OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bromo

Bromo és un volcà situat a l'illa de Java, dins del Parc Natural Bromo Tengger Semeru. Mesura 2.392 metres d'altura i 700 metres de diàmetre. El 2004 entrà en erupció matant dues persones colpejant-les amb roques disparades per l'explosió.
El Mont Bromo es troba al mig d'una plana anomenada "Sea of Sand", o "Mar d'Arena" (en javanés Segara Wedi o en indonesi Lautan Pasir), una reserva protegida des de 1919. La forma més habitual per a arribar fins al Mont Bromo es pel poble Cemoro Lawang, ja que es troba just a l'entrada del parc. Una vegada allà, es pot caminar fins al volcà en uns 45 minuts, encara que també es pot realitzar el trajecte en un jeep organitzat, que inclóu una parada al mirador al Mont Penanjakan (2.770 m) (en Indonesi: Gunung Penanjakan). Al mirador del Mont Penanjakan es pot arribar a peu en unes 2 hores.

## Referències

* ↑ Cochrane, 2009, p. 214, 217.
* ↑ Reyes, Miriam «Indonesia natural: 3 excursiones salvajes». Urban, 3, 19-02-2016, pàg. 50.
* ↑ Gottschämmer i Surono, 2000, p. 199.
* ↑ «Javan volcano eruption kills two». BBC News, 08-06-2004 [Consulta: 13 gener 2017].

## Bibliografia

* Gottschämmer, E.; Surono, I. «Locating tremor and shock sources recorded at Bromo Volcano». Journal of volcanology and geothermal research, 101, 1, 2000, pàg. 199-209.
* Cochrane, Janet. «National parks in Indonesia: an alien construct». A: Tourism and National Parks : International Perspectives on Development, Histories and Change. Londres: Taylor & Francis Ltd, 2009. ISBN 9780415471565.
Viccionari
# Budersberg

Budersberg (en luxemburgués: Butschebuerg) és una vila de la comuna de Dudelange del districte de Luxemburg al cantó d'Esch-sur-Alzette. Està a uns 13,9 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Budersberg». [Consulta: 20 setembre 2015].
# Ca la Pona

Ca la Pona és una obra del municipi de Vilanova del Vallès (Vallès Oriental). Les finestres d'aquesta casa formen part de manera individual de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Finestres

Són finestres d'un edifici civil, situades sobre la façana d'aquest. Es tracta d'una típica masia catalana de caràcter rural. Les finestres són simètriques respecte a l'eix que marca el carener de la teulada. La de la dreta es troba al damunt de la porta d'accés, que no respecta l'eix de simetria, i respon a una tipologia gòtica: una llinda dividida en dues parts i formant un arc conopial decorat amb motius geomètrics. Els bancals són fets amb blocs de pedra rectangulars (llinda). L'altra finestra ha substituït l'arc gòtic per una llinda rectangular decorada amb dos àngels que sostenen un escut en el qual hi ha un calze i l'Esperit Sant al damunt. Es pot llegir gravada la data 1566.

## Referències

* 1 2 3 «Ca la Pona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Burka Band

Burka Band (o Blue Burqa Band) és una banda de rock indie exclusivament femenina de Kabul, Afganistan, que va començar a actuar el 2002. Actuen de forma anònima, tots els membres porten burqas en una aparent protesta contra les normes dels talibans sobre el vestit islàmic. El 2002 van llançar un senzill, "Burka Blue" i un àlbum homònim. A la dècada de 2000 va fer una gira a Alemanya, on una de les seves cançons va ser remesclada per la DJ Barbara Morgenstern. Cantar amb burca era una broma, però també era necessari per evitar represàlies dels fanàtics religiosos, segons Nargiz, membre de la banda.

## Referències

* ↑ Ata Tak, Burka-Band "Burka Blue"
* ↑ Female Afghan Burqa Band Breaks Barriers, Salem News, February 24, 2007. Accessed May 16, 2007.- Burqa Blues Hit the Airwaves Arxivat October 1, 2007, a Wayback Machine.. News24.com. Accessed May 16, 2007.
* ↑ Michael Lund and Signe Daugbjerg, "Girl band in burka", Lnd.dk, no date.
# Burkburnett

