OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Romeu

Cal Romeu és un edifici de Calafell (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici amb planta baixa i un pis format per dos cossos. El primer, més antic, amb golfes, té una coberta a dos vessants amb carener paral·lel a la façana principal. El segon cos, construït l'any 1899, té sostre mort, coberta a un sol vessant inclinat cap a la façana posterior. Molt probablement l'aparença actual de la façana principal del cos més antic és fruit de la modificació de l'any 1897. Al costat sud-oest hi ha adossat un cos de planta baixa amb coberta plana que forma un terrat que també data de 1897. A la façana que dona al carrer hi ha una barana feta amb elements decorats de terrissa i, damunt les pilastres de la barana, hi ha unes copes el mateix material. A tocar d'aquest cos hi ha un portal de forma rectangular amb un petit frontó triangular, mitjançant el qual es pot accedir a un pati. A la part central del frontó hi ha la data 1897.
A la planta pis hi ha cinc balcons sense llosana, amb barana de fosa, persiana de llibret, faixa als brancals i una cornisa a la part superior a mode de guardapols. Al centre de la planta baixa hi ha el portal d'arc escarser fet de pedra tallada. De la clau de volta de l'arc en surt una punta de diamant i hi ha gravades les lletres JH. A cada costat de la porta hi ha un finestral d'arc escarser amb reixa de ferro i persiana de llibret. Al cos bastit el 1897 hi ha una porta cotxera, modificada en època contemporània, i una lluerna enreixada. A la part de les golfes i del sostre mort, hi ha uns elements decoratius quadrangulars fets amb una faixa. A la part central del cos més antic, hi ha uns petits respiradors i, als del cos de 1899, un plafó quadrangular, probablement de ceràmica, amb decoració vegetal. Entre els dos elements d'aquest cos hi ha la data 1899. La façana és rematada per una cornisa i una barana amb motllura a la part superior. Coincidint amb el nivell del sostre, hi ha dues motllures que recorren longitudinalment la façana. Entre els balcons del cos de 1899 hi ha un plafó de rajoles policromades amb la imatge de sant Antoni de Pàdua. A diversos punts de la façana principal hi ha problemes de filtració d'aigua per capil·laritat.
A la part posterior de l'edifici principal hi ha diversos cossos auxiliars adossats, aixecats en diferents èpoques.
El sistema constructiu és de tipus tradicional amb murs de càrrega i sostres unidireccionals de bigues de fusta. Probablement els murs són feta amb peces de maçoneria i de maó massís units amb morter de calç. El portal de la casa és fet de pedra calcària compacta, cristal·lina i poc porosa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Romeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Monkey

«Monkey» (en català: «Mico) és una cançó composta i interpretada per el cantant britànic George Michael i publicada per Epic Records en 1988.
Fou publicada en 1988 i va ser el #1 en els Estats Units, Hot 100, i #13 en el UK Singles Chart. "Monkey" va debutar en el #42 el 9 de juliol de 1988, romanent #1 por dues setmanes, començant el 27 de agost de 1988. També va encapçalar la llista de música dance de Billboard convertint-se en el seu primer número u en aquesta llista. La versió inclosa en el "single", va ser remasteritzada per Jimmy Jam i Terry Lewis.
"Monkey" es va convertir en el vuitè #1 de George Michael en el Billboard, i el quart #1 consecutiu del àlbum Faith. George Michael es va agrupar amb Michael Jackson i Whitney Houston en el grup de tres artistes que han tingut quatre o més "singles" número u consecutius entre 1987-1988 d'un mateix àlbum. El vídeo musical fou dirigit per Andrew Morahan.
Sorprenentment per una cançó que tingué èxit, ha estat exclosa de la majoria dels àlbums recopilatoris de George, apareixent únicament en la versió per EU i Canadà de Ladies & Gentlemen: The Best of George Michael.

## Llista de cançons
### "Single" en 12" - Columbia Records 44 07849

* «Monkey» (Versió ampliada) – 8:06
* «Monkey» (A'Cappella) – 3:40
* «Monkey» (Extra Beats) – 3:30

### CD

* «Monkey» (Versió ampliada)" – 8:06
* «Monkey» (A'Cappella) – 3:40
* «Monkey» (Extra Beats) – 3:30
* «Monkey» (7-Inch Edit) – 4:47
Plantilla:Control de autoridades Categoría:Canciones de George Michael Categoría:Canciones compuestas por George Michael Categoría:Canciones de 1987 Categoría:Sencillos de 1988 Categoría:Sencillos número uno en Billboard Hot 100 Categoría:Sencillos número uno en la Dance Club Songs de Billboard Categoría:Sencillos número uno en Canadá

