OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 68 d'Aquari

68 d'Aquari (68 Aquarii) és una estrella de la Constel·lació d'Aquari. La seva magnitud aparent és 5,24. És una estrella amb un elevat moviment propi. Té la designació HD 215721 en el Catàleg Henry Draper. Es tracta d'una estrella gegant groga; posseeix una magnitud absoluta de 0,7 i la seva velocitat radial positiva indica que l'estrella s'allunya del sistema solar.

## Observació

Es tracta d'una estrella situada a l'hemisferi celeste austral, molt a prop de l'equador celeste; el que comporta que pugui ser observada des de totes les regions habitades de la Terra, exceptuant el cercle polar àrtic. A l'hemisferi sud sembla circumpolar només en les àrees més internes de l'Antàrtida, sent de magnitud 5,3 és observable a ull nu en condicions adequades de foscor del cel. El millor període per a la seva observació és entre els mesos d'agost i desembre. El període de visibilitat és pràcticament el mateix en els dos hemisferis degut a la seva posició propera a l'equador celeste.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol.4. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1988.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Caroline Soubiran «Vertical distribution of Galactic disk stars. IV. AMR and AVR from clump giants» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 01-03-2008, pàg. 91–101. DOI: 10.1051/0004-6361:20078788.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 «Homogeneous abundance analysis of FGK dwarf, subgiant, and giant stars with and without giant planets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 23-07-2015. DOI: 10.1051/0004-6361/201525770.
* ↑ David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.

## Enllaços externs

* SIMBAD, 68 Aquarii
* Imatge Aladin sky atlas
* Imatge Aladin previewer
# Tito Álvarez

Alberto Álvarez o Tito Álvarez (Barcelona, 1976) és un taxista. És conegut per haver liderat la vaga dels taxistes del gener de 2019 a Barcelona i les negociacions amb el Govern per regularitzar el sector dels VTC.
De mare andalusa i pare asturià, viu a Nou Barris de Barcelona amb la seva família. Va arribar al món del taxi el 2014, com assalariat, i al principi havia de dormir en caixers a les nits. Esdevingué popular entre els taxistes per la seva participació en el programa de ràdio per taxistes El avispero, amb un tarannà humil i autocrític.
És portaveu de l'associació que va crear amb altres companys, Elite Taxi, amb 2.000 socis i present a 13 ciutats espanyoles i 20 d'arreu. Hi ha qui ha relacionat la manera de manifestar-se d'aquesta entitat amb els Boixos Nois. Esdevingué la cara més visible de la vaga de taxistes de Barcelona, el líder de les negociacions per arribar a un acord amb el Govern que condemnava els VTC i la seva dimissió va portar a una votació amb urnes per desconvocar la vaga que va acabar amb l'acceptació de l'acord amb el Govern. Acabada la vaga dels taxistes a Barcelona, va anar a donar suport a les protestes dels taxistes de Madrid.
Políticament, és proper a Podemos i la CUP i admira Ada Colau.

## Referències

* 1 2 3 «Tres horas con Tito: el 'capo' de la guerrilla urbana del taxi que ha colapsado Barcelona» (en castellà), 22-01-2019. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Tito Álvarez baja la bandera al frente de los taxistas de Barcelona». Las provincias, 23-01-2019 [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ Figuls, Josep Catà. «El “taxista ras” que ha bloquejat la Gran Via de Barcelona», 01-08-2018. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Tito, del éxito a la humillación: una huelga que descabez...» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-01-25. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ CatalunyaDiari.cat. «AixÃ­ Ã©s Tito, el carismÃ tic lÃ­der dels taxistes de Barcelona en peu de guerra». [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «'Tito' Álvarez, de Élite Taxi: "Tenemos algo, algunos dicen que es una mierda, pero es nuestra mierda y la vamos a exprimir bien"» (en castellà), 25-01-2019. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «'Tito' Álvarez, el 'Mesí­as' del Taxi de Barcelona, llega a Madrid para luchar contra las VTC» (en espanyol europeu), 24-01-2019. [Consulta: 25 gener 2019].
# Metro de Lisboa