Burkburnett és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 10.927 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burkburnett tenia 10.927 habitants, 4.139 habitatges, i 3.108 famílies. La densitat de població era de 443,6 habitants/km².
Dels 4.139 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,5% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 24,9% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.408 $ i la renda mediana per família de 42.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.720 $ mentre que les dones 21.977 $. La renda per capita de la població era de 17.507 $. Aproximadament el 7,9% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burkburnett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burkburnett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Burke

«Burke» té aquests significats:
* Topònims:
** Burke (Dakota del Sud)
** Burke (Nova York), població dels Estats Units a l'estat de Nova York.
** Burke (Vermont), població dels Estats Units a l'estat de Vermont.
** Burke (Virgínia)
* Biografies:
** Edmund Burke (Dublín, 1729 - Beaconsfield, 1797), escriptor, esteta i pensador polític britànic liberal.
** Elijah Burke (1978), lluitador professional dels Estats Units.
** Peter Burke (Harrow, Londres, 1937), historiador britànic.
** Richard Burke o Dick Burke (Nova York, 1932), polític irlandès.
** Solomon Burke (1940, Filadèlfia, Pennsilvània), músic de soul i country estatunidenc.
** Tom Burke (1875, Boston - 1929), atleta estatunidenc.
* Miscel·lània: Burke (còmic), personatge de còmic desenvolupat per Marvel Comics
# Ca l'Alamany (Fontanilles)

Ca l'Alamany, o la Rectoria, és un edifici del segle XVII de Fontanilles (Baix Empordà) situat entre les mitjaneres de l'església i d'una altra casa (la torre de Can Cens) al centre històric del poble. El que abans era, segurament, un habitatge d'alguna família ben assentada socialment ha estat restaurat i ara serveix com a segona residència d'alguns estiuejants.
És un habitatge de tres plantes (planta baixa i dos pisos) d'estil gòtic, cobert a dues aigües amb teula àrab i construït a manera, tradició i amb les materials de la zona on està ubicat, és a dir, amb pedra natural i morter de calç. Posteriorment va ser arrebossat.
La casa està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Alamany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Ca l'Albert (Sant Feliu de Buixalleu)

Ca l'Albert és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada al barri de Gaserans, dins el municipi de Sant Feliu de Buixalleu.
La masia, consta de planta baixa i pis, i es troba en un terreny desnivellat. Té la coberta a doble vessant desigual. Annex hi ha una edificació que es fa servir com a garatge.
A la planta baixa de la masia, hi ha la porta d'entrada principal, a la dreta una altra porta (al costat d'aquesta hi ha una petita obertura), i a l'esquerra una finestra. La porta d'entrada és en arc escarser, amb llinda de pedra. La finestra de l'esquerra, té llinda, brancals i ampit de pedra, i té una reixa que la protegeix.
Al pis, hi ha tres finestres de diferents mides. Totes tenen ampit, brancals i llinda de pedra. La de l'esquerra és d'estil gòtic. La de la dreta té una incisió a la llinda imitant un arc conopial.
Els murs són de maçoneria. La façana està arrebossada i pintada de color salmó.
Al davant de la masia hi ha l'antiga era.

## Història

Els actuals propietaris creuen que la masia és molt antiga (segle xi), tot i que els elements més antics conservats no són anteriors al segle xv (finestres gòtiques). L'altra dada coneguda és la referència de la casa en un document del 1388 ("El 25 de gener de 1388, aprovà els precaris del mas Albert i del mas Draper, ambdós de Gaserans"), recollit a l'estudi de J. Coll.
Per les múltiples dependències que encara conserva la masia (corts, pallisses, corrals, coberts, quadres, etc.) i per les dimensions del conjunt, sembla que temps enrere la producció agrícola-ramadera no anava únicament enfocada cap a la producció domèstica, sinó cap a una comercialització intensiva de l'excedent. Actualment, en no tenir aquesta funció, les dependències es troben quasi en ruïna i l'edifici també es troba en mal estat de conservació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Ca l'Albert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Camogli

Camogli (en ligur Camoggi) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la ciutat metropolitana de Gènova. El 2011 tenia 5.455 habitants. Limita amb les comunes de Portofino, Rapallo, Recco i Santa Margherita Ligure.

## Geografia

La vila ocupa la vall a ponent del mont de Portofino, a la riviera del Llevant, a l'est de Gènova. La major part del comune pertany al parc natural regional de Portofino. Compta amb les frazioni de San Fruttuoso, coneguda per l'abadia homònima, Ruta i San Rocco.

