OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Múscul semiespinós del cap

El múscul semiespinós del cap (musculus semispinalis capitis) és un dels tres grups de músculs semiespinosos que alhora formen part del gran grup muscular dels músculs tranversospinals. Està situat a la part superior i posterior del coll, més profundament que l'espleni i medial al múscul dorsal llarg del coll i del cap.
S'origina en una sèrie de tendons situats a les puntes de les apòfisis transverses de la part superior de sis o set vèrtebres dorsals (D1-D7) i la setena vèrtebra cervical (C7), i de les apòfisis articulars dels tres vèrtebres cervicals anteriors (C4-C6). Els tendons, conjuntament, formen un múscul més ampli, que es dirigeix cap amunt i s'insereix entre les línies nucal superior i inferior de l'os occipital. Es troba en un nivell més profund que el múscul trapezi i es pot palpar com una massa muscular rodona i ferma just al costat de les apòfisis espinoses cervicals.
Els músculs semiespinosos estan innervats per les branques dorsals dels nervis espinals cervicals.

## Imatges

* Secció del coll a nivell del C6.
* El context anatòmic del múscul semiespinós del cap.
* Os occipital. Superfície externa.
* Base del crani. Superfície interna.
* Múscul semiespinós del cap.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 7 febrer 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

* Múscul erector de la columna
* Múscul iliocostal
* Múscul llarguíssim
* Múscul espinós

## Enllaços externs

* Figura anatòmica: 01:06-01 a Human Anatomy Online, SUNY Downstate Medical Center
* Figura anatòmica: 24:01-01 a Human Anatomy Online, SUNY Downstate Medical Center
# Múscul semiespinós del tòrax

En anatomia humana, el múscul semiespinós toràcic és un múscul de l'esquena.

## Anatomia

Múscul llarg i prim que entra dins dels músculs transversoespinals, els altres són:
* Múscul semiespinós cervical
* Múscul semiespinós del cap
* Múscul multífid
* Músculs rotatoris
El semiespinós del tòrax s'origina a partir dels processos transversals de les cinc últimes vèrtebres toràciques i s'insereix a les apòfisis espinoses de les vèrtebres cervicals (C6 i C7) i toràciques (de T1 a T6).

## Bibliografia

* Netter, Frank H. Atlante di anatomia umana, terza edizione. Elsevier Masson, 2007. ISBN 978-88-214-2976-7.
# Múscul romboide

El múscul romboide (musculus rhomboideus) és un múscul subjacent al trapezi. Està situat a la part inferior del clatell i en la part superior de la regió dorsal del tòrax. S'estén des de la columna vertebral a la vora espinal de l'escàpula. Està constituït per dos músculs:
* Múscul romboide major, en la part infraespinosa de la vora espinal.
* Múscul romboide menor, des de l'angle superior fins a l'espina de l'omòplat.
Estan innervats pel nervi dorsal de l'escàpula, i per la branca del plexe braquial. La seva funció és en l'adducció i la rotació externa de l'escàpula.

## Imatges

* Muscúls romboides. Romboide menor Romboide major
* Muscúls romboides
* Superfície posterior de l'escàpula esquerre.

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 17 febrer 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC rhmj
* Figura anatòmica: 01:st-02 a Human Anatomy Online, SUNY Downstate Medical Center
# Múscul salpingofaringi

El múscul salpingofaringi (musculus salpingopharyngeus) és un múscul del coll que va des de la vora superior del cartílag medial del tub faringotimpànic (trompa d'Eustaqui) fins a la cavitat nasal. Passa per baix i es barreja amb el fascicle posterior del múscul palatofaringi.
L'acció del salpingofaringi permet augmentar la mida de la faringe i la laringe durant la deglució i eixampla lateralment les parets faríngies superiors. A més, obra l'orifici faringi del tub faringotimpànic durant la deglució. Això permet la igualació de la pressió entre el canal auditiu i la faringe.
El salpingofaringi està innervat pel nervi vague a través del plexe faringi.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 3 febrer 2014].
* ↑ "Functional anatomy of the eustachian tube". Cleveland S. Simkins, PH.D. Arch Otolaryngol. 1943;38(5):476-484.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Dissecció on es mostra el múscul salpingofaringi.
* Dissecció de la zona de la trompa d'Eustaqui on es mostra el múscul salpingofaringi.

