OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miquel Figuerola i Aldrofeu

Miquel Figuerola i Aldrofeu (Barcelona, 30 de març de 1861 - Barcelona, 1 de març de 1913) fou un escriptor català.

## Biografia

Va néixer al carrer Flassaders de Barcelona, fill de Josep Figuerola i Gurguí i de Maria Aldrofeu i Feliu, ambdós naturals de L'Hospitalet de Llobregat.
Conreà la poesia, el teatre i la narrativa. També es va dedicar a la fotografia. que, entre altres obres, va editar diverses sarsueles en català i castellà. La seva obra Servei de plata, de 1891, fou premiada als Jocs Florals del Primer Diumenge de Maig el 1888.
Es va casar amb Emília Sebastià.

## Obres
### Obra dramàtica

* Qui abraça molt..., peça catalana en 1 acte i en vers, estrenada al teatre del Bon Retir de Barcelona. el 13 d'abril de 1879.
* Mala lluna, juguet còmic en 1 acte i en vers, estrenat al teatre del Tívoli de Barcelona, el 8 d'agost de 1882.
* Modus vivendi, peça catalana en 1 acte i en vers, estrenada al teatre Romea de Barcelona, el 22 de desembre de 1885.
* L'ombra d'un vestit, estrenada al teatre Romea de Barcelona, el 18 de maig de 1887.
* Vigília de casament, quadre de costums en 1 acte, estrenat al teatre Romea de Barcelona, el 26 de maig de 1887.
* La capota de palla, comèdia catalana en tres actes i en prosa, estrenada al teatre de Novetats de Barcelona, el 2 de desembre de 1887.
* Temps perdut, passatemps còmic en 1 acte i en vers, estrenat al teatre de Novetats de Barcelona, el 23 gener de 1888.
* Servei de plata, comèdia original en 2 actes i en prosa, estrenada al teatre de Novetats, el 26 de gener de 1889 i al teatre Romea de Barcelona, el 16 de març de 1891.
* L'home dels nassos, estrenada al teatre Romea de Barcelona, el 28 de desembre de 1891.
* El cos del delicte, estrenada al teatre Romea de Barcelona, el 31 de març de 1892 i al teatre de Novetats, el 27 d'abril de 1893.

### Reculls de versos

* Palpitacions (1885)
* Temps perdut (1886)
* Allò!!! (1887)

### Reculls de narracions humorístiques

* Cromos (1887)

### Novel·les de fulletó

* L'esca del pecat (1890)

## Referències

* 1 2 Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1861,llibre 2n, foli 57, número de registre 1506.
* ↑ Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1913, número de registre 1729.
* 1 2 «Miquel Figuerola i Aldrofeu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Aquesta dedicació es pot documentar amb l'article
# Cromosoma 22

El cromosoma 22 és un dels 23 parells de cromosomes humà. El cromosoma 22 és el segon cromosoma més petit pel que fa a l'home, compost pel voltant de 49 milions de parelles de bases, representa entre l'1,5 i el 2% del total de l'ADN. El 1999 es va completar la seva seqüència, sent el primer cromosoma humà en completar-se.

## Malalties i alteracions

Les següents són algunes de les malalties relacionades amb el cromosoma 22:
* Esclerosi lateral amiotròfica
* Càncer de mama
* Síndrome de deleció 22q11.2
* Síndrome deleció 22q13 o síndrome de Phelan-McDermid
* Síndrome de Li-Fraumeni
* Neurofibromatosi tipus 2
* Síndrome de Rubinstein-Taybi
* Síndrome de Waardenburg
* Autisme, pot estar relacionat amb una mutació del 22q13 (gen SHANK3)
* Metahemoglobinèmia
* Sarcoma d'Ewing
* Esquizofrènia
* Síndrome d'encefalopatia mitocondrial neurogastrointestinal (gen TYMP)

## Referències

* ↑ «Human Genome AssemblGenome Reference Consortium» (en anglès), 24-12-2013. [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «Search results - 22[CHR] AND "Homo sapiens"[Organism] AND ("has ccds"[Properties] AND alive[prop]) - Gene», 08-09-2016. [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ Tom Strachan; Andrew Read Human Molecular Genetics. Garland Science, 2 abril 2010, p. 45. ISBN 978-1-136-84407-2.
* ↑ Genome Decoration Page, NCBI. Ideogram data for Homo sapience (850 bphs, Assembly GRCh38.p3). Last update 2014-06-03. Retrieved 2017-04-26.