## Ciutats agermanades

* Tuningen, Alemanya, des de 1998
* Carloforte, Itàlia, des de 2004

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dades Istat el 31 desembre 2011». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 14 juliol 2015].
* ↑ Fonte sul gemellaggio Camogli-Tuningen
* ↑ Fonte sul gemellaggio Camogli-Carloforte
# Camon (Somme)

Camon és un municipi francès situat al departament del Somme i la regió dels Alts de França. El 2018 tenia 4.424 habitants. S'hi han trobat vestigis d'armes de l'edat de bronze.
# Bètids

Els bètids (Baetidae) són una família d'insectes d'efemeròpters amb al voltant de 900 espècies distribuïdes al món. Es troben entre les efímeres més petites, amb adults que rarament excedeixen els 10 mm de longitud excloent les dues esveltes i algunes vegades més petites cercs (cues). La majoria de les espècies tenen llargues ales davanteres ovals amb molt poques venes transversals (vegeu el sistema de Comstock-Needham), mentre que les ales posteriors són normalment molt petites o fins i tot estan absents.
Els bètids es reprodueixen en una àmplia varietat de llocs, des d'aigües de llacs i rierols fins a séquies i fins i tot aljubs. Les nimfes són bones nedadores i s'alimenten principalment d'algues.4

## Taxonomia

La família Baetidae inclou el 115 gèneres:
* Acanthiops
* Acentrella
* Acerobiella
* Acerpenna
* Adebrotus
* Adnoptilum
* Afrobaetodes
* Afroptilum
* Alainites
* Americabaetis
* Anafroptilum
* Andesiops
* Apobaetis
* Asiobaetodes
* Aturbina
* Baetis
* Baetodes
* Barbaetis
* Barnumus
* Bernerius
* Bugilliesia
* Callibaetis
* Callibaetoides
* Camelobaetidius
* Centroptella
* Centroptiloides
* Centroptilum
* Chane
* Cheleocloeon
* Cleon
* Cloeodes
* Cloeon
* Corinna
* Corinnella
* Crassabwa
* Cryptonympha
* Dabulamanzia
* Deceptiviosa
* Delouardus
* Demoreptus
* Demoulinia
* Dicentroptilum
* Diphetor
* Echinobaetis
* Echinopus
* Edmulmeatus
* Edmundsiops
* Fallceon
* Glossidion
* Gratia
* Guajirolus
* Guloptiloides
* Harpagobaetis
* Herbrossus
* Heterocloeon
* Iguaira
* Indobaetis
* Indocloeon
* Jubabaetis
* Kirmaushenkreena
* Kivua
* Kivuiops
* Liebebiella
* Lugoiops
* Macuxi
* Madaechinopus
* Maliqua
* Matsumuracloeon
* Mayobaetis
* Mesobaetis
* Micksiops
* Moribaetis
* Mutelocloeon
* Mystaxiops
* Nanomis
* Nesoptiloides
* Nesydemius
* Nigrobaetis
* Offadens
* Ophelmatostoma
* Palaeocloeon †
* Paleobaetodes
* Papuanatula
* Paracloeodes
* Parakari
* Pedicelliops
* Peuhlella
* Philibaetis
* Platybaetis
* Plauditus
* Potamocloeon
* Prebaetodes
* Procloeon
* Promatsumura
* Pseudocentroptiloides
* Pseudocentroptilum
* Pseudocloeon
* Pseudopannota
* Rheoptilum
* Rhithrocloeon
* Rivudiva
* Scutoptilum
* Securiops
* Spiritiops
* Susua
* Symbiocloeon
* Takobia
* Tanzaniops
* Tapajobaetis
* Tenuibaetis
* Tomedontus
* Tupiara
* Varipes
* Vetuformosa †
* Waynokiops

## Referències

* ↑ «IRMNG - Baetidae Leach, 1815». [Consulta: 2 novembre 2021].
# Cala Corquell

La Cala Corquell és una petita platja del municipi del Port de la Selva (Alt Empordà), situada al Parc Natural del Cap de Creus, entre la Cala Torta i la Cala d'Aiguadolç. Té una longitud de 6,7 m i una amplada d'11,2 m, formada per sorres, graves i còdols.
En aquesta cala naufragà el 2006 un catamarà francès, a causa de la forta tramuntana, caient a l'aigua els sis tripulants, dos dels quals van arribar a la costa nedant. Dos cadàvers es van trobar a la mateixa Cala Corquell i un tercer a la veïna platja de s'Arena.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Dos morts i dos desapareguts en el naufragi d'un catamarà al cap de Creus». 3Cat, 18-04-2006.
* ↑ «Hallan el cadáver de la tercera víctima del naufragio del catamarán en la Costa Brava». La Verdad, 19-04-2006.
# Can Baulenes

Can Baulenes és una casa de Tona (Osona) amb un portal que és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Portal dovellat, amb un escut amb la data de construcció i el nom de la casa a la dovella central. Moltes de les cases importants de Tona, tant al nucli urbà com a les masies tenen aquest escut gravat en pedra.

## Història

El segle xvi fou un segle de revifament econòmic. A partir de 1530 els primers artesans i botiguers es van començar a instal·lar a la zona que constituiria el nucli originari de Tona, en la confluència dels camins que portaven a Barcelona, Vic i Manresa. Can Baulena és una d'aquestes cases que, primer d'una manera dispersa, originaren el traçat urbanístic de Tona. Més tard, als segles XVII i XVIII s'anaren construint altres cases que anaren unint i definint els principals carrers de Tona.

## Referències

* 1 2 «Can Baulenes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Bec de Baix

Can Bec de Baix és una masia del municipi d'Agullana inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El gener-febrer 1939 Juan Negrín, el president del Govern espanyol hi feu estada, camí de l'exili. A costat de la masia es troba El Fadrí, un arbre monumental igualment protegit.

## Descripció

Masia aïllada situada a uns dos quilòmetres del poble, composta per diferents cossos que configuren una estructura totalment irregular. Cadascun d'aquests cossos tenen diferents alçades i diferent estructura. Així, a la façana principal, trobem un gran cos, que és la masia pròpiament dita, de planta baixa i dos pisos, amb una gran terrassa al primer pis i una galeria d'arcs de mig punt a la façana lateral. La coberta d'aquest edifici és a dues vessants, i la finestra del pis superior és de grans dimensions i carreuada.
Al costat d'aquest edifici, n'existeix un altre adossat amb una escala lateral per accedir al primer pis; consta de planta baixa, pis i golfes i la coberta és a una vessant. Tot i que la façana està arremolinada, les cantonades estan cobertes amb carreus ben tallats.
Un tercer cos forma aquest mas; la seva façana es troba a la par posterior de l'edifici principal. Aquesta façana només té una entrada, tot i que és una gran porta d'arc de mig punt amb dovelles molt ben tallades. La façana lateral d'aquest edifici té unes obertures de dimensions considerables, sobretot les del pis superior, carreuades, la central de les quals amb arc de mig punt.

## Referències

* 1 2 «El Fadrí». Arbres Monumental. Parcs de Catalunya. Arxivat de l'original el 2019-02-12. [Consulta: 21 octubre 2019].
* ↑ «Can Bec de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 novembre 2013].
# Can Casals del Torrent

Can Casals del Torrent és un mas al terme municipal de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia formada per tres cossos i dos pisos, amb unes petites golfes a la part central. La coberta és a dues aigües. Totes les obertures estan emmarcades amb pedra. A la façana principal hi ha un portal d'arc de mig punt i un rellotge de sol. La finestra de damunt de la porta presenta una modesta sanefa bisellada, i a la llinda hi ha gravada la data de 1641, que sembla que correspon a la data d'una restauració. A l'interior gairebé totes les portes són de pedra i algunes finestres tenen festejadors. Actualment es troba molt restaurada. La darrera restauració es realitzà als anys 1950.

## Història

El castell de Burriac exercí el seu domini feudal sobre el castell de Mata, que comprenia els termes de Mataró, Sant Andreu de Llavaneres i Sant Vicenç de Montalt. L'any 1479 els representants de diverses parròquies del Maresme (Jaume Llull, en representació de les de Sant Andreu i Sant Vicenç) van demanar al rei poder desvincular-se del senyor del castell de Burriac i posar-se directament sota la seva protecció. Un any més tard, el 1480, Ferran el Catòlic va incorporar tot el territori de Mataró a la corona, i el va fer “carrer de Barcelona”.
El primer de maig de 1543, el rei Carles I va signar el privilegi pel qual les parròquies de Sant Andreu i Sant Vicenç de Llavaneres podien constituir-se universitat pròpia i elegir batlle per elles mateixes. El poble estava format per nombroses masies escampades pel sector muntanyós, presidides per l'antiga església parroquial.