## Enllaços externs

* Ficha de Miguel Ángel Martín Perdiguero en sitiodeciclismo.net
* Ficha de Miguel Ángel Martín Perdiguero en cyclebase.nl
* Twitter https://twitter.com/mperdiguerocs
* Web Oficial http://mperdiguero.org/
# Punta de Ràfols

La Punta de Ràfols és una muntanya de 653 metres que es troba entre els municipis de Tarrés i Vinaixa, a la comarca de les Garrigues.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Campanya antitabac

Una campanya o moviment antitabac és un moviment social que advoca en contra del tabac i del seu consum amb la intenció de minvar el nombre de fumadors, normalment a càrrec d'institucions o governs. Els mitjans que s'empren inclouen propaganda, prohibicions, increment dels preus, etc.
# Can Balet (Premià de Dalt)

Can Balet és una obra de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dues plantes pis, amb dues ales laterals de planta baixa amb un cert regust compositiu neoclàssic però més pròxim a l'eclecticisme de finals del segle xix. La façana principal del cos central reflecteix la funció de cada planta i en destaca certs elements respectant els tres eixos de les obertures. La porta principal, situada al centre de la façana, es destaca a través d'un porxo i el pis primer pis, més gran que el segon, té també obertures més grans i balcons amb poc voladís. L'últim pis té a la part central una finestra trigeminada. Pel que fa a la coberta aquesta és plana amb una balustrada a les ales laterals amb molta decoració esculpida a la pedra. L'edifici està rodejat de jardins limitats per una paret de tancament al voltant de tota la finca amb diferents accessos, el principal al carrer de la Riera de Sant Pere. A la finca hi ha altres edificis i elements com la masoveria, magatzems, servies, una casa per als ocells (fitxa d'inventari 40278) o un banc-mirador. Cal destacar el treball de la pedra, el ferro, la fusta i el totxo s interessant el treball de pedra, l'ús del ferro, la fusta, i el totxo a sardinell.

## Història

La finca era utilitzada com a casa d'estiueig.

## Referències

* 1 2 «Can Balet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Can Balmanya

Can Balmanya és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta a dues aigües a façana. Té gairebé totes les obertures emmarcades de pedra i un balcó de fusta sobre la porta principal.
La cornisa és senzilla i les teules sobresurtes de la façana.
La forma de l'edifici és irregular, ja que a la part dreta té una corba que segueix el carrer.
Obertura d'una finestra sense marcs de pedra a la part esquerra de l'edifici durant el segle xx.
Reformes interiors durant el segle xx.

## Història

Fins a finals de la dècada de 1920 fou la seu d'un convent femení dedicat a l'ensenyament.
Durant la primera meitat del segle XX fou un taller de fabricació de taps de suro. I durant la segona meitat del segle XX fou la casa d'un famós contrabaix (Agustí Balmanya) de l'orquestra de Vidreres "Amoga".
També funcionà com a casal infantil (municipal) durant els anys noranta del segle xx.
Actualment és una casa de lloguer on, recentment, s'han identificat uns mosaics d'origen romà. Si la dada dels mosaics romans es confirmés i pels voltants es trobessin restes d'una vil·la romana, les notícies històriques sobre Vidreres es remuntarien a l'època romana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Balmanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].

### Bibliografia

* Llinàs; "Un mosaic romà a Vidreres" a El Rec Clar, Juliol 2004
# Campionat d'Espanya de trial 1993

La temporada de 1993 del Campionat d'Espanya de trial fou la 26a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables.

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Tarrés | Gas Gas | 149 |
| 2 | Marc Colomer | Beta | 131 |
| 3 | Amós Bilbao | Montesa | 125 |
| 4 | Joan Pons | Gas Gas | 111 |
| 5 | Ángel García | Gas Gas | 81 |
| 6 | Cèsar Panicot | Gas Gas | 78 |
| 7 | Lluís Gallach | Aprilia | 56 |
| 8 | Josep Arcarons | Gas Gas | 55 |
| 9 | José Antonio Benítez | Montesa/Beta | 49 |
| 10 | Òscar Giró | Aprilia | 39 |

## Categories inferiors

| Categoria | Guanyador | Motocicleta |
| Sènior B | Marcel Justribó | Beta |
| Sènior C | Joan Solé | Beta |
| Júnior | Gabriel Reyes | Gas Gas |
| Juvenil 125cc | Josep Guardiola | Beta |
| "Autonomías" | Catalunya | - |

## Referències

* ↑ «Spain - 1993» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
* «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor / Trial Clásicas» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 19-11-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2012].
# Cametá