## Enllaços externs

* Malalties relacionades amb el cromosoma 22 (castellà)
* Cromosomes humans
# Wieger Mensonides

Wieger Mensonides (la Haia, 12 de juliol de 1938) és un nedador neerlandès, ja retirat, especialista en braça, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va disputar dues proves del programa de natació. Guanyà la medalla de bronze en la prova dels 200 metres braça, mentre en els 4x100 metres estils fou vuitè. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, quedà eliminat en sèries en la prova dels 200 metres braça del programa de natació.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1962, així com nou campionats nacionals entre 1959 i 1967, tres dels 100 metres braça i sis dels 200 metres braça.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jan Jiskoot». [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ «Zwemmen in de Polder - Wieger Mensonides», 02-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-02. [Consulta: 2 gener 2022].
# Sis-cents

El sis-cents (escrit 600 o DC segons el sistema de numeració utilitzat) és un nombre natural múltiple de cent que segueix al nombre 599 i precedeix al nombre 601. La seva representació binària és 1001011000, la representació octal 1130 i l'hexadecimal 258. La seva factorització en nombres primers és 2³ × 3 × 5³ = 600.
Ocurrències del sis-cents

## Nombres del 601 al 699

| Nombre | Nombre romà | Sistema hexadecimal | Més informació que destaca del nombre |
| 601 | DCI | 259 | |
| 602 | DCII | 25A | |
| 603 | DCIII | 25B | |
| 604 | DCIV | 25C | |
| 605 | DCV | 25D | |
| 606 | DCVI | 25E | |
| 607 | DCVII | 25F | |
| 608 | DCVIII | 260 | |
| 609 | DCIX | 261 | |
| 610 | DCX | 262 | |
| 611 | DCXI | 263 | |
| 612 | DCXII | 264 | |
| 613 | DCXIII | 265 | |
| 614 | DCXIV | 266 | |
| 615 | DCXV | 267 | |
| 616 | DCXVI | 268 | |
| 617 | DCXVII | 269 | |
| 618 | DCXVIII | 26A | |
| 619 | DCXIX | 26B | |
| 620 | DCXX | 26C | |
| 621 | DCXXI | 26D | |
| 622 | DCXXII | 26E | |
| 623 | DCXXIII | 26F | |
| 624 | DCXXIV | 270 | |
| 625 | DCXXV | 271 | En factors primers, 5$^4$ = 625 |
| 626 | DCXXVI | 272 | |
| 627 | DCXXVII | 273 | |
| 628 | DCXXVIII | 274 | |
| 629 | DCXXIX | 275 | |
| 630 | DCXXX | 276 | |
| 631 | DCXXXI | 277 | |
| 632 | DCXXXII | 278 | |
| 633 | DCXXXIII | 279 | |
| 634 | DCXXXIV | 27A | |
| 635 | DCXXXV | 27B | |
| 636 | DCXXXVI | 27C | |
| 637 | DCXXXVII | 27D | |
| 638 | DCXXXVIII | 27E | |
| 639 | DCXXXIX | 27F | |
| 640 | DCXL | 280 | En el sistema octal, 640 és 1200. |
| 641 | DCXLI | 281 | |
| 642 | DCXLII | 282 | |
| 643 | DCXLIII | 283 | |
| 644 | DCXLIV | 284 | |
| 645 | DCXLV | 285 | |
| 646 | DCXLVI | 286 | |
| 647 | DCXLVII | 287 | |
| 648 | DCXLVIII | 288 | |
| 649 | DCXLIX | 289 | |
| 650 | DCL | 28A | |
| 651 | DCLI | 28B | |
| 652 | DCLII | 28C | |
| 653 | DCLIII | 28D | |
| 654 | DCLIV | 28E | |
| 565 | DCLV | 28F | |
| 656 | DCLVI | 290 | |
| 657 | DCLVII | 291 | |
| 658 | DCLVIII | 292 | |
| 659 | DCLIX | 293 | |
| 660 | DCLX | 294 | |
| 661 | DCLXI | 295 | |
| 662 | DCLXII | 296 | |
| 663 | DCLXIII | 297 | |
| 664 | DCLXIV | 298 | |
| 665 | DCLXV | 299 | |
| 666 | DCLXVI | 29A | |
| 667 | DCLXVII | 29B | |
| 668 | DCLXVIII | 29C | |
| 669 | DCLXIX | 29D | |
| 670 | DCLXX | 29E | |
| 671 | DCLXXI | 29F | |
| 672 | DCLXXII | 2A0 | |
| 673 | DCLXXIII | 2A1 | |
| 674 | DCLXXIV | 2A2 | |
| 675 | DCLXXV | 2A3 | |
| 676 | DCLXXVI | 2A4 | |
| 677 | DCLXXVII | 2A5 | |
| 678 | DCLXXVIII | 2A6 | |
| 679 | DCLXXIX | 2A7 | |
| 680 | DCLXXX | 2A8 | |
| 681 | DCLXXXI | 2A9 | |
| 682 | DCLXXXII | 2AA | |
| 683 | DCLXXXIII | 2AB | |
| 684 | DCLXXXIV | 2AC | |
| 685 | DCLXXXV | 2AD | |
| 686 | DCLXXXVI | 2AE | |
| 687 | DCLXXXVII | 2AF | |
| 688 | DCLXXXVIII | 2B0 | |
| 689 | DCLXXXIX | 2B1 | |
| 690 | DCXC | 2B2 | |
| 691 | DCXXXI | 2B3 | |
| 692 | DCXXXII | 2B4 | |
| 693 | DCXXXIII | 2B5 | |
| 694 | DCXXXIV | 2B6 | |
| 695 | DCXXXV | 2B7 | |
| 696 | DCXXXVI | 2B8 | |
| 697 | DCXXXVII | 2B9 | |
| 698 | DCXCVIII | 2BA | |
| 699 | DCXCIX | 2BB | |
# Palenzuela

