OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Meranges

El Castell de Meranges és un monument del municipi de Meranges (Cerdanya) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Segons la tradició local, el castell estava situat al cim de la roca de Meranges, on es veuen uns escassos carreus arrenglerats.

## Història

El castell de Meranges apareix documentat per primera vegada en un document de la segona meitat del segle xi, al Liber feudorum maior. Entre els anys 1068 i 1095 el castlà Hug Dalmau, lligat al llinatge dels Mataplana, jurà fidelitat al comte de Cerdanya Guillem I. L'any 117, el comtat de Cerdanya passà a mans de Ramon Berenguer III, comte de Barcelona. El lligam dels Mataplana a aquest castell continuà al llarg del segle xii.
Els drets sobre la vila van recaure en mans dels vescomtes de Castellbò.
L'any 1335, el rei Jaume III de Mallorca va recuperar el ple domini sobre Meranges. El rei va fer construir un altre castell a "Prat Sec" i va indicar a la població que reconstruís la vila en aquest lloc. D'aquest castell s'ignora si es va construir o només es van fer els fonaments en el lloc anomenat Clot del Castell.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Meranges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2012].
# Cantó de Brest-Cavale-Blanche-Bohars-Guilers

El cantó de Brest-Cavale-Blanche-Bohars-Guilers (bretó Kanton Brest-Ar Gazeg Wenn-Boc'harzh-Gwiler-Leon) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 3 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Boc'harzh | Bohars | --- |
| Brest | Brest | --- |
| Gwiler-Leon | Guilers | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Pascale Mahé | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ «Canton de Brest-Cavale-Blanche-Bohars-Guilers - Liste des communes». Arxivat de l'original el 2016-02-13. [Consulta: 25 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cassville (Missouri)

Cassville és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 2.890 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cassville tenia 2.890 habitants, 1.194 habitatges, i 770 famílies. La densitat de població era de 404,3 habitants per km².
Dels 1.194 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,1% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 31,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.351 $ i la renda mediana per família de 34.074 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.952 $ mentre que les dones 19.120 $. La renda per capita de la població era de 16.660 $. Entorn del 12,3% de les famílies i el 15,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cassville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cassville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Castell de la Figuera de l'Aguda

El castell de la Figuera de l'Aguda és un castell del municipi de Vilanova de l'Aguda (Noguera) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És al sud-est del nucli de Vilanova, a la carena de la costa de la Figuera, entre els barrancs de Botines i el de la Figuera. Accessible per pista forestal molt precària des de Ribelles. A la mateixa carena, a un centenar de metres al sud, es troba la capella de Sant Martí.

## Història

Una de les primeres notícies documentals del Castell de la Figuera de l'Aguda és de 1047, quan els esposos Borrell de Tarabau i Adelaida fan una donació a la canònica de Santa Maria de la Seu del Castell de Valldàries. El castell de la Figuera hi consta com a afrontació.
L'any 1067 Arnau Mir de Tost i la seva muller Arsenda, donaren a la canònica de Santa Maria de la Seu aquest castell de la Figuera de l'Aguda, situat dintre de la marca d'Urgell. El mateix any, el bisbe Guillem i els canonges de la Seu d'Urgell atorgaren en feu als esposos Bernat Transver i Ermengarda el castell de la Figuera de l'Aguda, llevat la part que corresponia a Sança, mare d'Arnau Mir de Tost.
El 1092, en la publicació sacramental del testament de Bernat Transver, s'establia que els seus honors havien de ser repartits entre els seus fills Guilem Bernat, Gombau i Berenguer. A Gombau l'hi cedí la meitat del castell de la Figuera amb tot el seu domini. L'altra meitat del domini quedà per Santa Maria de la Seu. A la mort del fill, el castell havia de passar íntegrament a la canònica de la Seu d'Urgell.
Al segle xiv consta que la propietat del Castell estava en mans del llinatge dels Sacosta. L'any 1585, Antoni Sacosta, cavaller, encara es deia senyor de la Figuera de l'Aguda i d'Alentorn.

## Arquitectura

A la part nord de la façana est de la masia de la Figuera, hi ha les restes d'una torre que segurament era part de l'antic castell de La Figuera. La cara oriental té una longitud de 2,95 m A la cara nord, el mur es confon en part amb el de la masia actual. A la cara sud de la torre, el mur continua uns metres. Cal pensar que era una torre de planta quadrada. El mur visible és fet amb carreus força grans (per exemple, de 30 cm X 40 cm), ben arrenglerats en filades i, algunes vegades col·locats al llarg i de través. Al nord de la torre, a la penya que hi ha al costat, es veuen uns relleixos artificials treballats a la roca que poden ser la base de construccions antigues. A l'est de la torre hi ha restes de la possible muralla del recinte del castell. Al llarg d'uns 25 m es veuen diverses filades de carreus força grans i ben treballats.
És difícil datar la construcció. D'acord amb les característiques, s'hauria de considerar dels segles XII o XIII. No es pot rebutjar una datació molt més reculada, del segle x.

## Referències

* 1 2 Bolòs i Masclans, Jordi; Gabriel i Forn, Manuel; Tugues i Baró, Josep. «Castell de la figuera de l'Aguda». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 445 (Catalunya Romànica, XVII). ISBN 84-7739-811-9.

## Enllaços externs

* Generalitat de Catalunya. Patrimoni
# Capitell andalusí d'època califal

El capitell andalusí d'època califal és una escultura (talla en marbre) de 41,5 x 36 x 36 cm realitzada cap als anys 961-970 (350-360 segons el calendari musulmà, d'acord amb la inscripció del temps del califa Al-Hàkam II), la qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Aquest capitell és una mostra molt destacada de la producció de l'art hispanomusulmà en època califal i es correspon amb una de les seues fases més brillants: la del califa Al-Hàkam II, com es pot desprendre de la inscripció que hi ha a l'àbac, la qual al·ludeix a l'esmentat califa (961-976) i al seu ministre Ga'far, que va morir el 970. Això permet datar el capitell amb força precisió entre el 961 i el 970. Cal destacar que moltes obres d'aquesta època a l'Àndalus poden datar-se mitjançant les inscripcions (aquest capitell, concretament, prové de les obres de remodelació de l'Alcàsser de Còrdova).
Aquesta producció contrasta amb la de l'alta edat mitjana a Catalunya, cosa que queda palesa amb algunes de les peces que se situen en el mateix àmbit on s'exposa aquest capitell. No oblidem que, en molts aspectes, el món islàmic va representar una font de contactes i d'enriquiment per als territoris cristians, entre els quals hi havia el dels comtats catalans dels segles x i XI.
Fou una donació dels pares claretians de Barcelona l'any 1977 i el seu número de catàleg al MNAC és el 122001.

## Descripció

Com succeeix en molts capitells d'aquesta època a l'Àndalus, l'estructura general de la peça mostra els lligams amb la tradició tardoromana, amb un esquema derivat del tipus corinti clàssic: dos nivells de fulles d'acant a la part cilíndrica i les volutes als angles superiors. El relleu s'assoleix a partir de la tècnica del trepatge, mentre que en alguns detalls s'aplica el bisellat. També és característic d'aquestes obres andalusines la manca de collarí, així com el fet que el sentit decoratiu ve donat pel contrast entre clars i obscurs i una tendència a la geometrització de les formes.

## Referències

* 1 2 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 4 Jordi Camps i Sòria a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 24-25.
# Capitell de creu de terme (Castellnou de Seana)

El Capitell de creu de terme és una obra gòtica de Castellnou de Seana (Pla d'Urgell) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

L'any 1917, aquesta creu de pedra estava ubicada a la sortida del poble, pel camí de Vila-sana.
El conjunt conservat correspon a la magolla i a un fragment de creu que, sense seguretat total, podria formar part de la creu que sostenia aquesta magolla: la fotografia de l'any 1917 no ho clarifica del tot. El relleu que ostenta aquest fragment representa una àguila i suposem que podria formar part dels braços de la creu simbolitzant l'evangelista Sant Joan. Les mostres d'ornamentació calada, simulant cresteria, i els relleus d'arcuacions i elements vegetals de la magolla, fan pensar en una creu gòtica.

## Referències

* 1 2 «Capitell de creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Casa-fàbrica Comas

«Casa-fàbrica Comas» té aquests significats:
* Foneria Comas
* Casa-fàbrica Miquel Comas
# Casa Gabernet Espanyol

La Casa Gabernet Espanyol o Casa Labernat Espanyol és una obra del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici d'habitatges entre mitgeres de composició unitària, i simètrica. De planta baixa, tres pisos amb terrat al damunt. Façana simètrica. Composició ordenada d'obertures segons eixos verticals. Finestres geminades formant arc tribular a la planta baixa. Una obertura damunt el portal d'accés. La resta d'obertures són balcons llindats (baranes de ferro i baranes de gelosia de pedra al tercer pis).
L'interior presenta un vestíbul decorat amb elements neogòtics. Obra de totxo arrebossat. Gran ornamentació de la façana. A la cornisa superior hi ha una sèrie d'arcuacions alternades amb magolles.

## Referències

* 1 2 «Casa Gabernet Espanyol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Cees Nooteboom

Cees Nooteboom [pronúncia Kés Nótebom] (La Haia, 31 de juliol de 1933, nascut com a Cornelis Johannes Jacobus Maria Nooteboom) és un escriptor, poeta i cronista de viatge dels Països Baixos que escriu en neerlandès. És considerat com un dels millors cronistes de viatges del segle xx i un dels autors vius més importants d'Europa. El 2012 va ser candidat per al Premi Nobel de Literatura.
Passa llargues temporades a Menorca i ha dedicat el seu llibre Luvia roja a l'illa.

## Obres destacades
### En català

* Desviació a Santiago (llibre de viatges)
* Perdut el paradís (novel·la)
* La història següent (novel·la)

### En castellà

* Lluvia roja

### En neerlandès

* De verliefde gevangene (1958), narrativa
* Koude gedichten (1959), poemes
* De zwanen van de Theems (1959)
* Gesloten gedichten (1964), poemes
* Een ochtend in Bahia (1968), ressenya de viatge
* Open als een schelp - dicht als een steen (1977) (Premi Jan Campert 1978)
* Nooit gebouwd Nederland (1980), assaig
* Mokusei! (1982), narrativa
* Gyges en Kandaules (1982)
* Waar je gevallen bent, blijf je (1983), autobiografia
* Vuurtijd-ijstijd. Gedichten 1955-1983 (1984), poemes
Una bibliografia completa es troba a la Biblioteca digital de la literatura neerlandesa

## Reconeixement

* Premi de les Lletres neerlandeses (2009)

## Bibliografia

* Universo Nooteboom Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine. (castellà) trenta autors d'arreu del món sobre Cees Nooteboom

## Referències

* ↑ van Bork, G.J.; Verkruijsse, P.J.; Huijnink, J. «Nooteboom, Cees». A: Nederlandse en Vlaamse auteurs van middeleeuwen tot heden met inbegrip van de Friese auteurs (en neerlandès). Weesp: De Haan, 1985 [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 Marimon, Sílvia «Trenta mirades a l'univers de Cees Nooteboom». Ara (diari), 26-12-2013, pàg. 33.
* 1 2 Bermell, Ausiàs «Bromera edita el darrer títol de l'escriptor holandés Cees Nooteboom». El Punt Avui data= 10 de juny 2010.
* ↑ ACN «L'escriptor xinès Mo Yan s'endú el Premi Nobel de Literatura». El Punt Avui, 11 octubre 2012 (2012-10-11).
* ↑ Segura, Cristian «Cees Nootebom». Ara Llegim (Diari Ara), 05-10-2014.
* ↑ «Cees Nooteboom». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ Desviació a Santiago. Traducció: Mariona Gratacòs, Alzira. Bromera Edicions. ISBN 9788498247060.
* ↑ Perdut el paradís. Traducció: Mariona Gratacòs, Alzira. Bromera Edicions, p. 176. ISBN 9788498240641.
* ↑ La història següent. Traducció: traducció Mariona Gratacòs, Alzira. Bromera Edicions, p. 113 pàgines. ISBN 9788476609828.
* ↑ Lluvia roja. Traducció: Isabel Clara Lorda Vical. Madriz: Ediciones Siriuela, 2010, p. 208. ISBN 978-84-9841-846-0.
* ↑ «Cees Nooteboom», DBNL
* ↑ Erik Haasnoot i Astrid Roig. Universo Nooteboom (en castellà). Avinyonet del Penedés: Editorial Candaya, p. 480. ISBN 978-84-938903-9-1.
# Castell de Grevalosa

Castell de Grevalosa és una obra del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Història

El castell de Grevalosa apareix documentat per primera vegada l'any 990. L'any 1063 Bernat Otger de Castellet el vengué al comte Ramon Berenguer I. L'any 1319 apareix com a senyor del castell Ramon de Malta que ordena vendre el castell a institucions religioses; ho va comprar l'Almoina de la Seu de Barcelona i l'any 1394 Joan I va comprar la jurisdicció del castell. Dintre del castell es va crear el priorat de Sant Pere del Mont, depenent del monestir de la Portella.

## Referències

* 1 2 «Castell de Grevalosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Catalunya medieval
# Charles Leslie Stevenson

Charles Leslie Stevenson (Cincinnati, 27 de juny de 1908 - Bennington, 14 de març de 1979) va ser un filòsof especialitzat en ètica, on va defensar l'emotivisme com a guia del comportament humà. Va afirmar que els enunciats ètics, a diferència d'altres actes de parla, tenen un component emotiu i imperatiu: quan s'expressa la bondat d'una acció es convida imperiosament al seu compliment i augmenten els sentiments negatius (remordiment) en no fer-ho. Per argumentar la precisió del judici moral s'emprem al mateix temps criteris lògics i emotius, ja que són indestriables en un judici de valor (camp que posteriorment aplicaria a la seva anàlisi dels judicis de l'estètica, un altre tipus de frases que escapen dels valors de veritat estrictes).

## Referències

* ↑ «Charles Leslie Stevenson». Stanford Encyclopedia of Philosophy. Center for the Study of Language and Information (CSLI), Stanford University. ISSN: 1095-5054 [Consulta: 3 agost 2016].
# Castell de Mollet (la Bastida)

El Castell de Mollet és un castell medieval d'estil romànic del segle xiii situat en el poble de la Bastida, a la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situat en el punt més alt del turonet on es troba el poble de la Bastida, als voltants de l'actual església parroquial de Sant Miquel de la Bastida.

## Història

El poble és esmentat des del 990, sempre amb el nom de Mollet o Molletell (Moletum, 1009; Molled, 1011; Molletello, 1046; Moletel, 1090), fins que a partir de la construcció de la fortificació del segle xiii, que emmurallava la cellera primitiva de Mollet, es començà a anomenar la Bastida (S, Michelis de la Bastida, 1276; la Bastida de Moled, 1395; Bastida, 1406 i 1435, etc.).
Al llarg dels segles diversos llinatges rossellonesos foren senyors de Mollet, o de la Bastida: als segles XI-XIII, foren els Cortsaví-Serrallonga; al XIV, els Alió-So; al rei de Mallorca el 1335; als XIV-XV, als Llupià-Bages; als XV-XVI, als Çagarriga; al XVII, als Taquí, i al xviii, als Oms.

## Les restes del castell

Els vestigis d'aquest antic castell són situades al costat nord del poble, prop de l'església parroquial. Del castell pròpiament dit, en queden pocs vestigis.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «La Bastida». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «La Bastida: Vila i castell de la Bastida». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «La Bastida de Mollet, en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 4 juliol 2016].
# Cementiri parroquial de Camprodon

El Cementiri parroquial de Camprodon és una obra amb elements historicistes, modernistes i noucentistes de Camprodon (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Inclou una llinda a l'entrada de Joaquim Claret (vers 1915-1917); una làpida del panteó Pujol (Can Bundaci) del mateix autor i de 1916 (contemporani dels relleus de Can Titus); una creu de la tomba de Can Jombi, possiblement de la mateixa època o posterior, amb la pedreria de l'autor usada a la façana principal de casa seva i que s'ha transmès curiosament a la vila com a tècnica constructiva-ornamental fins a l'actualitat.
Fins al 1859 el cementiri ocupà l'actual plaça de Santa Maria. Del 1856 fins al 1933 el cementiri ocupà la part nord del monestir de Sant Pere.

## Referències

* 1 2 «Cementiri parroquial de Camprodon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Cementiri municipal de la Sénia

El Cementiri municipal de la Sénia és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Recinte rectangular delimitat per un mur de maçoneria d'uns 3 m d'alçada. Dues portes d'accés, la principal portalada de totxo i maçoneria emblanquinat emmarcant una obertura d'arc apuntat, un segon accés més senzill dona a l'antic cementiri civil. A l'interior, seguint l'eix longitudinal que marca la porta principal, hi ha la capella, rectangular i molt senzilla; la seva façana i la portalada esmentada d'accés es podrien relacionar estilísticament amb el corrent italianitzant classicista que influí sobre el noucentisme. La façana de la capella està formada per una alta porta d'arc de mig punt amb emmarcament de pedra, un òcul a sobre i un ràfec superior en forma de cornisa reflectint la forma de la teulada a dos vessants. Com a remat una mena de petxina amb senzilla creu a sobre.

## Història

L'única referència que es coneix és la data de 1926, a la porta de l'antic cementiri civil. Cementiri civil i religiós funcionen indistintament com a cementiri municipal i s'ha eliminat la part del mur que els separava. L'antic cementiri s'ubicava allí on ara hi ha l'escorxador, en el lloc conegut com "La Clotada", ja dintre el nucli urbà.

## Referències

* 1 2 «Cementiri municipal de la Sénia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Cementiri municipal de la Sénia». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cearbhall Ó Dálaigh

Cearbhall Ó Dálaigh (pronunciat: ˈcaɾˠwaɫ̪ oː ˈdˠaːɫ̪i, karol o dawl-ie) (Bray, 1911 – Sneem, Comtat de Kerry, 1978) fou un polític irlandès, President d'Irlanda des de 1974 a 1976. Va dimitir el 1976 després d'un enfrontament amb el govern.
Es graduà en estudis cèltics el 1931, fou militant del Fianna Fáil i editor en irlandès a Irish Press (1931-1940). Ocupà el càrrec de Fiscal General el 1946-1948 i el 1951-1953, on es guanyà molt de prestigi, ministre de justícia sota Sean Lemass (1953) i jutge del Tribunal Suprem el 1961-1973. El 1972 fou nomenat membre del Tribunal de Justícia Europeu. Fou nomenat president d'Irlanda a la mort d'Erskine Hamilton Childers el 1974, però el 1976 va dimitir després d'un enfrontament amb l'executiu sobre política antiterrorista per la mort de Sir Christopher Ewart-Biggs a mans de l'IRA provisional.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina Oficial Arxivat 2007-12-25 a Wayback Machine.
# Chilopionea postcuneifera

Chilopionea és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Chilopionea postcuneifera, que es troba al Perú.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 23 desembre 2018].
# Chilomys fumeus

Chilomys fumeus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.830 i 2.700 msnm a la Serralada Oriental (Colòmbia) i la Serralada de Mérida (Veneçuela). Es tracta d'un animal terrestre i nocturn que es nodreix d'insectes. Té una llargada de cap a gropa de 86-90 mm i la cua de 115-125 mm. Físicament, s'assembla molt al seu congènere C. instans i, de fet, durant molt de temps fou classificat com un sinònim d'aquesta altra espècie.

## Referències

* ↑ Brito et al., 2022, p. 18.
* ↑ James L. Patton; Ulyses F. J. Pardiñas; Guillermo D'Elía Mammals of South America, Volume 2: Rodents. University of Chicago Press, 2015, p. 578 i 579. ISBN 022616960X [Consulta: 28 juny 2015].

## Bibliografia

* Brito, J.; Tinoco, N.; Pinto, C. M.; García, R.; Koch, C.; Fernandez, V.; Burneo, S.; Pardiñas, U. F. J. «Unlocking Andean sigmodontine diversity: five new species of Chilomys (Rodentia: Cricetidae) from the montane forests of Ecuador» (en anglès). PeerJ, 10, 2022, pàg. e13211. DOI: 10.7717/peerj.13211.