OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amphinectomys savamis

Amphinectomys savamis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del Perú, on viu a altituds de fins a 300 msnm. El seu hàbitat natural són els rierols que transcorren pels boscos. Es tracta d'un animal semiaquàtic. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
El seu nom específic, savamis, és un acrònim dels noms dels col·laboradors de Vassili Maliguin, el descobridor de l'espècie: Sokolov, V. Aniskin, A. Milixnikov i S. Issàiev.

## Referències

* ↑ Pacheco, V.; Zeballos, H.; Vivar, E. Amphinectomys savamis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 desembre 2016.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Andreu Robles

Andreu Robles (Carcaixent, 1684 – València 1764) va ser un arquitecte que s'emmarcà dins de l'estil barroc i que va treballar a la ciutat de València i rodalia.
Va ser encarregat de seguir les obres de la portada de la Catedral de València juntament amb Vicent Tosca a partir de 1713 després de la marxa a Àustria de Konrad Rudolf, qui l'havia iniciat. Va projectar els retaules barrocs de les església del Pilar, de San Bertomeu i de Sant Miquel a València, l'Església de San Pere Apòstol de Sueca i el de la capella de la comunió en el temple de La nostra Senyora de Torrent.

## Referències

* ↑ «Andreu Robles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# André Filipe Carneiro Leal

André Filipe Carneiro Leal (nascut el 6 d'agost de 1995), conegut com a Andrezinho, és un futbolista professional portuguès que juga al CD Trofense com a migcampista.

## Carrera de club

Nascut a Barcelos, districte de Braga, Andrezinho va acabar la seva carrera juvenil al FC Paços de Ferreira. Va debutar a la Primera Lliga amb el club el 26 d'abril de 2015, jugant 75 minuts en la victòria a casa per 3-1 contra el FC Arouca; va ser una de les seves cinc aparicions en lliga durant la temporada 2014-15.
Andrezinho va marcar el seu primer gol a la màxima divisió el 12 de desembre de 2015, en una derrota a casa del CF União per 6-0. Va jugar 15 partits (només dos com a titular) durant la campanya 2017-18, que va acabar amb el descens a la LigaPro.
L'11 de gener de 2019, Andrezinho va signar un contracte d'un any i mig amb el GD Estoril Praia de segon nivell. L'agost, però, es va traslladar a l'FK Spartak Subotica de la SuperLiga Sèrbia amb un contracte de dos anys.

## Referències

* ↑ «Arouca-P. Ferreira, 1–3: Paços de equilíbrio vislumbram Europa» (en portuguès). , 26-04-2015 [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ «Paços obtém maior goleada da época às custas do União» (en portuguès). , 12-12-2015 [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ (en portuguès) , 11-01-2019 [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ Pereira, Sérgio. «Andrezinho (ex-P. Ferreira e Estoril) vai jogar na Sérvia» (en portuguès). Mais Futebol, 22-08-2019. [Consulta: 8 desembre 2019].

## Enllaços externs

* André Filipe Carneiro Leal, fitxa a ForaDeJogo
* Portuguese League profile (en portuguès)
* André Filipe Carneiro Leal, Fitxa a Soccerway
# Alí an-Naqí

Abu-l-Hàssan Alí ibn Muhàmmad (àrab: أبو الحسن علي بن محمد, Abū l-Ḥasan ʿAlī ibn Muḥammad) (Medina, 5 de març del 828 - Samarra, 27 de juny del 868), més conegut com a Alí an-Naqí (àrab: علي النقي, ʿAlī an-Naqī) o Alí al-Hadí (àrab: علي الهادي, ʿAlī al-Hādī), fou el desè imam dels xiïtes imamites, fill i successor del novè imam Muhàmmad ibn Alí ar-Ridà.
La seva mare era una esclava alliberada umm al-wàlad magribina de nom Sumana o Susan, però Teresa Bernheimer creu que ho fou d'Umm al-Fadl, filla del califa al-Mamun. Va viure a Medina fins al regnat d'al-Mutawàkkil, que va tenir una política anti-alida.
Desè imam xiïta imamita, va tenir com a bab Muhàmmad ibn Uthman al-Amrí (mort vers 917) fill d'Uthman ibn Saïd que havia estat bab i wakil dels imams vuitè i novè, i fou responsable de l'enfortiment de la xarxa de representants de la comunitat xiïta, a qui va enviar instruccions, i va rebre al seu torn contribucions econòmiques dels fidels dels khums i dels vots religiosos. En una data entre 847 i 849 el califa va enviar Yahya ibn Harthama a detenir-lo i portar-lo a Samarra. Va quedar sota vigilància fins a la seva mort enverinat a Samarra per ordre del califa Al-Mu'tazz i fou enterrat a la mesquita d'Al Askari a Samarra, Iraq. Els imamites van reconèixer com a successor el seu fill al-Hàssan al-Askarí

