OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Noë-Blanche

La Noë-Blanche (en bretó Ar Wazh-Wenn) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 978 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 666 | 744 | 730 | 878 | 862 | 828 | 970 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Pierre Bourdaud | |
| 2008- | Christine Gardan | |
# Kuopio

Kuopio és una ciutat i municipi a la regió de la Savònia del Nord, Pohjois Savo en finès. Amb una població de 97.552 habitants, fa que sigui la 9a ciutat més poblada de Finlàndia. La superfície total de la ciutat és de (...), dels quals (...) són aigua i la meitat de la superfície total són boscos. La densitat de població és només de 61 hab./km², tot i que l'àrea metropolitana és densament poblada (àrea metropolitana: 1.617,6 /km²) i ocupa el segon lloc a nivell nacional, just després de la capital Hèlsinki, (àrea metropolitana: 1.690,0/km²). La població total de la regió de Kuopio és de 119.472.

## Topònim

Hi ha diverses hipòtesis sobre l'origen del nom Kuopio. La primera es remunta al s. XVI, quan un personatge de gran influència anomenat Kauhanen a Tavinsalmi va canviar el seu nom per Skopa i la pronunciació de la gent era Coopia esdevenint després Cuopio. La segona explicació diu que el nom provindria del verb en finès kuopia, que vol dir, per exemple, quan un cavall grata el terra amb les seves peülles. La tercera història diu que el nom vindria d'un nom d'home propi de Carèlia Prokopij, de Ruokolahti a l'Edat Mitjana. Aquesta darrera explicació semblar ser que és la més probable, ja que està documentada per l'Institut de Recerca per a les Llengües de Finlàndia.

## Història

Kuopio va ser fundada el 1653 pel governador Peter Brahe, malgrat que la data de fundació oficial reconeguda és el 17 de novembre de 1775, quan el rei Gustau III de Suècia va ordenar la creació de la ciutat de Kuopio. El municipi de Karttula es va afegir al de Kuopio el 2011, tal com va fer Vehmersalmi el 2005, Riistavesi el 1973 i Kuopion maalaiskunta el 1969. En aquesta ciutat es troba un dels campus de la Universitat de Finlàndia Oriental, coneguda per la creació de Huomen, primera vaca transgènica dels països nòrdics.

## Llengua

Kuopio se situa a la part nord de la regió històrica de Savònia, actualment dividida en dues parts -nord i sud-. A nivell lingüístic, l'indret és monolingüe finès, molt lluny de les zones bilingües o monolingües sueques, com ara les costes del sud-oest i oest de Finlàndia. A nivell dialectal, la ciutat es troba en plena zona dels dialectes de la Finlàndia de l'est, i més concretament els que són anomenats Savo (de Savònia), els quals ocupen una extensió molt més gran del que és, de fet, la regió històrica de Savònia.

## Referències

* ↑ «KUNTIEN ASUKASLUVUT AAKKOSJÄRJESTYKSESSÄ» (en finès), 01-08-2012. Arxivat de l'original el 2012-08-01. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «Taajamissa asuu 84 prosenttia väestöstä». Statistics Finland, 15-01-2008. [Consulta: 7 gener 2009].
* ↑ «Huomen (“Morn”) – transgenic cow» (en anglès). University of Eastern Finland. [Consulta: 1r agost 2021].
# Kupanta-Kurunta

Kupanta-Kurunta va ser rei d'Arzawa des de potser el 1310 aC fins al tomb del 1250 aC.
En temps del rei hitita Mursilis II hi va haver una rebel·lió a Arzawa. El cap d'aquesta revolta s'anomenava É.GAL.PAP (de transcripció desconeguda, degut al mal estat de les tauletes; els punts són lletres que no es coneixen). El rei hitita va ser informat per Maskhuiluwas, rei de Mira, vassall d'Arzawa i dels hitites. Més endavant, Maskhuiluwas va canviar de bàndol, i va incitar al regne de Pitassa a revoltar-se contra Mursilis mentre ell feia costat a É.GAL.PAP. El rei hitita va marxar cap a Mira, pensant que al veure el seu exèrcit, Maskhuiluwas es rendiria, però va fugir cap al regne de Masa. Mursilis, que ja havia hagut de demanar a Masa el retorn d'altres exiliats, va voler donar un càstig exemplar. Va emprendre una campanya de represàlia, i va enviar un ultimàtum als habitats d'aquell país, demanant que li entreguessin el rebel. Els dignataris de Masa van veure que no hi havia més remei que entregar-lo ja que el País de Mira ja s'havia desentès del rebel, presentant-se davant de Mursilis per rendir-li vassallatge. Van agafar Maskhuiluwas i el van portar davant del rei, que el va portar a Hattusa, i li va proporcionar un lloc de residència d'on no en podia sortir.
Mursilis va nomenar per governar el regne a Kupanta-Kurunta, nebot de Maskhuiluwas i fill del seu germà. El rei hitita Subiluliuma I havia donat com a esposa a Maskhuiluwas a la seva filla Muwatti, però el matrimoni no va tenir fills i havien demanat a Mursilis permís per a nomenar hereu del tron al seu nebot. Però la sublevació de Maskhuiluwas va representar un problema, ja que la llei, o potser el costum, dels hitites deia que un fill podia ser responsable dels pecats del seu pare. Però Mursilis, coneixent el recolzament que tenia Kupanta-Kurunta entre els dignataris, que havien demanat que fos nomenat rei, i pensant que no havia tingut res a veure amb la rebel·lió, el va nomenar rei de Mira. Va unir a través d'un jurament a Kupanta Kurunta amb altres rei d'Arzawa, Manapa-Tarhunta I, rei del País del riu Sehai Targasnalli, rei d'Hapalla, i es va restablir la pau al territori.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. El reino de los hititas. Madrid: Cátedra, 2001, p. 263-265. ISBN 9437619181.
# Ladmovce

Ladmovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1298.
# La Creu dels Joncarets

La Creu dels Joncarets (dita també la Santa Creu o, simplement, la Creu) és una masia del poble de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 228
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix als mapes de l'ICC a escala 1:25.000 i inferiors
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al padró de l'Ajuntament de la Coma i la Pedra
# La tonta del bote

La tonta del bote és la pel·lícula més coneguda de Lina Morgan, dirigida per Juan de Orduña. Va ser filmada a Espanya en 1970, i en ella dona vida a una pobra noia ignorant els sentiments de la qual són calcigats per aquells que l'envolten. Se la coneix com la "tonta del bote" perquè en una llauna guarda burilles per a un personatge cec de la pel·lícula que toca el violí. Es tracta de la tercera i més famosa versió cinematogràfica de l'obra teatral de 1925 creada per Pilar Millán Astray, les adaptacions anteriors de la qual són de 1939, de la qual no es conserven còpies, i 1956, aquesta última amb el títol La chica del barrio.
Els personatges tenen aquest tarannà castís característic del cinema popular i còmic espanyol. Les escenes còmiques estan lligades amb altres de tractament més dramàtic el que va fer que la pel·lícula funcionés a la perfecció i tingués tant èxit, sobretot, entre els seguidors de Lina Morgan.

## Argument

Lina Morgan interpreta a Susana, una òrfena ingènua, maldestra i de bon cor que viu servint a casa de la senyora Engracia des que la seva mare va morir als pocs dies de donar a llum. Allí també viuen els tres nebots de la senyora: Asunta, Trini i Lorito, que no treballen i als quals també ha de servir. La mala situació econòmica obligarà a Engracia a llogar una habitació a l'atractiu Felipe (Arturo Fernández), que té una mala fama que és tan sols fruit de les enraonies.

## Repartiment

* Lina Morgan - Susana
* Arturo Fernández - Felipe
* Paca Gabaldón - Asunta
* José Sacristán - Narciso
* Marisol Ayuso - Trini
* Antonio Durán - Cipriano
* Luis Varela - Lorito
* Tony Soler - Numancia
* Antonio Casal - Don Ambrosio
* Tomás Blanco - Basilio
* Roberto Rey
* David Areu
* Félix Dafauce
* María Asquerino - Engracia
* Manena Algora
* Carmen Martínez Sierra - Clienta de la prenderia 1
* José García Calderón
* Tania Ballester
* María Isbert - Clienta de la prenderia 2
* Josefina Villalta
* Juan Amigo
* Sansona Siglo XX - Clienta de la corseteria
* Manuel Guitián
* Luis Frutos

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Millor actriu de repartiment | María Asquerino | Guanyadora |
| Millor fotografia | Luis Cuadrado | Guanyador |

## Referències

* ↑ La tonta del bote a fotogramas.es
* ↑ 5 razones por las que sería imposible un remake de 'La tonta del bote' Arxivat 2019-04-19 a Wayback Machine., vozpopuli.com, 16 de juny de 2014
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1970». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 16 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Stanley J. Black Una Cenicienta española: la tonta del bote y sus adaptaciones cinematográficas A: Anagnórisis: Revista de investigación teatral, ISSN-e 2013-6986, Nº. 8, 2013, págs. 114-141
* La tonta del bote, entrevista a Arturo Fernández a Cine de barrio
# La Mauvaise Réputation

La Mauvaise Réputation (literalment en català, "La mala reputació") és una cançó amb lletra i música de Georges Brassens, popularitzada per ell mateix. Va ésser publicada per primer cop l'any 1952 en el seu àlbum [La Mauvaise Réputation i ocupa la seva primera pista.
La Mauvaise Réputation ha estat versionada per diversos grups i intèrprets: Sinsemilia en el seu àlbum Résistances el 1998, Wriggles en el seu Les Wriggles à la Cigale, Fi-Asko a En este mundo de ciegos... i Soan en la cadena Nouvelle Star el 2009. També ha estat versionada en castellà per Paco Ibáñez, per Loquillo, i posteriorment, per Ferran Exceso, titulada La mala reputación.
En 2011 podem trobar una versió en català realitzada per Lilit i Dionís (amb la col·laboració de Josep Nadal de La Gossa Sorda) al seu cd Sense permís de la NASA.