Palenzuela és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Limita al nord i est amb la Província de Burgos, al Sud amb Villahán i a l'oest amb Quintana del Puente.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 403 | 344 | 306 | 278 |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Palenzuela
* Diputació Provincial Arxivat 2007-05-20 a Wayback Machine.
* Programa Vivo Mi Pueblo. Arxivat 2007-05-20 a Wayback Machine.
* Web no oficial del municipi
# Júlia Butinyà i Jiménez

Júlia Butinyà i Jiménez (Barcelona, 1941) és una historiadora de la literatura catalana.
Doctora en filologia romànica, des de 1992 és professora de filologia catalana a la Universitat Nacional d'Educació a Distància i des del 1996 és corresponent de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona a Madrid. Ha escrit diverses obres i articles sobre l'Humanisme a la Corona d'Aragó, així com catàlegs de teatre infantil i juvenil.
Ha dirigit i coordinat una història de la literatura catalana en tres volums per a la UNED: Literatura catalana I. Edad Media (2006), en col·laboració amb Josep A. Ysern, Literatura catalana II (siglos XVI-XIX) (1998) i Literatura catalana III (siglo XX). En 2007 coordina el primer màster EEES de Filologia d'aquesta Universitat: Literaturas hispánicas (catalana, gallega, vasca) en el contexto europeo, considerat per l'ANECA com únic pel seu perfil comparatista.
Amb els professors de basc i de gallec inicià la “Revista de Lenguas y Literaturas Catalana, Gallega y Vasca”, de publicació anual (25 vols. en 2020).

## Referències

* ↑ «Júlia Butinyà i Jiménez». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Perlodes stigmata

Perlodes stigmata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Corea del Sud.

## Referències

* ↑ Banks, 1903. Ent. News 14:241.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ra, Kim, Kang & Ham, 1994. Korean J. Syst. Zool. 10(1):4.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Benthic macroinvertebrates for uses in stream biomonitoring and restoration (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlodidae Species Listing Arxivat 2010-08-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Lisimàquia (planta)

El lisimàquia (Lysimachia vulgaris) és una espècie de plantes de flors pertanyent a la família Myrsinaceae. És un hemicriptòfit natiu d'Europa meridional on creix en les vores dels rius i llocs ombrívols encarcats.

## Característiques

És una planta herbàcia amb arrel perenne. Té els tiges raïmificat, tomentós i quadrangulars. Les fulles són sèsils, grans, senceres i amples de 10 cm de longitud i 3 cm d'ample amb la part inferior coberta de pèl i la superior de punts negres. Les inflorensències es produeixen al final del tija amb flors grogues d'1 cm de diàmetre, la corola té cinc pètals i el seu fruit és una càpsula globosa.

## Referències

* ↑ «Lysimachia vulgaris L.». FloraCatalana.net. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 10 març 2015].
* ↑ «Lisimàquia (planta)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mina de Les Ferreres

La mina de Les Ferreres és una antiga mina situada a Rocabruna, una entitat de població del municipi de Camprodon, al Ripollès.
Es creu que la mina va començar a ser explotada pels romans per extreure'n argent, tot i que les primeres dades documentades que es tenen daten del segle XIII, a l'època de Jaume I. Va estar activa fins a l'any 1966, tot i que darrerament només se n'extreien sulfurs de plom, de coure i de ferro. L'entrada a la mina va quedar tancada per una esllavissada en ser abandonada i no s'hi va poder accedir al seu interior fins que va ser redescoberta el 2010, quan el Grup Mineralògic Català va començar a estudiar-la. El Grup es va posar en contacte amb el Dr. Joan Viñals, mineralogista i professor de química de la Universitat de Barcelona, començant així l'estudi mitjançant tècniques espectroscòpiques de les diferents mostres aportades, trobant-ne més d'una cinquantena d'espècies minerals.
Des de l'any 2016 l'accés a la mina està tancat amb unes portes, i la intenció de l'Ajuntament és que pugui ser visitable pels escolars i pugui tenir efecte en l'economia de la vall.

## Mineralogia

En aquesta mina han estat trobades gairebé una seixantena d'espècies minerals diferents:
* Sulfurs: bornita, boulangerita, bournonita, calcocita, calcopirita, esfalerita, estibina, galena, marcassita, pirita i tennantita-tetraedrita.
* Halogenurs: connel·lita (segona troballa a Catalunya).
* Òxids i hidròxids: asbolana, crednerita, cuprita, goethita, hematites, oxiplumboromeïta, pirolusita i quars.
* Carbonats: aragonita, atzurita, calcita, cerussita, claraïta, dolomita, hidrozincita, malaquita, rosasita i smithsonita.
* Sulfats: anglesita, barita, brochantita, calcantita, devillina, epsomita, guix, jarosita, langita-posnjakita, linarita, natrojarosita i serpierita.
* Arsenats: adamita, bariofarmacosiderita, cobaltkoritnigita, duftita, eritrita, escorodita, leogangita, mimetita, olivenita, siderita, theisita, tirolita i zincolivenita.
* Silicats: hemimorfita.
Algunes d'aquestes espècies, com la claraïta o la theisita, constitueixen la primera cita a Catalunya, i d'altres com la cobaltkoringita la primera a la península Ibèrica.

## Referències

* ↑ «Restringeixen l'accés a la mina de les Ferreres de Rocabruna». Nació digital, 16-04-2016 [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Reclamen tancar les entrades a les mines de Rocabruna a Camprodon». Diari de Girona [Consulta: 21 abril 2013].
* ↑ «Les Ferreres mine, Rocabruna, Camprodon, Girona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Determinada com a leogangita l'UK-112 de la mina de Ferreres, Rocabruna». Infominer. Grup Mineralògic Català, 3/2014, 01-11-2014, pàg. 14. PMID: B-25.947-2011 [Consulta: 8 desembre 2014].
* ↑ Joan Rosell, Josep L. Garrido, Gemma Masons, Fermí Bobí. Rocabruna i el seu entorn. La mina de les Ferreres, febrer 2014. ISBN B-3687-2014 [Consulta: 8 desembre 2014].
# Costa del Bisbe (Olius)

La Costa del Bisbe és una costa del pobles d'Olius (Solsonès) situada a ponent de la masia del Casó.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Huguet de Totzó

Huguet de Totzó, o Hug de Totzó, (Rosselló, segles xiii-xiv), noble i almirall rossellonès de la Corona de Mallorca actiu durant el regnat de Sanç de Mallorca, la regència de Felip de Mallorca i el regnat de Jaume III.
L'any 1315 era lloctinent de Sanç de Mallorca al Rosselló, participant aquell any en la cerimònia de reconeixement del futur Jaume III, quan essent un nadó va ser portat de Messina a Perpinyà per part de Ramon Muntaner.
L'any 1323 va comandar la flota mallorquina, conformada per vint galeres i altres embarcacions menors, amb què Sanç de Mallorca participà en la conquesta aragonesa de Sardenya. La flota partí del Rosselló cap a Portcendrós on s'uní a la flota catalana i d'aquí es dirigí a Maó on s'agrupà amb l'estol procedent de València, ja reunida tota l'armada es dirigiren a Sardenya on la seva primera acció armada fou el Setge d'Esglésies, però retornà per malaltia, sent enviat en el seu lloc, amb reforços, Guillem Alomar.
Exercí el càrrec d'almirall de la Corona de Mallorca, almenys fins a 1330.
Trobam citat per darrera vegada a Huguet Totzó, l'any 1339 participant en el tractat de pau i comerç entre Jaume III i el soldà de Màrroc, Abu-l-Hàssan Alí.