## Referències

* ↑ An Introduction to Shi'i Islam. Yale University Press, 1985, p. 43. ISBN 9780300034998.
* ↑ Teresa Bernheimer. «ʿAlī l-Hādī». A: Encyclopaedia of Islam (en anglès). Third. Brill Reference Online, 2017. DOI 10.1163/1573-3912_ei3_COM_24990. ISBN 9789004335714.
* ↑ Madelung, Wilferd. «ḤASAN B. ʿALI B. ABI ṬĀLEB». A: Encyclopaedia Iranica (en anglès) [Consulta: 6 juliol 2012].
* ↑ Tabatabai, Allamah Sayyid Muhammad Husayn. Shi'ite Islam (en anglès), 1979, p. 208-209.
# Alí Mardan (aventurer)

Alí Mardan (?- c. 1213) fou un aventurer khaldji, que el segle xiii es va emparar del poder a Lakhanawati, un petit estat de Bengala.
El general Malik Ikhtiyar al-Din Muhammad ben Bakhtiyar Khaldji, conqueridor de Bihar i Bengala per la naixent dinastia khaldji, el va nomenar per un alt càrrec; va aprofitar la derrota del seu superior davant el rei de Kamrup, i que tot seguit es va poder malalt, però assassinar-lo a Diwkot (1205/1206). Llavors fou empresonat per Muhammad Shiran que el va posar sota custòdia del kotwal Naran-go-e, que havia estat abans el seu superior. Gràcies a l'ajut d'aquest Alí Mardan va poder fugir i es va dirigir a la cort del khaldji Qutb-ad-Din Àybak de Delhi al que va acompanyar a Gazni.
Quan Tadj al-Din Yilduz el gúrida, va recuperar Gazni, Alí Mardan va quedar presoner de Yilduz (1208/1209). El 1209 va poder fugir i es va reunir altre cop amb Aybak a Lahore. El sultà de Delhi li va confiar el govern de Lakhanawati.
Mardan es va dirigir a Diwkot i va assolir el poder a tota la província assignada. A la mort d'Aybak poc després (1210) va fer llegir la khutba en nom propi i va agafar el títol de sultà i el lakab d'Ala-al-Din. Els nobles turcoafganesos khaldjis de la regió el van haver d'obeir i va intimidar també als reis hindús veïns.
Les seves maneres prepotents van molestar a la noblesa khaldji i probablement el 1213 (no abans del 1212 ni després del 1214) una conspiració encapçalada per Malik Husayn al-Din Iwaz el va assassinar.

## Bibliografia

* Sir Janudath Sarkar, History of Bengal, II, Dacca 1948
# Antonín Hojer

Antonín Hojer (Praga, 31 de març de 1894 - Txecoslovàquia, 20 d'octubre de 1964) és un exfutbolista txec de la dècada de 1920.
Fou 35 cops internacional amb la selecció txecoslovaca amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 i 1924.
Pel que fa a clubs, defensà els colors d'AC Sparta Praga.

## Referències

* ↑ «Antonín Hojer» (en txec). Rudé legendy. spartaforever.cz, 04-02-2007. [Consulta: 31 març 2014].
* ↑ Antonín Hojer - estadístiques internacionals al lloc web de l'Associació de Futbol de la República Txeca (txec)
* ↑ Perfil a footballdatabase
* ↑ Antonín Hojer a National-Football-Teams.com (anglès)
# Antonín Janoušek

Antonín Janoušek (Nymburk, 22 d'agost de 1877 – ?, 30 de març de 1941) fou un periodista i polític comunista txec.
Sent un ajustador de motors, l'any 1895 esdevingué membre del Partit Socialdemòcrata. L'any 1906 esdevingué periodista obrerista i funcionari de sindicats de treballadors a l'Imperi Austrohongarès.
L'any 1919 dirigí la secció txeca i eslovaca del comitè central del Partit Comunista Hongarès. Entre el 20 de juny i el 7 de juliol de 1919 fou president del comitè revolucionari (predseda revolučného výboru) de la breu República Soviètica Eslovaca. L'any 1920 fou sentenciat pel règim hongarès de Miklós Horthy i lliurat a les autoritats txecoslovaques. L'any 1922, es traslladà a la Unió Soviètica, on esdevingué functionari del Consell d'Ajuda als Treballadors Internacional. Visqué a Txeboksari, Txuvàixia. Morí el 30 de març de 1941 "al llit", segons informà l'historiador V. Nálevka.