## Enllaços externs

* LUC salp
* Salpingopharyngeus+muscle al Diccionari d'eMedicine
# Museu Municipal Miquel Soldevila

El Museu Municipal Miquel Soldevila és una obra de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de petites dimensions de planta baixa i dos pisos. Està fet de grans pedres sense desbastar a excepció de les llindes de les obertures, de majors dimensions i ben escairades. La coberta és de teula àrab, amb un ràfec que protegeix les finestres de l'últim pis. En el portal de l'entrada, a la llinda, hi figura la data de 1782 i en la d'una finestra, la inscripció: "Segemón Noguera 1783". Al segon pis hi ha dues arcades de maó vist que formen una petita galeria.

## Història

Donació a l'ajuntament de la senyora Soldevila en memòria del seu difunt marit, Miquel Soldevila i Valls, que hi tenia el seu taller i estudi.

## Referències

* 1 2 «Museu Municipal Miquel Soldevila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Múnicos

Múnicos (en grec antic Μούνιχος) va ser, segons la mitologia grega, un fill de Driant. Va regnar sobre els molossos. Era endeví i un home just.
Casat amb Lelanta, va tenir tres fills, Alcandre, que era millor endeví que el seu pare, Megalètor i Fileu, i una filla, Hiperipa. Tots eren bons i justos, i els déus els afavorien. Un dia, quan eren al camp, uns bandits en una incursió nocturna els van voler agafar. Van córrer cap a casa i van llençar-los diversos objectes per defensar-se. Els lladres van calar foc als edificis. Zeus no va voler que tinguessin una fi tant penosa, ja que agraïa la seva pietat. Els va transformar tots en ocells. Hiperipa, que s'havia escapat i es va refugiar a l'aigua, va ser transformada en gavina. Els altres van alçar el vol entre les flames. Múnicos va ser convertit en aligot i Alcandre en reietó. Megalètor i Fileu, que van fugir del foc i a través d'un mur van marxar de les flames, es van convertir en dos ocells petits: el primer en icnèumon, i Fileu en ocell-gos. La mare va ser convertida en un picot garser.

## Referències

* ↑ Es desconeix quina mena d'ocells són l'icnèumon i l'ocell-gos. La paraula icnèumon designa normalment a la mangosta.
* ↑ Antoní Liberal. «XIV. Múnicos». A: Recull de metamorfosis. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012, p. 154-156. ISBN 9788498592061.
# Múnino

Múnino (en rus: Мунино) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2015 tenia 876 habitants. Pertany al districte municipal de Mokroús.

## Referències

* ↑ «БОЛЬШАЯ САРАТОВСКАЯ ЭНЦИКЛОПЕДИЯ : Фёдоровский район : Ивановка». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
* ↑ «Карта Новоузенского уезда Самарской губернии 1890 года». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
# Múrcia (mitologia)

Múrcia és una deessa de la mitologia romana. El seu nom de vegades acompanya el de Venus, però alguns historiadors creuen que és anterior a la més popular Venus. Els diferents noms d'aquesta deessa en llatí són: Murcia, Murtia, Murtea, Myrtea o Mirtea.
El nom Murcia també està connectat amb la planta de nom murtra, en llatí mŭrtus. Aquesta planta era un símbol de Venus i això va fer que de vegades aparegui escrit Venus Murtia o també "Venus Murcia". Durant la primera expansió del cristianisme es va relacionar la paraula Murcia amb l'adjectiu murcus o murcidus, que vol dir "mandrós, inactiu", i d'aquí es va dir que Murcia era la deessa de la peresa i la lassitud.
Segons Platner i Ashby, amb l'ampliació del Circ Màxim el santuari de la deessa va quedar inclòs dins el recinte i el seu nom es va conservar en alguns topònims de la zona com la Via di Valle Murcia i el Roseto Comunale di Valle Murcia. També s'ha proposat que la ciutat española Múrcia s'hagi originat a partir d'aquesta deessa.
Segons narrava l'historiador Titus Livi, Múrcia tenia un temple a la part baixa de l'Aventí, a prop del Palatí. Anteriorment el turó de l'Aventí se l'anomenava Murcus i d'aquí vindria l'adjectiu murtius o murcius amb què es coneixien els pals que indicaven el final de trajecte a les curses que es feien al Circ Màxim, que estaven situats a la vall entre l'Aventí i el Palatí. El lloc de culte d'aquesta deessa és descrit per diferents autors clàssics fent servir les paraules: ara vetus (altar antic), sacellum (petit temple sense sostre), fanum (recinte sagrat) i aedes (petit santuari que no ha estat consagrat formalment); totes elles venen a indicar una probable construcció senzilla i antiga constituïda per un simple altar, potser envoltat d'un mur baix. El santuari estava envoltat d'un bosquet de murtra.