## Bibliografia

* Maxim Görke, Georges Brassens : L'amitié et l'anarchie, Grin Verlag, mars 2011, 36 p. (ISBN 978-3-640-87002-8), p. 5,6
* Colette Beaumont-James, Le français chanté ou La langue enchantée des chansons, L'Harmattan, 1999, 287 p. (ISBN 978-2-7384-7506-0, notice BnF no FRBNF37040325), p. 152
# Lahn-Dill

Lahn-Dill, en alemany Lahn-Dill-Kreis, és un Districte d'Alemanya a l'estat federat de Hessen. Es tracta d'un districte (Kreis) rural (Landkreise) que té per capital la ciutat de Wetzlar. El districte de Lahn-Dill és a l'oest del Land de Hessen, al Regierungsbezirk de Gießen i envolta la ciutat de Wetzlar, que és la seva capital tot i que no en forma part. El districte limita al nord amb el districte de Marburg-Biedenkopf, a l'est amb el districte de Gießen, a l'oest amb el districte de Siegen-Wittgenstein i districte de Westerwald, al sud-oest amb el districte de Limburg-Weilburg i al sud amb el districte de Wetterau i districte de Hochtaunus. També té límits amb els estats de Rin del Nord-Westfàlia i Renània-Palatinat

## Situació geogràfica

El districte és format per 23 entitats administratives, 8 d'aquestes tenen el títol de ciutat (Stadt):

### Ciutats

* Aßlar (13.875)
* Braunfels (11.235)
* Dillenburg (24.305)
* Haiger (19.825)
* Herborn (20.810)
* Leun (5.984)
* Solms (13.693)
* Wetzlar (52.269)

### Municipis

* Bischoffen (3.553)
* Breitscheid (5.041)
* Dietzhölztal (6.157)
* Driedorf (5.240)
* Ehringshausen (9.448)
* Eschenburg (10.710)
* Greifenstein (7.230)
* Hohenahr (5.048)
* Hüttenberg (10.562)
* Lahnau (8.233)
* Mittenaar (5.016)
* Schöffengrund (6.469)
* Siegbach (2.909)
* Sinn (6.581)
* Waldsolms (5.166)

## Referències

Aßlar | Bischoffen | Braunfels | Breitscheid | Dietzhölztal | Dillenburg | Driedorf | Ehringshausen | Eschenburg | Greifenstein | Haiger | Herborn | Hohenahr | Hüttenberg | Lahnau | Leun | Mittenaar | Schöffengrund | Siegbach | Sinn | Solms | Waldsolms | Wetzlar
# Bairdiella ensifera

Bairdiella ensifera és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja larves de crustacis, gambetes i peixos.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic oriental: des del sud de Mèxic fins al Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill, T. N., 1861. Catalogue of the fishes of the eastern coast of North America, from Greenland to Georgia. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13 (Suppl.). 1-63.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Gilbert. 1882. Descriptions of nineteen new species of fishes from the Bay of Panama. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 1 (1881): 306-335.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Chao, L.N., 1995.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rhizoprionodon taylori

Rhizoprionodon taylori és una espècie de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 69,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea i nord d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ogilby, J. D. 1915. On some new or little-known Australian fishes. Mem. Queensl. Mus. v. 3: 117-129, Pls. 29-30.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casa al carrer Germanes Massanet, 10 (Figueres)

L'edifici del Carrer Germanes Massanet, 10 és una obra del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici cantoner situat a prop de l'Ajuntament de Figueres, de planta baixa, dos pisos i golfes i coberta terrassada. Aquesta casa té unes dimensions considerables, amb quatre obertures a la façana del carrer Joan Maragall, i cinc per planta a la façana del carrer Germanes Massanet. Les obertures de la planta baixa són en arc rebaixat, i encara es conserven els carreus originals de la porta d'accés. Les finestres dels pisos superiors decreixen la seva mida a mesura que pugem pisos, però segueixen la mateixa ornamentació, en totes tres plantes. Aquesta consisteix en una motllura sobre la finestra que imita un guardapols.