El Metro de Lisboa (en portuguès, Metropolitano de Lisboa) és una xarxa de ferrocarril metropolità a la ciutat portuguesa de Lisboa. Aquesta xarxa fou el primer metro que hi hagué a Portugal.
A juliol del 2005 comptava amb 55 estacions en quatre línies anomenades: Gaivota, Girassol, Caravela i Oriente (en català, gavina, girasol, caravel·la i orient):
| Color | Nom | Terminals | Estacions | Longitud | Història |
| Linha Azul línia blava | Linha da Gaivota Línia de la Gavina | Santa Apolónia Amadora Este | 17 | 14 km | 1959: Sete Rios (ara Jardim Zoológico) - Restauradores 1988: Sete Rios - Colégio Militar (ara Colégio Militar-Luz) 1997: Colégio Militar-Luz - Pontinha 1998: Baixa-Chiado (separació línia blava i verda) 2004: Pontinha - Amadora Este 2007: Baixa-Chiado - Santa Apolónia |
| Linha Amarela línia groga | Linha do Girassol Línia del Girasol | Rato Odivelas | 13 | 11 km | 1959: Entre Campos - Restauradores 1988: Entre Campos - Cidade Universitária 1993: Cidade Universitária - Campo Grande 1997: Rotunda (ara Marquês de Pombal) - Rato 2004: Campo Grande - Odivelas |
| Linha Verde línia verda | Linha da Caravela Línia de la Caravel·la | Cais do Sodré Telheiras | 13 | 9 km | 1972: Restauradores - Alvalade 1993: Alvalade - Campo Grande 1998: Baixa-Chiado - Cais do Sodré (separació línia blava i verda) 2002: Campo Grande - Telheiras |
| Linha Vermelha línia vermella | Linha do Oriente Línia d'Orient | São Sebastião Aeroporto | 9 | 7 km | 1998: Alameda - Oriente 2009: Alameda (II) - São Sebastião (II) 2012: Oriente - Aeroporto |
# Adromischus roaneanus

Adromischus roaneanus és una espècie de planta suculenta del gènere Adromischus, pertanyent a la família Crassulaceae.

## Taxonomia

Adromischus roaneanus Uitewaal va ser descrita per Antonius Josephus Adrianus Uitewaal i publicada al National Cactus and Succulent Journal 7(4): 42. 1952.
Segons Pilbeam, Rodgerson i Tribble, el nom correcte és A. roanianus (Bibliografia 3).

## Referències

* ↑ «Adromischus roaneanus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 maig 2013].

## Bibliografia

* List South. African Succ. Pl.: 58 (1997).
* Gibbs Russell, G. I., W. G. M. Welman, I. Retief, K. L. Immelman, G. Germishuizen, B. J. Pienaar, M. Van Wyk & A. Nicholas. 1987. List of species of southern African plants. Mem. Bot. Surv. S. Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2).
* Pilbeam, John; Rodgerson, Chris; Tribble, Derek. Adromischus. The cactus file handbook 3 (en anglès). Christchurch, Dorset: Cirio Publishing Services Ltd, 01-05-1998, p. 107. ISBN 0 9520382 3 X.
# Bertha Wegmann

Bertha Wegmann (Soglio, Suïssa, 16 de desembre de 1846-Copenhaguen, 22 de febrer de 1926) va ser una retratista danesa d'ascendència alemanya.

## Vida

A l'edat de cinc anys, Bertha Wegmann es va mudar amb la seva família a Copenhaguen, on el seu pare va començar a treballar com a comerciant. El senyor Wegmann era un amant de l'art i passava el seu temps lliure pintant. Bertha va mostrar interès en el dibuix a una edat primerenca, però no va rebre una educació formal fins als dinou anys, quan va començar a rebre classes de Frederik Ferdinand Helsted, Heinrich Buntzen i Frederik Christian Lund.
Dos anys més tard, amb l'ajuda dels seus pares, es va mudar a Múnic, on va residir fins a l'any 1881. Al principi va estudiar amb el pintor històric Wilhelm von Lindenschmit el Jove, i més tard amb el pintor de gènere Eduard Kurzbauer. No obstant això, Wegmann no estava satisfeta amb el fet de treballar en un estudi i va decidir aprendre directament de la naturalesa. Va entaular amistat amb la pintora sueca Jeanna Bauck, amb la qual va viatjar per motius d'estudi a Itàlia en diverses ocasions. L'any 1881 ambdues es van mudar a París, on Wegmann va exposar les seves obres en diverses galeries i va rebre un esment honorífic.
A l'any següent va tornar a Copenhaguen, ciutat en què ja era famosa per les seves obres exposades al Palau de Charlottenborg des de 1873. Un retrat de la seva germana rebria la Medalla Thorvaldsen (Thorvaldsen Medaillen) l'any 1883. Quatre anys més tard Wegmann es va convertir en la primera dona a tenir un lloc a la Reial Acadèmia de Belles arts de Dinamarca i des d'aquest any fins a 1907 va ser membre de la Tegne- og Kunstindustriskolen for Kvinder ("Escola Industrial de Dibuix i Art per a Dones). Va continuar les seves exposicions a nivell internacional i va representar a Dinamarca en diverses fires mundials, entre les quals s'inclou l'Exposició Universal de Chicago de 1893. L'any 1892, Wegmann es va convertir en la primera dona a rebre la medalla danesa Enginy et Arti.