## Referències

* ↑ Soldevila i Zubiburu, Ferran. «Crònica de Ramon Muntaner». A: Les quatre grans cròniques. Barcelona: Editorial Selecta, 1983, p. 909. ISBN 84-298-0006-9.
* ↑ Soldevila i Zubiburu, Ferran. «Crònica de Pere el Cerimoniós». A: Les quatre grans cròniques. Barcelona: Editorial Selecta, 1983, p. 1009. ISBN 84-298-0006-9.
* ↑ Zurita y Castro, Jerónimo. Anales de la Corona de Aragón (en castellà). vol. VIII, p. cap. LIII.
* ↑ «Hug de Totzó». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 271. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Soldevila i Zubiburu, Ferran. «Notes a la Crònica de Pere el Cerimoniós». A: Les quatre grans cròniques. Barcelona: Editorial Selecta, 1983, p. 1184. ISBN 84-298-0006-9.
# Club de 7 a 9

El Club de 7 a 9 és un club català de tennis de taula de la ciutat de Barcelona, fundat l'any 1931. És considerat com el club degà del tennis taula a Catalunya.
Juntament amb el Peña Drive, El Nus i Ex-alumnes dels Maristes, fou un dels primers clubs dominadors del tennis de taula català durant la dècada del 1930. Històricament, disposa del palmarès mes ampli del tennis de taula català. Ha guanyat el Campionat de Catalunya en tretze ocasions, cinc de forma consecutiva entre 1983 i 1987, en categoria masculina i cinc en categoria femenina. A nivell estatal, ha aconseguit disset Lligues espanyoles masculines, sis de forma consecutiva entre 1973 i 1978, i dotze femenines, quinze Campionats d'Espanya en categoria masculina i vuit en categoria femenina. El seu darrer títol important l'aconseguí la temporada 1989-90. Entre d'altres palistes destacats, destaquen Jordi Palés, Josep Maria Palés, Albert Dueso, Miquel Aguerri, Martí Olivar, Lluís Calvo, Ismael Caymel, Salvador Moles, Orlando Saña, Anna Navarro, Montserrat Sanahuja o Anna Maria Godes. Disposà de seccions de bàsquet, futbol, excursionisme, escacs, bridge, ball i bowling.

## Palmarès

* 13 Campionats de Catalunya de tennis de taula per equips en categoria masculina (1935, 1936, 1941-42, 1944-45, 1946-47, 1947-48, 1953-44, 1955-56, 1982-83, 1983-84, 1984-85, 1985-86, 1986-87)
* 5 Campionats de Catalunya de tennis de taula per equips en categoria femenina (1935, 1984-85, 1985-86, 1987-88, 1988-89)
* 17 Lligues espanyoles de tennis de taula masculina (1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1969, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1980, 1982, 1983, 1984, 1985)
* 12 Lligues espanyoles de tennis de taula femenina (1974, 1975, 1977, 1978, 1979, 1983, 1984, 1985, 1986, 1988, 1989, 1990)
* 15 Campionats d'Espanya de tennis de taula per equips en categoria masculina (1944, 1949, 1953, 1955, 1963, 1964, 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1982, 1983, 1984, 1985)
* 8 Campionats d'Espanya de tennis de taula per equips en categoria femenina (1962, 1974, 1979, 1982, 1985, 1986, 1988, 1989)

## Referències

* 1 2 «Club de 7 a 9». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Història». FCTT, 2013. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ «Tenis Mesa». Mundo Deportivo, 08-03-1973. [Consulta: 18 gener 2023].
# Orotukan

Orotukan (en rus: Оротукан) és un poble (possiólok) de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2019 tenia 867 habitants.

## Referències

* ↑ Leóntiev, V. V.; Nóvikova, K. A.. Menovxikov, G. A. (editor). Toponimítxeski slovar Severo-Vostoka SSSR (en rus). Delegació de l'Extrem Orient de l'Acadèmia Russa de les Ciències, 1989, p. 294. ISBN 5-7581-0044-7.
# Sant Esteve de Salses

L'església de Sant Esteve de Salses és la parroquial de la vila de Salses, pertanyent a la comuna del mateix nom, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situada al mig de la vila vella de Salses, erigida al segle xii per voluntat del rei Alfons el Bataller.
Consagrada el 4 de juliol del 1114 pel bisbat d'Elna Pere Bernat, l'església romànica fou enderrocada el 1497 per ordre de Ferran II per tal de donar pas al poble i al castell nous que es construïren aleshores. L'església actual fou alçada entre 1562 i 1584, reparada al segle xvii i encara modificada el XIX i el XX.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Salses». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 251. Sant Esteve de Salses». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Esglésies romàniques del Rosselló anteriors al 1300: Sant Esteve de Salses». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Sant Esteve de Salses en els ortofotomapes de l'IGN
# Horeca

HORECA és un acrònim d'HOtels, REstaurants i CAfeteries, que s'utilitza per a referir-se al sector dels serveis de menjars. El terme té el seu origen als Països Baixos i el seu ús s'ha estès a altres països europeus.
Cal no confondre el terme horeca amb Càtering.
El terme horeca s'utilitza en l'àmbit del màrqueting per a referir-se al públic objectiu de certes accions comercials i/o de distribució de productes.
També, existeixen productes que en el seu propi etiquetatge ja indiquen la paraula horeca per tal de diferenciar-los dels productes que subministren les empreses en d'altres mercats. Normalment la quantitat de producte dels envasos destinats a aquest mercat és molt superior al que contenen els envasos destinats al mercat de consum (llars).
Hi ha estudis de mercat o panells que es creen especialment per fer el seguiment, estudi, evolució… d'aquest tipus d'establiments.
Aquest sector és un dels de més ràpid creixement a Europa. El 2004, hi havia més de 7,8 milions de persones ocupades i el sector va generar més de 338.000 milions de dòlars de facturació. Els llocs de treball solen ser temporals, amb hores irregulars, salaris baixos i poques perspectives de carrera. Hi ha una alta proporció de joves que treballen en el sector. Algunes empreses de distribució utilitzen aquest terme per definir el canal comercial de serveis d'alimentació i begudes o el canal de comerç d'hostaleria.
# Amara (Iraq)

Amara (àrab: العمارة, al-ʿAmāra) és una ciutat d'Iraq al sud del país, a la riba esquerra del Tigris, a 50 km de la frontera amb Iran. És capital de la província de Maysan. La població era de 340.000 habitants el 2002 i estimada en 420.000 el 2005.
Fou fundada el 1862 com a lloc militar per controlar les tribus Banu Lam i Al Bu Muhammad i es va desenvolupar com a mercat local i estació d'aprovisionament per vaixells fluvials. El 1890 va passar a ser capital dels dominis privats del sultà Abdul Hamid II. Fins al 1915 fou capital d'un sanjaq otomà (amb els qadà d'Ali al-Gharbi i Kalaa Salih) i en aquesta data fou ocupada pels britànics; des del 1921 fou capital d'un liwà d'Iraq i més tard de la província d'Amara, rebatejada de Madyan el 1976.
Fou teatre d'operacions militars durant la guerra entre Iran i Iraq. El 1991 es van revoltar els xiïtes locals contra Saddam Hussein; els rebels s'amagaven a la zona a la vora de la ciutat, que fou objecte de la repressió del règim. Fou feu de Muqtada al-Sadr el pare del qual havia estat executat a Amara. El maig de 1999 les forces de la Guàrdia Republicana van fer operacions a la zona; els rebels van dir que havien rebutjat als atacants. A la invasió de l'Iraq el 2003 fou fàcilment ocupada pels britànics amb el suport local, però després (el mateix 2003) els resistents es van posar contra els ocupants. Diverses vegades la ciutat s'aixecà en favor de Muqtada al-Sadr i s'han fet diverses operacions militars, la darrera el 18 de juny del 2008.

## Bibliografia

* Zaki Chehab, Inside The Resistance: The Iraqi Insurgency and the Future of the Middle East, Nation Books, 2005