## Referències

* ↑ «Carrer Germanes Massanet, 10». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Land

* Per a altres significats, vegeu «Estat federat alemany».
Land és un despoblat al Comtat de Butte (Califòrnia) a 1.5 milles (2.4 km) a l'est/sud-est de Bidwell's Bar seguint la línia fèrria de la Southern Pacific. a una altitud de 275 msnm, Land es troba actualment sota les aigües de llac Oroville. El lloc pren el nom d'A. H. Land, president d'una empresa fustera.

## Notes

* 1 2 3 Durham, David L. California's Geographic Names: A Gazetteer of Historic and Modern Names of the State. Clovis, Calif.: Word Dancer Press, 1998, p. 263. ISBN 1-884995-14-4.

## Enllaços externs

* 1666789 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Land (en anglès)
# Mestanza

Mestanza és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Situat al sud de Puertollano, engloba els llogarets d'Hoyo i Solanilla del Tamaral. El 2020 tenia 669 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2020 |
| 989 | 1.003 | 890 | 830 | 669 |

## Referències

* ↑ «Cifras oficiales de población resultantes de la revisión del Padrón municipal a 1 de enero» (en castellà). Institut Nacional d'Estadística d'Espanya. [Consulta: 21 agost 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina informativa sobre Mestanza Arxivat 2007-12-12 a Wayback Machine.
* Informació sobre Mestanza
* Web no Oficial de Mestanza Arxivat 2011-05-07 a Wayback Machine.
# Choerodon jordani

Choerodon jordani és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Illes Ryukyu fins a Austràlia Occidental, la Gran Barrera de Corall, Samoa i Tonga.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Choerodon gymnogenys

Choerodon gymnogenys és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Japó a Taiwan. També a Zanzíbar (Tanzània) i Moçambic.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Castillejo de Martín Viejo

Castillejo de Martín Viejo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb La Granja (Bañobárez), a l'Est amb Gordolobal (Retortillo) i Sancti-Spíritus, al Sud amb Ciudad Rodrigo i Saelices el Chico, a l'Oest amb Villar de Argañán i Villar de la Yegua i al Nord-oest amb San Felices de los Gallegos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 351 | 356 | 311 | 316 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
# Escola d'Alta Direcció i Administració

Escola d'Alta Direcció i Administració (EADA) és un centre de desenvolupament directiu independent amb seu a Barcelona fundat el 1957 per Irene Vázquez Mier i Arturo Alsina per tal de formar els futurs directius de les empreses.
L'any 2011 les publicacions Financial Times i The Economist posicionen EADA entre les 4 millors escoles de negocis d'Espanya i entre les 100 millors del món, quan n'existeixen unes 7.000 a nivell internacional.
EADA també compta amb dos de les tres acreditacions internacionals més importants, conegudes com la Triple corona (acreditació escoles de negocis), en aquest sector: EQUIS i AMBA.
Destaquen especialment l'any 2011 els programes in company, de formació "a mida" també coneguts com a Open Programmes. Per a això, EADA disposa d'un Centre de Formació Residencial, el Campus EADA Collbató.

## Història

En els dos primers anys de la seva existència, EADA es constituí com a gabinet assessor en direcció i gestió d'empreses. Dos anys més tard, les activitats s'ampliaren a la formació permanent especialitzada en el camp de la gestió i l'administració d'empreses.
El 1967 EADA es transformà en societat anònima, tenint per accionistes als fundadors, professors i personal no docent vinculat a la institució, i des del 1984 és una fundació.
A partir del 1990, EADA no només ocupa l'edifici del carrer Aragó de Barcelona, sinó que compta també amb el Centre Residencial de Collbató; a partir del 1999, EADA reforça la seva presència en el mercat llatinoamericà amb la creació de diverses delegacions en diferents països.

## Unitats acadèmiques

EADA ofereix màsters a temps complet i a temps parcial en les diferents àrees d'administració: màrqueting, recursos humans, finances i operacions.
EADA també ofereix formació d'alt nivell per a executius en actiu: el PDG o Programa de Direcció General (creat el 1967), per a directius sènior; i el PDA o Programa de Direcció i Administració, per a directius junior i comandaments intermedis. L'any 2012 EADA oferí el seu primer programa a distància (distance learning) de Direcció General.
EADA també compta amb una àmplia cartera de programes de Desenvolupament Directiu.

## Alumnes reconeguts

* Julio Fernández Rodríguez
* Miquel Valls i Maseda

## Referències

* ↑ European Business School Rankings 2011 Arxivat 2019-02-14 a Wayback Machine.. The Financial Times
* ↑ 2011 Full time MBA ranking The Economist
* ↑ Acreditacions EADA
* ↑ (anglès) Executive Education Open 2011. The Financial Times
* ↑ Centres de Reunións. Diputació de Barcelona

## Enllaços externs

* Escola d'Alta Direcció i Administració - Lloc web oficial