Cametá és un municipi de l'estat brasiler de Pará. S'situa a la riba esquerra del riu Tocantins rom al mar i es troba a 150 km de la capital Belém. La seva població s'estima en 139.364 habitants (IBGE 2020), i seva àrea és de 3 081,367 km².
El seu nom s'origina de les paraules en Tupi: "Caá", que signifiqueix "selva" i "Mutá" que és "pas". Per tant, la paraula significa pas de la selva.
El lloc estava habitat per indis Camutás, fins a principis de l'inici del segle XVII, els francesos van establir un assentament i van ser expulsats anys després pels portuguesos. Anys més tard, la localització fou colonitzat per l'expedició portuguesa, tenint el 1635, l'elevació a poble amb el nom de "Vila Viçosa de Santa Cruz de Camutá". En el poble, diversos quilombos d'esclaus van sorgir per produir canya de sucre, una de les més organitzades a la capitania i la principal font d'ingressos del poble. Només el 1848, el poble s'eleva a la ciutat, essent un dels principals de la província de Grão-Pará.

## Vegeu també

* Cametá Sport Club

## Referències

* ↑ «Cametá (PA) | Cidades e Estados | IBGE». [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «História | Cametá Pará Região Norte Do Brasil». [Consulta: 19 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Página del ajuntament (portuguès)
* Página de la cambra (portuguès)
# Camforosmòidies

Camphorosmoideae és una subfamília de plantes dins la família Amaranthaceae, abans ubicada dins la família Chenopodiaceae. Les espècies de Camphorosmoideae es distribuïxen per Austràlia (prop de 147 espècies), Euràsia incloent Àfrica del Nord (unes 27 espècies), Àfrica del Sud (3 espècies) i Amèrica del Nord (2 espècies), amb unes poques espècies a tot el món. Creixen en estepes i semideserts.
La majoria de les espècies de Camphorosmoideae són subarbusts o plantes anuals. Difereixen de la subfamília Salsoloideae pel fet de no tenir bractoles. Els grans de pol·len són molt grossos.
Les espècies del Chenolea-Clade i Sclerolaena-Clade Tenen un metabolisme de fixació del carboni del tipus C3. En el Bassia/Camphorosma-Clade, ho són del C4, exceptuant una espècie que és intermèdia entre C3 i C4. Aquesta subfamília va evolucionar des del Miocè primerenc i es va estendre d'Euràsia a Austràlia, Amèrica del Nord i com a mínim dues vegades a Àfrica del Sud.

## Tipus d'hàbitats

Les espècies de camforosmòidies creixen en diferents hàbitats, com ara ribes, maresmes salobroses i deserts en clima mediterrani, fins a boscos, estepes i deserts en climes amb pluges d'estiu, des del Sàhara fins a la zona alpina de l'Àsia central. Molt sovint creixen en llocs secs, salins o alterats (ruderals).

## Gèneres

20 gèneres amb unes 179 espècies
* Chenolea-Clade: amb 5 espècies disjuntes
** Chenolea Thunb., amb una espècie
*** Chenolea diffusa Thunb., a Àfrica del Sud
** Eokochia Freitag & G. Kadereit, amb una espècie
*** Eokochia saxicola (Guss.) Freitag & G. Kadereit al Mediterrani central
** Neokochia (Ulbr.) G.L. Chu & S.C. Sand., 2 espècies d'Amèrica del Nord
*** Neokochia americana (S. Watson) G.L. Chu & S.C. Sand.
*** Neokochia californica (S. Watson) G.L. Chu & S.C. Sand.
** Spirobassia Freitag & G. Kadereit, with one species
*** Spirobassia hirsuta (L.) Freitag & G. Kadereit, del nord al sud del Mediterrani fins al sud de Sibèria.
* Sclerolaena-Clade: amb unes 147 espècies a Austràlia i 3 espècies a Àsia central
** Didymanthus Endl., amb una espècie
** Dissocarpus F.Muell.,with 4 espècies
** Enchylaena R.Br.,
** Eremophea PaulG.Wilson, a
** Eriochiton (R.H.Anderson) A.J.Scott,
** Grubovia Freitag & G. Kadereit, Àsia central
** Maireana Moq.,
** Malacocera R.H.Anderson,
** Neobassia A.J.Scott,
** Osteocarpum F.Muell.,
** Roycea C.A.Gardner,
** Sclerolaena R.Br. (incl. Sclerochlamys F.Muell., Stelligera A.J.Scott), amb 64 espècies a Austràlia
** Threlkeldia R.Br.,
* Bassia/Camphorosma-Clade: àmpliament distribuïda a Euràsia i Àfrica del Sud
** Bassia All., (Syn. Kochia, Londesia, Panderia, Kirilowia, Chenoleioides), amb unes 20 espècies, de l'oest del Mediterrani a Àsia oriental
** Camphorosma L., 4 espècies, de l'oest del Mediterrani a Àsia central
** Sedobassia Freitag & G. Kadereit, una espècie
*** Sedobassia sedoides (Pall.) Freitag & G. Kadereit, d'Hongria a Sibèria