## Referències

* ↑ Dansk Biografisk Lexikon
* ↑ Kunstindeks Danmark & Weilbachs Kunstnerleksikon
* ↑ Dansk Kvindebiografisk Leksikon

## Enllaços externs

* ArtNet: Obras de Bertha Wegmann
* Bertha Wegmann a YouTube (anglès)
# Ca Puig Busquets

Ca Puig Busquets és un edifici noucentista del municipi de Valls (Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres d'estil noucentista tardà, amb façana al carrer Puntarró, 1 i a la plaça de les Garrofes, 31. Hi ha un cos central amb baixos i quatre plantes, en lloc de les tres que té la resta de l'immoble. En la primera planta hi ha un balcó corregut que correspon a cadascun dels habitatges; al segon pis els balcons són independents; tots tenen muntants i llindes. En el vèrtex hi ha una fornícula, buida i motllurada. Hi ha finestres en la tercera i quarta plantes, aquestes amb arc de mig punt i ampit. La torre central té una cornisa molt volada amb 16 mènsules a la línia de façana; hi ha més en tot el perímetre de la coberta.
Els laterals no són iguals, el del costat sud té una àmplia i magnífica tribuna a les plantes segona i tercera. Sobre la tribuna hi ha els balcons del quart pis. Al costat nord, la tribuna incorpora els balcons.

## Referències

* 1 2 «Ca Puig Busquets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Formiguer ventreblanc

El formiguer ventreblanc (Myrmeciza longipes) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) i única espècie del gènere Myrmeciza. Swainson, 1825
Habita el sotabosc de la selva pluvial, clars, vegetació secundària de les terres baixes fins als 1700 m al centre i est de Panamà, nord i est de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Guyana i nord del Brasil amazònic.

## Taxonomia

Tradicionalment el formiguer ventreblanc ha estat considerat una més de les espècies del gènere Myrmeciza, però estudis de principis del present segle van demostrar que es tractava d'un tàxon polifilètic, i van propiciar la separació de diverses espècies i la inclusió en diversos gèneres:
* Gènere Ampelornis
* Gènere Sipia
* Gènere Sciaphylax
* Gènere Myrmoderus
* Gènere Akletos
* Gènere Hafferia
* Gènere Aprositornis
* Gènere Myrmophylax
* Gènere Ammonastes

## Referències

* ↑ «Formiguer ventreblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021
* ↑ ML Isler, GA Bravo et RT Brumfield. 2013. Taxonomic revision of Myrmeciza (Aves: Passeriformes: Thamnophilidae) into 12 genera based on phylogenetic, morphological, behavioral, and ecological data. Zootaxa 3717(4): 469–497.
# Celi (desambiguació)

Celi (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* La Gens Cèlia, antiga gens romana d'origen plebeu. Tots els seus membres portaven el nomen de Celi:
** Celi Vibenna, mític cap etrusc fundador de la família.
** Luci Celi, militar romà
** Publi Celi, militar romà
** Publi Celi, magistrat romà
** Luci Celi Antípater, escriptor romà del segle ii aC.
** Gai Celi, tribú de la plebs
** Marc Celi fou un cavaller romà que va patir confiscacions per part de Verres, que consta que li va prendre almenys alguns gots de plata el 71 aC
** Quint Celi va ser amic i seguidor de Marc Antoni. Ciceró el va atacar en algun dels seus discursos.
** Celi Cursor, militar romà del segle i dC.
** Marc Celi Sabí, jurista romà del segle i dC.
** Celi Pol·lió, militar romà del segle i dC.
** Celi Aurelià, un metge romà del segle i o el segle ii dC.
** Dècim Celi Balbí, emperador romà del segle iii dC.
* Altres personatges de nom Celi:
** Marc Rosci Celi, militar romà del segle i dC de la gens Ròscia i que portava el nom de Celi com a cognomen.
** Celi Firmià Simposi, poeta romà de la baixa llatinitat.
** Celi Seduli, poeta romà de la baixa llatinitat.