## Referències

* ↑ William Smith: "Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology"
* ↑ Platner i Ashby, en l'article, consulteu projecte perseus
* ↑ Plini el Vell, Naturalis Historia, XV. 36
* ↑ Plutarc,Quaestiones Romanae, 20
* ↑ Agustí d'Hipona, De civitate Dei, IV. 16
* ↑ Agustí d'Hipona, Adversus Nationes, IV. 9
* ↑ Francisco Cascales: (1775). "Discursos históricos de la muy noble y muy leal ciudad de Murcia",1775,
* ↑ Livy:"Ab urbe condita", 1:33
* ↑ Pau el Diaca: Epitoma Festi, pàg. 148M
* ↑ Luci Apuleu: Metamorfosis, 6. 8
* ↑ Plini el Vell, Naturalis Historia, XV. 121
* ↑ Tertul·lià, De Spectaculis, 8
* ↑ Servi Maure Honorat,Servii grammatici in Vergilii Aeneidos librvm primvm commentarivs,724

## Bibliografia

* Samuel Ball Platner, Thomas Ashby:"A topographical Dictionary of Ancient Rome", 1929, ed. Humphrey Milford,Londres, Oxford University Press

## Enllaços externs

* índex de mitologia romana Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* localització Valle Murcia
# NHK Kōhaku Uta Gassen

NHK Kōhaku Uta Gassen (NHK紅白歌合戦, Enueichikei Kōhaku Uta Gassen; "Batalla de cançons del roig i el blanc d'NHK") usualment més conegut com a Kōhaku, és un programa especial de televisió de la nit de cap d'any produït anualment per l'emissora de televisió pública japonesa NHK. El programa és emés de manera simultània per televisió i ràdio, nacional i internacionalment mitjançant la xarxa NHK i algunes emissores estrangeres, principalment de pagament, que compren el programa. L'emissió del programa finalitza poc abans de la mitjanit de cada 31 de desembre. Abans que començara l'emissió del programa per televisió l'any 1953, l'emissió radiofònica es feia el dia 3 de gener.
El sistema del programa divideix als cantants més exitosos de cada any en dos equips: el roig i el blanc. L'equip roig o akagumi (紅組) està compost per artistes femenines o grups mixtes amb vocals femenines, mentres que l'equip blanc o shirogumi (白組) està compost per homes o grups mixtes amb vocals masculins. En acabar el programa, els jutges i l'audiència voten per decidir quin grup ha de guanyar l'edició d'eixe any. El fet que un artista participe al programa es decideix mitjançant un comitè privat de l'emissora sota l'objectiu d'elegir als millors artiestes de l'any, pel que és normal que els cantants més exitosos participen al programa. A més de l'actuació musical, els vestits, pentinats, maquillatge, balls i il·luminació també són factors importants. Fins avui dia, participar al Kōhaku és considerat com el símbol de la consagració de la carrera d'un artista musical al Japó degut a la gran audiència de l'emissió.

## Referències

* ↑ Smith, Alyssa I. «Twice and Daichi Miura among 10 debuts at this year’s ‘Kohaku’». The Japan Times, 16-11-2017 [Consulta: 13 setembre 2018].
* ↑ «NHK sees ratings for ‘Kohaku’ music show sink to lowest ever». The Japan Times, 02-01-2016 [Consulta: 13 setembre 2018]. Arxivat 18 de març 2022 a Wayback Machine.
# Musulmans àrabs

Els musulmans àrabs (àrab: المسلمون العرب, al-muslimūn al-ʿarab) són un grup divers de pobles que parlen àrab i creuen en l'islam. Els àrabs es poden definir o bé en sentit estricte com a aquells pobles que descendeixen de certes tribus que vivien a la península Aràbiga durant l'edat antiga, o bé en sentit ampli, incloent-hi tots els pobles que han passat per un procés d'arabització, s'identifiquen com a àrabs, participen en la cultura àrab o parlen àrab.
Són el principal grup ètnic i religiós de l'Orient Pròxim amb diferència i representen la major part de la població a Algèria, l'Aràbia Saudita, Bahrein, les Comores, Djibouti, Egipte, els Emirats Àrabs Units, el Iemen, l'Iraq, Jordània, Kuwait, el Líban, Líbia, el Marroc, Mauritània, Oman, Qatar, Síria, Somàlia, el Sudan i Tunísia.
# Pino Torinese