## Referències

* 1 2 3 4 5 Gudrun Kadereit & Helmut Freitag: Molecular phylogeny of Camphorosmeae (Camphorosmoideae, Chenopodiaceae): Implications for biogeography, evolution of C4-photosynthesis and taxonomy. Taxon 60(1), S. 51-78, 2011
# Can Canyadell (Castellbisbal)

Can Canyadell és una masia de Castellbisbal (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una masia que presenta una estructuració ordenada dels elements. Té la planta quadrada, amb planta baixa, pis i golfes. La coberta és a quatre vessant.
Predomina la galeria oberta a la façana principal d'arcs rebaixats.
La porta principal té un arc de mig punt adovellat.
A les finestres de la façana nord hi ha reixes de ferro forjat.
Té varis cossos adossats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Canyadell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 1r abril 2019].
# Cantó de Saint-Chamond-Nord

El cantó de Saint-Chamond-Nord és un cantó francès del departament del Loira, situat al districte de Saint-Étienne. Compta amb part del municipi de Saint-Chamond.

## Municipis

* Saint-Chamond

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1989 | Gérard Ducarre | RPR |
| 1989-2011 | François Rochebloine | UDF-CDS, després NC |
| 2011- | Hervé Reynaud | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Can Gili (Sitges)

Can Gili és una casa del municipi de Sitges (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba a la ciutat-jardí de Terramar, zona residencial formada per habitatges unifamiliars aïllats, envoltats de jardins.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa, estructurat basant-se en la integració dels espais externs e interns. Les obertures es distribueixen en funció d'aquesta voluntat integradora (connexió cambres-pati exterior, zona d'estar-jardí i piscina); són grans finestrals de vidre protegits per persianes correteres. La coberta és plana.

## Història

Els propietaris del terreny, Gustau Gili Esteve i Anna M. Torra de Gili, van presentar el 22 de setembre de 1965 a l'Ajuntament de Sitges la sol·licitud de permís d'obres per a la construcció de l'edifici, permís que els fou concedit vuit dies després. Realitzà l'obra l'arquitecte J. Antoni Coderch de Sentmenat, amb la col·laboració de l'aparellador Jesús Sanz Luengo. L'arquitecte J.A. Coderch va seguir per l'elaboració del projecte les línies fonamentals que ja havia emprat a Can Catasús (1956), per desig exprés dels amics que van encarregar-li l'habitatge. El pressupost de l'obra fou d'1.008.750 pessetes.

## Referències

* 1 2 3 «Can Gili». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Cantons d'Indre i Loira

Els Cantons de l'Indre i Loira (Centre - Vall del Loira) són 37 i s'agrupen en tres districtes:
# Cantons de Còrsega del Sud

Els Cantons de Còrsega del Sud (Còrsega) són 22 i s'agrupen en dos districtes:
# Can Panseta

Can Panseta és un edifici del municipi de Garriguella (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat al bell mig del veïnat de Garriguella Vella o de Baix, a l'oest del nucli urbà de la població. La casa té la façana orientada al carrer Principal.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta rectangular, format per tres cossos adossats, amb pati interior. L'edifici principal està format per tres crugies perpendiculars a la façana i està distribuït en planta baixa i pis. Presenta la coberta a dues aigües de teula. La façana principal presenta el portal d'accés a l'interior situat a l'extrem nord-est. És d'obertura rectangular, amb els brancals emmarcats amb carreus ben desbastats i la llinda plana, amb decoració central i inscripció gravada a la pedra: "FRANCESCA GIFRE Y TROBAT ME FECIT/1692". Al costat hi ha una petita finestra bastida amb quatre carreus ben escairats. Al pis, entre aquestes dues obertures, hi ha una finestra rectangular emmarcada amb carreus de pedra i amb l'ampit motllurat. La resta d'obertures són senzilles, sense elements de pedra. La construcció es troba arrebossada, amb el sòcol decorat.