## Referències

* ↑ Ciceró. Filípiques XIII,2,12
# Picaflors ventregroc

El picaflors ventregroc (Dicaeum melanozanthum) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos alles muntanyes del nord-est de l'Índia, sud-oest de la Xina i est de Myanmar, nord de Tailàndia, nord de Laos i nord del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Picaflors ventregroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Tito Scaiano

Juan Cesar (Tito) Scaiano, OC, FRSC (va néixer a Buenos Aires, Argentina el 1945). Va venir per primera vegada al Canadà el 1975 com a científic associat amb el Consell de Recerca Nacional de l'Argentina. Va tornar al NRC el 1979, on va desenvolupar un programa nou innovador d'estudi d'intermedis de reacció orgànics utilitzant tècniques làser. Després es va unir a la Universitat d'Ottawa el 1991 com a professor de química.
Els projectes actuals en el Grup d'Investigació de Scaiano inclouen temes tan diversos com sensors fluorescents, fotolitografia, els radicals lliures persistents, i les nanopartícules.
Des de llavors, ha guanyat molts premis nacionals i internacionals pel seu treball en la fotoquímica. Va ser el primer a utilitzar dos làsers per seguir els canvis fotoquímics en els intermedis de vida curta durant una reacció que permet als científics mesurar les reaccions fotoquímiques. Ha guanyat premis, inclòs la Medalla de Platí de la Premier per l'excel·lència de la investigació, que és un dels més grans premis de recerca únic al món, la medalla Tory, la medalla commemorativa Rutherford, el Premi Izaak Walton-Killam, i la medalla d'or Gerhard Herzberg del Canadà, el 2002, de Ciència i Enginyeria
El 2005 va ser nomenat Oficial de l'Ordre del Canadà. La menció diu:
    Juan Scaiano és un dels químics més eminents del Canadà. El seu treball ha donat forma al camp de la química orgànica física durant els últims 25 anys i el seu impacte s'ha estès a la indústria farmacèutica, la microelectrònica, i les indústries de la pasta i la del paper. És un reconegut expert en el camp de la fotoquímica, va ser pioner en l'ús de raigs làser per estudiar i mesurar les reaccions orgàniques. Professor distingit de la Universitat d'Ottawa i titular de la Càtedra d'Investigació en Fotoquímica Aplicada, ha estat un mestre inspirador als estudiants, fomentar l'esperit creatiu i transmetre a ells un sentit de responsabilitat comunitària.
És membre del Centre de Recerca en Fotònica de la Universitat d'Ottawa. També va fundar una empresa anomenada Luzchem que construeix i ven equips de fotoquímica.

## Referències

* ↑ Arxivat 2016-10-03 a Wayback Machine. Informació extreta de la pàgina web de l'Academia Nacional de Ciencias de la República de l'Argentina
* ↑ Canada Research Chairs - Tito Scaiano
* ↑ «Governor General to invest 33 recipients into the Order of Canada - Citations for the recipients». Arxivat de l'original el 2006-12-08. [Consulta: 2 octubre 2016].
# René Waldeck-Rousseau

Pierre Marie René Ernest Waldeck-Rousseau, conegut com a Pierre Waldeck-Rousseau,(Nantes, França, 2 de desembre de 1846 - 10 d'agost de 1904), va ser un polític, advocat i estadista francès, el 67è primer ministre de França.
Elegit diputat el 1879 al departament del Loira Inferior a les llistes del partit de Union républicaine, de caràcter liberal, va ser nomenat ministre de l'interior durant uns mesos a l'hivern de 1881 pel govern de Léon Gambetta, tornant a ocupar el mateix càrrec en el govern de Jules Ferry encara que de manera més prolongada, entre 1883 i 1885. Al capdavant del ministeri, van ser un dels defensors de la llei de llibertat d'associació professionals obreres i patronals votada el 21 de març de 1884. Després de la caiguda del govern Ferry, va retornar a l'exercici de l'advocacia fins i tot que el 1894 es va presentar i va ser elegit senador pel Loira (departament). Candidat el 1895 a la presidència de la III República, va obtenir en la primera votació 184 vots davant 244 per a Félix Faure i 338 d'Henri Brisson, que va comptar amb el suport dels senadors conservadors oposats a Waldeck-Rousseau, encara que en la segona tornada, es va elegir Faure com a president.
Waldeck-Rousseau va contribuir a la constitució del Bloc republicain sent designat a la presidència del consell de ministres el 22 de juny de 1899, en un període d'inestabilitat política i social creat pel controvertit Cas Dreyfus. Al capdavant del seu govern, denominat de défense républicaine en aglutinar personalitats republicanes progressistes, radicals i socialistes com Gaston de Galliffet i Alexandre Millerand, va acumular els càrrecs de ministre de l'interior i de cultes, defensant la revisió del cas Dreyfus en contra dels sectors antisemites de l'exèrcit i dels sectors ultraconservadors i monàrquics de l'Església catòlica. El govern va promulgar l'adopció de lleis socials com la reducció de la jornada de treball a 11 hores i la controvertida del contracte d'associacions, votada l'1 de juliol de 1901. Encara que originari d'una família catòlica, l'adopció d'aquesta llei va ser criticada per les congregacions religioses. Va liderar la coalició d'esquerres que va triomfar en les eleccions legislatives de 1902, però malalt d'un càncer de pàncrees, va haver de dimitir del seu càrrec, i morí més tard.

## Enllaços externs

«René Waldeck-Rousseau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Centenari de la llei d'associacions
* Ressenya bibliogràfica en 19e.org Arxivat 2005-11-01 a Wayback Machine.
* Senat de l'III República Arxivat 2007-05-25 a Wayback Machine.
# Granja Font

La Granja Font és un edifici modernista de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici quadrangular de només una planta, amb maó vist, ferro forjat i pedra en reble formant un sòcol. Totes les obertures tenen la part superior esglaonada però aquest recurs es troba en tota la façana en altres elements com unes pilastres decoratives que tenen la part superior esglaonada o uns rombes decoratius. La terrassa està envoltada per un mur que al centre té un element rectangular amb la part superior corba i decorada amb tres obertures allargades. Una cornisa amb voladís separa el pis del terrat; unes mènsules de maó amb forma escalonada aguanten la cornisa. El mur està arrebossat i tots els emmarcaments i elements decoratius són de maó vist.

## Història

La Granja Font era una vaqueria on es venia llet i també l'habitatge de la família. Actualment és un bar musical.

## Referències

* «Granja Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Formiguer plumbi

El formiguer plumbi (Myrmelastes hyperythrus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial de les terres baixes fins als 500 m, del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, est del Perú, nord de Bolívia i sud-oest del Brasil amazònic.

## Taxonomia

Aquesta espècie, va ser ubicada al gènere Myrmeciza, però amb la revisió d'aquest gènere, feta a principis del present segle, va ser ubicada al nou gènere Myrmelastes.

## Referències

* ↑ ML Isler, GA Bravo et RT Brumfield. 2013. Taxonomic revision of Myrmeciza (Aves: Passeriformes: Thamnophilidae) into 12 genera based on phylogenetic, morphological, behavioral, and ecological data. Zootaxa 3717(4): 469–497.
# Martín Miguel

Martín Miguel és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Garcillán, al nord-oest amb Anaya a l'oest amb Juarros de Riomoros, al sud amb Abades i a l'est mab Valverde del Majano.

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Metralladora EPK (Pyrkal)

La Metralladora EPK una arma dissenyada per EPK, una companyia de defensa grega, (en català, "Companyia Grega de Municions i Polvora", CGMP) més tard coneguda com a Pyrkal, era una metralladora lleugera dissenyada en 1939 per a l'Exèrcit Greg durant la Segona Guerra Mundial.

## Descripció

La creació de l'arma està connectada a la intenció d'EPK de produir un major numero d'armes d'infanteria. Seguint la proposta del govern greg de 1937, de crear una nova metralladora, i EPK va començar a produir algunes metralladores de disseny propi i prototips en 1939. El projecte sencer, incloent la producció de la infraestructura per a produir la arma de manera massiva va ser cancel·lat, per culpa de la invasió Italiana en el 28 d'octubre de 1940, i els posteriors events. Un total de no més (probablement) de 10-15 unitats van ser construïdes, i totes les armes (a excepció d'una entregada com a regal a la Familia Reial Grega) es troben desaparegudes. Alguns estudis posteriors indiquen que aquesta aema de 7,92 mm poseia algunes característiques més similars a un subfusell de la época; altres, incloent Pyrkal diuen que la arma era molt avançada per a la seva època, i que compartia algunes característiques amb els fusells d'assalt. La seva construcció era similar a la del Subfusell Thompson, amb el seu pes i característiques similars a la metralladora lleugera Ultimax 100.L'arma seria alimentada per un carregador desmuntable amb una capacitat de 30 cartutxos per ronda que es muntaria al costat de l'arma.

## Vegeu també

* Carrabina automàtica Ribeyrolles 1918
* Weibel M/1932

## Referències

* Christos Sazanidis, "Ta opla ton Ellinon (Arms of the Greeks)", Maiandros, Thessaloniki (1995)
* W. Smith - J. Smith, "Small Arms of the World", 10th rev.ed., Stackpole, Harrisburg (1973)

## Referències externes

* Pyrkal