## Referències

* Příruční slovník naučný 1962 (enciclopèdia per Acadèmia de Ciències Txecoslovaca): volum II, pàgina 338.
* ↑ Arnošt Kolman: Memories (abridged) Arxivat 2021-03-05 a Wayback Machine., p. 2
# Anton Ausserer

Anton Ausserer (Bozen, 5 de juliol del 1843 – Bad Gleichenberg, Àustria, 20 de juliol de 1889), fou un naturalista i aracnòleg austríac.
Va mostrar un gran interès en la història natural d'una edat primerenca. A l'edat de quinze anys, es va quedar orfes i va començar a lliurar lliçons privades per continuar els seus estudis. El 1863 es va convertir en un protegit del professor Heller, qui el va animar a estudiar les aranyes. Va guanyar un concurs d'història natural, això li va permetre continuar els seus estudis d'una manera més còmoda. El 1867 es va convertir en professor de Feldkirch, i des de 1869 a Innsbruck. Allà va assistir a la Societat d'Història Natural de la ciutat i es va convertir en la seva secretari. El 1872 va obtenir un doctorat, i dos anys més tard va començar a ensenyar a Graz.
Va fer dos viatges, un a Sicília (1880-1881) i un altre a Egipte (1886-1887).
Es va casar l'any següent, però va morir el 20 de juliol de 1889 a l'edat de 46 anys.

## Referències

* Pierre Bonnet (1945). Bibliographia araneorum, Les frères Doularoude (Toulouse).
# Ansonia

«Ansonia» té aquests significats:
* Ansonia (gènere), grup d'amfibis inclosos a la família Bufonidae
* Ansonia (Connecticut), ciutat del Comtat de New Haven a l'estat de Connecticut dels Estats Units d'Amèrica
* Ansonia (Ohio), població dels Estats Units a l'estat d'Ohio
# Amor a la vuelta de la esquina

Amor a la vuelta de la esquina és una pel·lícula mexicana de 1986 dirigida per Alberto Cortés Calderón. Aquesta pel·lícula de drama protagonitzada per Gabriela Roel, Alonso Echánove, Martha Papadimitriou, va tenir com a actriu convidada a Pilar Pellicer.

## Producció

El rodatge va iniciar el 13 d'octubre de 1985 als Estudios Churubusco i en locacions de l'estat de Guerrero.
Es va estrenar el 26 de febrer de 1987 als cinemes: Olímpia, Tlatelolco, Madrid, Ermita, Mitla, Gabriel Figueroa.

## Sinopsi

María escapa de la presó, en la carretera un home (xofer i contrabandista d'aparells elèctrics) l'ajuda i la porta a viure a una pensió. María es prostitueix i roba als seus clients. Viu amb un i li roba en l'oficina on treballa, amb els diners que roba es va a la platja, i aquí roba a un altre noi. Troba novament al xofer amb qui viu moments apassionats fins que la policia l'atrapa de nou.

## Repartiment

| Repartiment | Personatges |
| Gabriela Roel | María |
| Alonso Echánove | Julián |
| Leonor Llausás | Leonor |
| Martha Papadimitrioiu | Marta |
| Juan Carlos Colombo | Luis |
| Emilio Cortés | Emilio |
| Daniel González | Arturo |
| Alberto Rodríguez | Jaime |

## Premios i reconeixements

* Diplomes atorgats per l'Academia Mexicana de Artes y Ciencias Cinematográficas, a Alberto Cortés
* III Concurs de cinema experimental
En la XXIX edició dels Premis Ariel va guanyar el premi a la millor operaprima i fou nominada a la millor direcció, millor actriu, coactuació masculina, actriu secundària, guió cinematogràfic i edició.

## Referències

* ↑ «Amor a la vuelta de la esquina - Instituto Mexicano de Cinematografía». Arxivat de l'original el 19 de setembre de 2016. [Consulta: 9 juliol 2016]. Arxivat 2016-09-19 a Wayback Machine.
* ↑ Ayala Blanco, Jorge «Gabriela Roel y el Arte de Contemplar a la Mujer». , 22-02-1989.
* ↑ Cineteca Nacional «Fichas de filmes nacionales». Centro de Documentación e Información, Expediente A-00329.
* ↑ Amor a la vuelta de la esquina a sensacine.mx
* ↑ «De amores a la vuelta de la esquina». , 22-03-1987.
# Apel·les Carod-Rovira

Apel·les Carod-Rovira (Cambrils, 1958) és un advocat, alt càrrec de la Generalitat i el primer delegat català a França. Fou vicedegà del Col·legi d'Advocats de Reus durant uns quatre anys, és el fundador de la Comissió de Normalització Lingüística del Consell de l'Advocacia Catalana i membre de l'Observatori del Dret Privat de Catalunya. Quan fou nomenat delegat de la Generalitat de Catalunya a França l'any 2008, el seu germà, Josep-Lluís Carod-Rovira, era el vicepresident del govern català.