## Referències

* 1 2 3 «Can Casals del Torrent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Can Campana

Can Campana és una casa habilitada com a botiga de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble que consta de planta baixa i dos pisos superiors, situat entre mitgeres i cobert amb una teulada d'una aigua de vessant a façana. Està ubicat al costat dret del carrer Major.
La planta baixa consta de tres obertures de tipologia dispar. Així per una banda, tenim dues grans obertures: la primera d'arc de mig punt rebaixat i la segona d'arc carpanell rebaixat. Ambdues disposen d'unes dovelles de pedra de mida mitjana ben escairades, que responen a la intervenció que es va efectuar en tot l'immoble en el 1992, tal com ho indica la dovella central de la volta on trobem gravada aquesta data. Mentre que per l'altra, una obertura que contempla un doble emmarcament. Així a nivell exterior està composta per un arc carpanell rebaixat amb muntants de pedra i a nivell interior un altre arc carpanell, però en aquest cas de rajola.
El primer i segon pis han estat resolts partint del mateix plantejament formal, que consisteix en la disposició de tres grans obertures rectangulars per pis, equipades amb llinda monolítica conformant un arc pla, muntants de pedra ben escairats i projectades com a balconades, cadascuna amb la seva respectiva barana de ferro forjat. Tanmateix difereixen en alguns aspectes concretes. I és que les balconades de ferro forjat del primer pis, són estèticament més atractives des del punt de vista visual, en comparació amb l'austeritat que predomina en les balconades del pis superior. El segon aspecte en què difereixen és en l'ornamentació. Així, les llindes de les dues finestres del extrems del primer pis contenen un motiu triangular de caràcter floral coronat amb una creu i amb un petxina al centre. Mentre que en l'obertura de l'extrem esquerre del pis superior, en la llinda es pot llegir una interessant inscripció que diu així: “ROC 1632 SABENCS”
Pel que fa als materials emprats, predomina la pedra. Dintre d'aquesta es reconeixen tres tipologies diferents: en primer lloc, tenim els còdols de riu sense desbastar i treballar localitzats en tot l'espai físic de la façana. En segon lloc, la pedra de Girona, és a dir la pedra nummulítica i calcària, present en zones puntuals i concretes com ara en els muntants i llindes de les finestres del primer pis. I en tercer lloc, la pedra sorrenca localitzada en els brancals i llindes de les finestres del segon pis.
Tot i la gran restauració a que va ser sotmès tot l'edifici en el 1992, encara avui dia es poden observar les restes físiques i vivents de la fesomia de l'antic habitatge, personificades en diversos aspectes com ara el badiu tapiat del segon pis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Campana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Can Coma (Maià de Montcal)

Can Coma és un mas damunt d'un pujol a recés de l'església de Santa Maria de Jonqueres al municipi de Maià de Montcal (Garrotxa). És de planta rectangular i ampli teulat a dues aigües amb els vessants vers a les façanes principals. Disposa de baixos, amb diverses portes d'ingrés que menen a les quadres i corts. Les obertures són molt reduïdes i de forma quasi espitllerada. El primer pis té accés directa des de l'exterior, tant per la façana de ponent, gràcies a una escala sostinguda per tres arcades, com per la de tramuntana a través d'una senzilla escala de pedra amb pocs graons. L'edifici disposa d'unes petites golfes. Can Coma va ser bastit amb carreus pocs treballats, llevat dels emprats per fer els cantoners i les boniques obertures amb reixes. L'estat de conservació és lamentable i totalment descuidat. Per les dades extretes de les llindes sabem que el mas fou bastit o potser molt ampliat en el decurs del segle xviii. La façana de ponent presenta una destacable construcció en forma de garita que potser va tenir la funció defensiva en els primers moments, però, després fou adaptada com a colomar.
Llindes:
* Porta principal, a la façana de ponent: "1786"
* En un pedra cantonera, entre les façanes de ponent i migdia, hi ha inscrit: " ME FESIT ADIFICAR YOANNES COMAS PER"
* En una pedra de la façana de ponent es pot llegir: "JOAN COMAS ME FECIT ALS 28 DE FABRE 1781"
* La façana de migdia té un rellotge de sol amb la data 1948

## Referències

* 1 2 «Can Coma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].