Pino Torinese és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 6 quilòmetres al sud-est de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 8.402 habitants.
Pino Torinese limita amb els següents municipis: Turin, Baldissero Torinese, Chieri, Pecetto Torinese i Cambiano.
Dins el municipi hi ha l'Observatori de Torí, fundat el 1759.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 30 març 2020].
# Argungu

Argungu (en francès Argoungou) és una ciutat de Nigèria a l'estat de Kebbi, a la riba del riu Sokoto. La població estimada el 2007 era de 47.064 habitants. La ciutat és capital de l'emirat de Kebbi anomenat també emirat d'Argungu, un dels estats tradicionals. La ciutat és un centre agrícola i una vegada a l'any acull una competició de pesca.

## Referències

* Les fils de rois, per Jean-Claude Simoën
# Can Gibert (Arenys de Munt)

Can Gibert és una masia al sud-oest del terme d'Arenys de Munt protegida com a bé cultural d'interès local. De planta basilical que consta de planta baixa, pis i golfes, que s'aixequen a la part central per sobre de la resta de cossos. La coberta és a dues aigües a la part central i a una vessant pel que fa als costats. S'accedeix a l'interior per una porta adovellada d'arc de mig punt que a ambdós costats presenta una finestra. Al primer pis hi ha tres finestres d'arcs conopials.A mitjan segle xvi la família Gibert va traslladar el seu habitatge de Torrentbó a aquesta casa situada a El Remei. En el segle xvii aquesta família perdé la casa.
Hi destaca la petita capella del Remei d'una sola nau. En la façana principal hi ha la porta d'entrada i dues finestres a cada costat, emmarcat tot amb pedra, sobre de la porta un ull de bou, per acabar la façana hi ha un campanar acabat amb arc. La coberta és a dues aigües. Està situada al costat de la casa dels propietaris, aquesta capella està dedicada a la mare de Déu del Remei, patrona del poble.

## Referències

* 1 2 3 «EL REMEI - CAN GIBERT». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 abril 2020].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu del Remei d'Arenys de Munt». [Consulta: 2018].
# Meteorit Carlton

El meteorit Carlton és un meteorit metàl·lic de 81,2 kg trobat l'any 1887 a uns 13 km al sud de Carlton, al comtat de Hamilton, a l'estat de Texas (Estats Units).

## Característiques

El Carlton actualment està classificat com a membre del grup "baix Au, mig-ric Ni", dins del grup IAB. És un meteorit ric en ferro i níquel dominat textural i mineralògicament pel seu marc octaèdric. La presència de plessita, martensita, traces de línies de Neumann i petites agulles de rhabdita donen abundant evidència que el meteorit va experimentar un important xoc pre-terrestre. Mentre que la schreibersita és prou prominent, altres minerals menors com la troilita, el grafit i la haxonita es distribueixen de manera molt desigual.
Al Carlton també s'hi va descobrir un mineral, la chladniïta, un fosfat de sodi, calci i magnesi, descobert en una inclusió rica en clorapatita. La chladniïta és un dels diversos fosfats detectats en meteorits de ferro durant les últimes dècades.
Des del 2000, les peces del Carlton de més de 5 kg es troben al Museu Field d'Història Natural de Chicago i al Museo d'Història Natural de Viena, mentre que diverses parts petites i mitjanes es troben distribuïdes en altres museus.

## Referències

* ↑ «Carlton meteorite, Carlton, Hamilton Co., Texas, USA» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 setembre 2017].
# Blaçac

Blaçac (en francès Blessac) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa, al districte i cantó d'Aubusson.
La seva població al cens de 1999 era de 488 habitants. Està integrada a la Communauté de communes d'Aubusson-Felletin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 316 | 342 | 411 | 495 | 488 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Robert Cuisset | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Blaž Furdi

Blaž Furdi (27 de maig de 1988) és un ciclista eslovè, professional des del 2007 fins al 2012.
En un control realitzat al maig de 2012 va donar positiu per amfetamines. L'UCI el va suspendre amb dos anys i els seus resultats al SEB Tartu GP i al Gran Premi de Tallinn-Tartu van ser anul·lats.

## Palmarès

* 2006
** Vencedor d'una etapa al Giro de Toscana júnior
* 2010
** Campionat d'Eslovènia sub-23 en ruta
** 1r al Gran Premi Palio del Recioto
** Vencedor d'una etapa a l'Istrian Spring Trophy

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Blazer

El blazer (pronunciat blèiser) és un tipus de jaqueta masculina creuada que té l'origen en la jaqueta d'oficial de l'Armada, així com en la indumentària esportiva.
El blazer sembla una jaqueta de vestir, però es destria d'aquesta perquè té un tall més informal i perquè de vegades porta accessoris com butxaques de plastró o botons metàl·lics. Atès que originàriament s'usava com a jaqueta esportiva, el blazer és una peça de llarga durada. Sovint, s'utilitza com a part d'uniformes institucionals d'escoles, companyies aèries o clubs nàutics o de piragüisme.
Sembla que l'origen del blazer és doble. D'una banda prové d'una peça utilitzada com a jaqueta en clubs nàutics, per a remar. Es tractava d'una alegre jaqueta acolorida, sovint de ratlles, que constituïa un antecedent de les jaquetes esportives. L'altre estil correspon a una jaqueta marítima blau marí, inspirada en la característica jaqueta d'oficial de l'Armada. Finalment, el nom ha quedat per a designar aquesta segona peça, a la qual posteriorment es van afegir els botons metàl·lics, anteriorment negres. Actualment, la jaqueta s'utilitza per a variades ocasions d'esport.
El blazer pot dur diferents tipus de botons, daurats o no. Encara que es tracta d'una peça d'esport combinable amb polo, també pot ser part d'un vestit elegant combinat amb camisa i corbata. Es pot dur, així mateix, amb pantalons foscos de vestir o amb altres de més informals, com texans o xinesos.
El blazer és una peça d'ús masculí, però també ha saltat al vestidor de les dones com a article de moda. Com a part d'un estil de vestir boyish (o à la garçonne), el blazer es porta com a jaqueta informal per damunt de la brusa o la camisa i es combina amb pantalons, texans i fins i tot minifaldilles.

## Referències

* ↑ Blazers! Comentari sobre l'origen del blazer (anglès)
* ↑ Us del blazer
* ↑ «El boyfriend blazer». Arxivat de l'original el 2011-09-26. [Consulta: 25 setembre 2011].
# Ecomorfologia

L'ecomorfologia o morfologia ecològica és la ciència que estudia la relació entre el paper ecològic d'un individu i les seves adaptacions morfològiques. El terme «morfològiques» es fa servir en el seu sentit anatòmic. Tant la morfologia d'un organisme com la seva ecologia estan condicionades directament o indirecta pel medi que l'envolta. L'objectiu de l'ecomorfologia és identificar les diferències. Els estudis actuals se centren a vincular la morfologia i el nínxol ecològic mitjançant el mesurament del rendiment dels caràcters (velocitat punta, potència de mossegada, etc.), els comportaments associats i els resultats de les relacions en termes d'aptitud.
La recerca ecomorfològica actual se centra en un enfocament funcional i la seva aplicació a la ciència. L'expansió d'aquesta disciplina obre la porta a estudis addicionals en el debat sobre les diferències entre la composició ecològica d'un organisme i la seva composició morfològica.

## Referències

* ↑ «Ecomorphology» (en anglès). About.com. Arxivat de l'original el 14 maig 2013. [Consulta: 21 maig 2013].
* ↑ Norton, Stephen. «The role of ecomorphological studies in the comparative biology of fishes» (en anglès). Universitat del Sud de Florida. Arxivat de l'original el 2018-09-20. [Consulta: 20 setembre 2021].
# Bloomfield (Nebraska)

Bloomfield és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 1.126 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bloomfield tenia 1.126 habitants, 521 habitatges, i 300 famílies. La densitat de població era de 530,2 habitants per km².
Dels 521 habitatges en un 19% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,3% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 42,4% no eren unitats familiars. En el 38,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,3% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 18% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 36,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 52 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.435 $ i la renda mediana per família de 36.705 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.426 $ mentre que les dones 17.273 $. La renda per capita de la població era de 15.562 $. Aproximadament el 5,6% de les famílies i el 10,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bloomfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bloomfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.