## Referències

* 1 2 «Apel·les Carod-Rovira, nou delegat de la Generalitat de Catalunya a França». [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ 324cat. «Carod a Domingo: 'Del que fa el meu germà vostè no n'ha de fer res'», 26-03-2009. [Consulta: 24 maig 2021].
# Apoclada

Apoclada és un gènere de bambús de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse commelínides, classe liliòpsides, divisió magniliofitins.
Comprèn únicament una espècie, que es fa en els boscos sud-orientals del Brasil. Durant molts anys es cregué que el gènere estava format per quatre espècies, però les investigacions modernes han descartat l'existència de l'A. diversa i han portat a reclassificar les antigues A. arenicola i A. cannavieira en el gènere Filgueirasia.
Les tiges d'aquest bambú poden créixer fins a més de 13 metres, per bé que és més usual la meitat d'aquesta xifra. Com en tots els bambús, els troncs creixen d'arrels horizontals, anomenades rizomes, que en aquesta espècie poden fer fins a 40 cm de llarg. Els troncs són de color verd fosc a verd clar, amb exemplars vermellosos ocasionalment, amb diàmetres d'1,9 a 4 cm. i nodes separats per espais entre 7 a 38 cm. Les fulles són llargues d'1,3 a 16,4 cm. i estretes (2-7 mm).

## Taxonomia

* Apoclada simplex McClure et L. B. Sm.

## Enllaços externs

* Taxonomia del gènere Apoclada a SysTax Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Apogon natalensis

Apogon natalensis és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Durban (Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Gilchrist, J. D. F. & W. W. Thompson. 1908. Descriptions of fishes from the coast of Natal. Ann. S. Afr. Mus. v. 6 (pt 2): 145-206.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Apogon nitidus

Apogon nitidus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i al Pacífic.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Smith, J. L. B. 1961. Fishes of the family Apogonidae of the western Indian Ocean and the Red Sea. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 22: 373-418, Pls. 46-52.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Ariosoma anagoides

Ariosoma anagoides és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 51 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: des de la prefectura de Kanagawa (el Japó) fins al mar de la Xina Oriental i les Índies Orientals.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ De Bruin, G.H.P., B.C. Russell i A. Bogusch, 1995. FAO species identification field guide for fishery purposes. The marine fishery resources of Sri Lanka. Roma, FAO. 400 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 1. Eels- Snappers, Muraenidae - Lutjanidae. Zoonetics, Austràlia. 302 p.
* ↑ McManus, J.W., C.L. Nañola, Jr., R.B. Reyes, Jr. i K.N. Kesner, 1992. Resource ecology of the Bolinao coral reef system. ICLARM Stud. Rev. 22:117 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Shen, S.C. (ed.), 1993. Fishes of Taiwan. Department of Zoology, National Taiwan University, Taipei. 960 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Takai, A. i Y. Ojima, 1985. Karyotypic studies of five species of Anguilliformes (Pisces). Proc. Japan Acad., Ser. B: Phys. Biol. Sci. 61(6):253-256.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Arsenio Linares y Pombo

Arsenio Linares y Pombo (València, 22 d'octubre de 1848 - Madrid, 7 d'agost de 1914) va ser un militar i funcionari del govern espanyol.
Nascut a València, va obtenir el grau de tinent el 1868 i va participar en operacions contra les rebel·lions a Cuba, i en les guerres carlistes (a Monte Muru, Laguardia i el Setge de Pamplona de 1875) a l'Espanya peninsular. Va ocupar càrrecs a l'Argentina, Madrid i Melilla, i més tard va tornar a Cuba.
Va organitzar la defensa de Santiago de Cuba durant la batalla al turó de San Juan. Linares va fracassar en l'intent de reforçar aquesta posició, en mantenir a prop de deu mil soldats de reserva espanyols a la ciutat de Santiago. Les trinxeres espanyoles del cim del pujol, crucials per a la defensa de la ciutat, havien estat mal situades i feien difícils fins i tot els trets de fusell a curta distància contra els avanços dels nord-americans.
Va ser nomenat ministre de la Guerra el 1900 pel Primer Ministre Francisco Silvela y de Le Villeuze, i va ocupar aquest lloc durant els governs posteriors. El 1900 va ser nomenat senador vitalici. De 1906 a març de 1909 fou Capità General de Catalunya; va deixar el càrrec quan fou nomenat novament Ministre de Guerra.
A final de juny de 1909 va ordenar al nou Capità General de Catalunya de llevar la Tercera Brigada Mixta, que havia de marxar cap a Melilla, i de mobilitzar reservistes catalans. Aquesta decisió, juntament amb la vaga general convocada per la UGT i la Solidaritat Obrera va derivar en la Setmana Tràgica de Barcelona. L'octubre de 1909 va dimitir amb tot el govern d'Antoni Maura. Va morir a Madrid el 1914.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ «Arsenio Linares Pombo» (en castellà). Real Academia de la Historia, s.d. [Consulta: 20 setembre 2018].
* ↑ Arsenio Linares a l'Enciclopèdia Auñamendi
* ↑ Dalmau, Antoni. Set dies de fúria. Columna edicions, 2009, p. 128. ISBN 9788466410946.

## Enllaços externs

* Arsenio Linares y Pombo — Base documental d'Història Contemporània de Catalunya
# Arconci de Vivièrs

Arconci o Arcont de Vivièrs (Vivièrs?, s. VII - Viviers, ca. 745) fou bisbe de Viviers a mitjan segle viii. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

No se'n sap gran cosa. Fou bisbe de Vivièrs i fou mort per la multitud, que s'hi enfrontà per una qüestió de drets de l'Església. Hauria succeït el bisbe Ardulf. Va morir entre el 740 i el 745 i fou succeït per Eribau. Mentre que el martirologi manuscrit de Vivièrs del segle xvi diu que fou víctima del poble, estudis recents diuen que podria haver mort a mans de bandes franques que van envair la ciutat des del nord. Segons el martirologi, "per la defensa de les llibertats de la seva església, confongué els seus enemics, fou colpejat i insultat pels habitants de Vivièrs. Fou decapitat per ells al lloc de la Trau."
És considerat màrtir.

## Notes

* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).

## Bibliografia

* Nominis. "Arconce".
# Arcont epònim

Arcont epònim (en grec antic ἄρχων ἐπώνυμος) era l'arcont atenenc principal dels nou arconts d'Atenes.
Es deia «epònim» perquè el seu nom, igual que els dels cònsols de Roma, era usat de referència anyal pels arxius i documents públics. Els atenencs estaven en edat militar durant 40 anys, dels 19 als 60, en el període de 40 arconts, i les persones se sabien el noms dels arconts sota els quals havien servit. Pel que fa als deures de l'arcont epònim, a part de presidir els debats i les reunions, no es coneixen amb exactitud, ja que no es diferenciaven les funcions personals de les del col·lectiu dels nou. Sembla però que tenia una part important de les funcions judicials i que era una mena de protector en nom de l'estat d'aquells que no es podien defensar.
A Esparta el nom de l'any el donava el primer dels cinc èfors.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Archon». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 9-XII-2020].
# Atelopus elegans

Atelopus elegans és una espècie d'amfibi que viu a Colòmbia i a l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Coloma, L.A., Ron, S., Bolívar, W., Cisneros-Heredia, D. & Lötters, S. 2004. Atelopus elegans. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Ashfield

«Ashfield» té aquests significats:
** Ashfield (Gal·les), Carmarthenshire
* Anglaterra:
** Ashfield (Hampshire)
** Ashfield (Herefordshire)
** Ashfield (Nottinghamshire)
** Ashfield (Shropshire)
** Ashfield (Suffolk)
* Austràlia:
** Ashfield (Austràlia Occidental)
** Ashfield (Nova Gal·les del Sud)
* Escòcia:
** Ashfield (Argyll i Bute)
** Ashfield (Stirling)
* Estats Units:
** Ashfield (Massachusetts)
** Ashfield (Pennsilvània)
# Ascraeus Mons

Ascraeus Mons és un volcà de Mart, el més septentrional de la cadena de tres volcans coneguda com a Tharsis Montes, a la regió de Tharsis. Al sud es troben els dos altres volcans Pavonis Mons i Arsia Mons.
Ascraeus Mons és el segon volcà més alt de Mart, amb una altura d'uns 18.000 metres sobre el nivell mitjà de la superfície marciana i la pressió atmosfèrica al seu cim és inferior a 0,8 mbar (80 Pa). El diàmetre de la seva base és de 460 km i està format per laves relativament líquides.

## Referències

* ↑ "Ascraeus Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Malin Space Science Systems Release No. MOC2-950 Informe del Mars Global Surveyor, 24 de desembre de 2004.