## Història

A la façana principal es pot apreciar, sobre el portal, una llinda monolítica que presenta incisa les paraules "Francesca Gifre y Trobat em va fer", en llatí i la data 1692, segurament data commemorativa de la inauguració de la casa: "FRANCESCA GIFRE Y TROBAT ME FECIT 1692". Sembla que la casa va ser construïda per un membre important de la família Trobat, potser un dels llinatges més antics i notables de la vila de Garriguella.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Panseta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Can Panxa

Can Panxa és una masia de Montcada i Reixac (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt arquitectònic format per l'edifici de l'habitacle, per un cos més petit i més baix adossat al lateral esquerra i dos d'aïllats davant la façana principal al costat dret. Tots aquests edificis auxiliars són baixos i amb coberta de teules àrabs d'una sola vessant.
L'edifici de la casa d'habitatge és de planta rectangular configurant la façana i, seguint i aprofitant la inclinació del terreny. Presenta una teulada a dues vessants de teules àrabs i amb carener horitzontal a la façana. Consta de planta baixa i pis. Les obertures són senzilles i de forma rectangular. Murs arrebossats i pintats de blanc.

## Història

El nom de Can Panxa prové del 1861 que fins aleshores es coneixia com a Can Roca. Es localitza a la Vallensana, lloc sovintejat per les masies de muntanya (de boscaters).

## Referències

* 1 2 3 «Can Panxa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 novembre 2017].
# Ru (kana)

En l'escriptura japonesa, els caràcters る (hiragana) i ル (katakana) ocupen el 41è lloc en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre り i れ; i l'11è en el poema Iroha, entre ぬ i を. En fonologia, una mora és la unitat superior al segment i inferior a la síl·laba.
A la taula de l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba a la novena columna (ら行, columna «ra») i la tercera fila (う段, "fila «u»).
El caràcter る prové del kanji 留, mentre que ル prové de 流.

## Romanització

Segons els sistemes de romanització Hepburn modificat, Kunrei-shiki i Nihon-shiki, る, ル són romanitzades com «ru».

## Escriptura

* El caràcter る s'escriu amb un sol traç amb una forma que recorda el número 3. Comença sent horitzontal cap a la dreta, posteriorment diagonal cap avall a l'esquerra forma un ampli arc de circumferència i, a diferència de ろ, acaba en bucle.
* El caràcter ル s'escriu amb dos traços:
* Traç diagonal cap avall a l'esquerra, i lleugerament corbat.
* A la dreta del primer traç, un traç compost per una línia vertical cap avall i una corba ascendent cap a la dreta.

## Altres escriptures

る o ル en braille japonès :
| る o ル ru | るう o ルー rū | りゅ o リュ ryu | りゅう o リュー ryū |
* Alfabet fonètic: 「ローマのロ」 (la «ru de rusui». Rusui és un càrrec oficial de l'era Edo)
* Codi Morse: － • －－ •

## Referències

* ↑ «escriptura japonesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ «mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ Ohta, Satoru. «The Earliest Japanese Telecommunication Technology» (en anglès). IEEE Conference Publication. Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE), 01-08-2017. DOI: 10.1109/histelcon.2017.8535723. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L'escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Babindol

Babindol (hongarès: Babindál) és un poble d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2021 tenia 762 habitants. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1271.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 6 agost 2022].
* ↑ «História». [Consulta: 6 agost 2022].
# Borås djurpark

El Borås djurpark és un conegut zoo de Borås, Suècia. Té uns 500 animals de 80 espècies diferents. El parc va ser fundat per Sigvard Berggren l'any 1962.

## Llista d'animals

| Ant Bisó europeu Bongo Búfal africà Calau trompeter Damalisc Eland Elefant africà de sabana Estruç Flamenc rosat Foca grisa Gibó de mans blanques | Girafa Golut Gos salvatge africà Guepard Linx Lleó Llop Llop marí Macaco negre de Sulawesi Mangosta ratllada Oca egípcia Orangutan de Borneo | Os bru Ós rentador Paó Pingüí de Humboldt Pintada Pitó reial Ren finlandès Rinoceront blanc Saguinus oedipus Tigre siberià Ximpanzé comú Zebra de Grant |
També hi viuen alguns animals de granja com la vaca, el cavall, l'ovella, la cabra, l'ànec i el porc.

## Bibliografia

* Sigvard Berggren: Freedom Forest (1962, 2009) (anglès)
* Sigvard Berggren: Berggren's beasts (1969) ISBN 0-09-089720-X (anglès)

## Enllaços externs

* Borås Djurpark (anglès)
# Sant Joan de Vedats

Sant Joan de Vedats (en francès Saint-Jean-de-Védas) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània. L'any 2014 tenia 8.595 habitants.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau