum groc i altres espècies de cèstrum. o com a reacció adversa de medicaments tals com aripiprazol, clozapina, pilocarpina, ketamina, clorat de potassi, risperidona i piridostigmina. També pot ser provocat per mercuri i els seus composts, coure, organofosfats, arsènic, nicotina i tal·li o com a reacció al al·lergogens de la processionària del pi.

## Referències

* ↑ «Ptialisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ptialisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «ptialisme». A: Diccionari de veterinària i ramaderia. Barcelona: TERMCAT centre de terminologia, 2013 (Diccionaris en Línia).
* ↑ «Ptialisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Conzatti, Giovanni Battista; Plans i Cannamares, Àngel (trad.). «Capítol I: sobre les malalties a què estan exposats els miners». A: Tractat de les malaties dels Artesans (pdf) (en català, traduït del llatí de morbis artificium diatriba). Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, 1713 (2019: traducció), p. 33-42. ISBN 978-84-393-9932-2.
* ↑ «BVL - Stofflisten des Bundes und der Bundesländer - Pflanzenliste Einträge A-K, 2. Auflage» (en alemany). Bundesamt für Verbraucherschutz und Lebensmittelsichercheit (Ministeri federal per a la protecció dels consumidors i la seguretat alimentària). Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 23 juny 2021].
* 1 2 Brownfield, Erica. «Hypersalivation» (en anglès). Medscape, 19-05-2004. [Consulta: 24 juny 2021].
* ↑ Séculi i Brillas, José «El tractament de la rabia i el mercuri». Gimbernat, 1988, pàg. 307-314.
* ↑ «La processionària del pí». Veterinariament. [Consulta: 24 juny 2021].

## Bibliografia

* Armangué i Tuset, Josep. Cas de diabetis salival : ptialisme crònic permanent. Barcelona: Llibreria Catalana, 1934.
# Quercus patelliformis

Quercus patelliformis és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins del subgènere Cyclobalanopsis, del gènere Quercus.

## Descripció

Quercus patelliformis és un arbre de fins a 15 metres d'alçada. Les branques són clarament angulars quan són joves de color marró grisenc, escassament lenticel·lades en el segon any, glabroses. El pecíol 2-4,5 cm; el limbe de la fulla és el·líptica, oblonga-el·líptica o ovada-lanceolada, de 5-12 × 2,5-6 cm, coriàcia, de color verd grisenc i grisenc i amb els pèls estelats quan joves però glabrescent, de color verd fosc adaxialment, base cuneada a rarament subarrodonida i de vegades obliqua, marge breu i bruscament serrat amb serratge una mica incorbat, l'àpex és acuminat; el nervi central és adaxialment pla; els nervis secundaris entre 9 a 11 a cada costat del nervi central; i els nervis terciaris són abaxialment molt prims, discrets a evidents. Les inflorescències femenines fan entre 2 i 3 cm, té cúpules entre 3 a 5. Els fruits són solitaris. La cúpula superficialment és cupular, de 6-8 mm o rarament poc profunda, 2-3 cm de diàmetre, que tanca aproximadament 1/3 de la gla, a l'exterior puberulent de color marró grisenc pàl·lid, a l'interior de color marró ataronjat pàl·lid sedós, la paret fa uns 3 mm de gruix; bràctees en 8 o 9 anells, marge dentat però apical 2 o 3 sencers. Les glans són aplanades, 2-2,5 × 2,5-2,8 cm, puberulentes de color marró grisenques, té una cicatriu d'1,5-2 cm de diàmetre, impressionada o plana; té un estil persistent d'uns 4 cm de diàmetre. Floreix entre maig i juny i fructifica entre octubre i novembre de l'any següent.

## Distribució i hàbitat

Quercus patelliformis creix a les províncies xineses de Guangdong, Guangxi, Hainan i al sud de Jiangxi, als boscos muntanyencs perennifolis humits de fulla ampla, entre els 400 i 1000 m.

## Taxonomia

Quercus patelliformis va ser descrita per Chun i publicat a Journal of the Arnold Arboretum 28(2): 241–242. 1947.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
patelliformis: epítet llatí que significa en forma de platet.

## Referències

* ↑ The Plant List, Quercus pachyloma Seemen
* 1 2 Cheng Yi, Wu; De-yuan, Hong. «Cyclobalanopsis patelliformis» (en anglès). Flora of China Editorial Committee. 1999. Flora of China (Cycadaceae through Fagaceae). 4: 1–453 p. 398. Pequín & St. Louis: Science Press i Missouri Botanical Garden. [Consulta: 7 juny 2020].
* ↑ Miquel, Friedrich Anton Wilhelm 1863. Annales Musei Botanici Lugduno-Batavi 1: 114 in Latin
* ↑ Chun Woon Young 1947. Journal of the Arnold Arboretum 28(2): 241–242 description in Latin, commentary in English
* ↑ «Quercus patelliformis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 16 octubre 2019].

## Enllaços externs

* dibuix líneal, Flora of China Illustrations vol. 4, fig. 392, dibuixos 1-4 a la part inferior esquerra
# Racó de Sant Bonaventura - els Canalons

El Racó de Sant Bonaventura - els Canalons és un paratge natural municipal del municipi d'Alcoi (Alcoià). Declarat per Acord del Consell de la Generalitat Valenciana amb data 8 de febrer de 2002, compta amb una superfície de 18,34 ha, es troba al tram alt del riu Polop, destaca fonamentalment per presentar un curs d'aigua durant tot l'any amb la flora i vegetació característica d'aquest tipus d'ecosistemes; i per atresorar un elevat valor paisatgístic amb grans rocams formats sobre la calcària per l'acció erosiva del riu. Cal destacar especialment la seua condició de corredor ecològic entre el Parc Natural de la Font Roja i la serra de Mariola.
Al paratge natural s'hi distingeixen diverses unitats ambientals, com són:
* Les riberes i zones d'aigua
* Les pinedes de pi blanc amb vegetació arbustiva
* Els conreus agrícoles
La unitat ambiental més rellevant al paratge natural municipal és la de les riberes i zones d'aigua. La vegetació característica ha quedat relegada a xicotets reductes on encara es poden distingir xops i salzes. La fauna, d'una altra banda, es troba millor conservada. En destaquem: entre els rèptils, la colobra d'aigua i la tortuga d'estany; i entre els peixos, la madrilla.
El Racó de Sant Bonaventura - els Canalons és un dels enclavaments emblemàtics del municipi d'Alcoi per la gran tradició que hi ha entre els alcoians de sovintejar aquest enclavament com a àrea d'esbarjo, gràcies a la proximitat respecte del nucli urbà.

## Fauna

Hi destaca la presència de mamífers carnívors com la fagina (Martes foina), la geneta (Genetta genetta), la rabosa (Vulpes vulpes), el teixó (Meles meles), el porc senglar (Sus scrofa) i la rata d'aigua (Arvicola sapidus), la qual necessita cursos d'aigua força nets.
Entre els rèptils, cal citar el fardatxo (Timon lepidus), la serp verda (Malpolon monspessulanus), la serp d'aigua (Natrix maura) i la tortuga d'aigua ibèrica (Mauremys leprosa), mentre que entre els peixos hi trobem la bagra ibèrica (Squalius pyrenaicus), i unes poblacions relictes de madrilles (Chondrostoma miegii) i barbs (Luciobarbus bocagei).
Pel que fa a l'avifauna, cal destacar-hi la presència d'espècies de zones forestals humides, com són la busquereta de casquet (Sylvia atricapilla), el cargolet (Troglodytes troglodytes), el rossinyol comú (Luscinia megarhynchos), el rossinyol bord (Cettia cetti), la merla (Turdus merula), el pit-roig (Erithacus rubecula) i el reiet safraner (Regulus ignicapillus), i de rapinyaires com el brúfol o gran duc (Bubo bubo), que nidifica als penya-segats del paratge, o el xot (Otus scops).
Però sens dubte, quant al nombre d'espècies, les més abundants del paratge són els amfibis, com el gripau comú (Bufo bufo), el gripau paridor (Alytes obstetricans) o la granota comuna (Pelophylax perezi), i els invertebrats, com els parotets o cavallets del dimoni, efímeres i mosques de les pedres, entre d'altres.

## Vegeu també

* Llista d'espais naturals del País Valencià
* Alcoi
* Serra Mariola
* Carrascar de la Font Roja

## Enllaços externs

* Web a la Conselleria de Medi Ambient Arxivat 2014-03-05 a Wayback Machine.
# Radmila Hrustanović

Radmila Hrustanović (Belgrad, 25 de novembre de 1952) és una política i diplomàtica sèrbia. Va ser l'alcaldessa de la capital de Sèrbia, Belgrad.

## Referències

* ↑ «Mayors of the Municipality of Belgrade and of the Assembly of the City of Belgrade from 1839 to 2014» (en anglès). [Consulta: 11 desembre 2021].
# Radolfzell

Radolfzell am Bodensee és una ciutat alemanya del districte de Constança, a l'estat de Baden-Württemberg.
Està situada a la riba oest del llac Constança, aproximadament a 20 km de la ciutat de Constança. És la tercera ciutat més gran del districte de Constança després de la capital i de Singen.
# Puerto Rico FC

El Puerto Rico FC és un club porto-riqueny de futbol de la ciutat de Bayamón.
Va ser fundat el 2015 després de la desaparició de Puerto Rico Islanders jugant a la North American Soccer League II.

## Palmarès

* Copa Luis Villarejo:
** 2016
* Bayamon City Cup
** 2017

## Referències

* ↑ «lloc_web Archived copy». Arxivat de l'original el 5 setembre 2015.
* ↑ «The Puerto Rico Football Club is left without a league for 2018» (en castellà). El Nuevo Dia, 27-02-2018 [Consulta: 2 març 2018].
* ↑ «NBA star Carmelo Anthony announces purchase of NASL team Puerto Rico FC». ESPN FC, 11-06-2015. [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ «Puerto Rico Football Club announced head coach and technical director». NASL, 24-08-2015.
* ↑ «PRFC ON TO THE FINAL OF THE LUIS VILLAREJO CUP», 17-11-2016.
# Puerto Rico United SC

El Puerto Rico United SC és un club porto-riqueny de futbol de la ciutat d'Aguada. Va jugar a la USL Professional Division dels Estats Units i a la Puerto Rico Soccer League.

## Referències

* ↑ Official USL Pro site
* ↑ «Puerto Rico - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Rabdornis de les Visayas

El rabdornis de les Visayas (Rhabdornis rabori) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). És endèmic de l'oest de les illes Filipines. Els seu hàbitats naturals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, bé com de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «rabdornis de les Visayas». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 676. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Visayan Rhabdornis. Rhabdornis rabori» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Rafaela Ramos Sánchez

Rafaela Ramos Sánchez (Sevilla, 1 d'octubre de 1963) es una esportista especialitzada en Pesca Esportiva en la modalitat de Mar-Costa (surfcasting). Fundadora i membre de la Junta Directiva del Club de Pesca del Barri del Bon Pastor de Barcelona, ha desenvolupat la seva trajectòria esportiva a Barcelona.
Ha participat en 5 Campionats Mundials i ha estat la primera esportista espanyola en guanyar una medalla individual als Campionats Mundials femenins de Mar-Costa. Va guanyar la medalla d'argent individual i la de bronze amb la Selecció Espanyola l'any 2005 al Campionat Mundial celebrat a Italia.
Als Campionats d'Espanya ha aconseguit dues medalles d'argent individuals i 5 (2 or, 2 argent i 1 bronze) amb la Selecció Catalana.

## Referències

* 1 2 «Rafaela Ramos Sánchez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ «Medallero Internacional». Federación Española de Pesca y Casting [Consulta: 14 novembre 2019].
# Rafael Alsúa

Rafael Alsúa Alonso (Irun, Guipúscoa, 18 d'agost de 1923 - Santander, Cantàbria, 1993) va ser un futbolista i entrenador basc. Jugava en la posició de davanter.

## Trajectòria

Alsúa II va començar jugant a futbol al club de la seva ciutat natal, el Bidasoa Irun, el 1939, després de la Guerra civil espanyola. El 1943 va fitxar pel Reial Madrid de la Primera Divisió, però només hi va jugar 5 partits, i va ser cedit una temporada al Córdoba CF i una altra al Gimnástica Burgalesa. Posteriorment va jugar en diversos equips: València CF, Reial Societat (equip amb el qual va guanyar la Segona Divisió), Racing de Santander (equip amb el qual també va guanyar la Segona Divisió), Reial Oviedo, Real Jaén i Real Unión de Irún, equip on es va retirar.
Alsúa II va ser internacional amb al selecció d'Espanya, i va jugar els 2 partits de la fase classificatòria per a la Copa del Món de 1954, marcant 1 gol.

## Palmarès

* Segona Divisió (2): 1948-49 (Real Sociedad), 1949-50 (Racing de Santander)

## Referències

* ↑ Serrera, Jesús. «El genio se hizo inmortal» (en castellà). El diario montañés, 04-03-2013. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ «Ficha de Rafael Alsúa» (en castellà). Ciberche.net. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ Pérez, Eliézer. «Aquel España-Turquía de 1954» (en castellà). Marca, 25-03-2009. [Consulta: 12 agost 2018].