OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riu de la Sénia

El riu de la Sénia o riu Sénia, antigament anomenat riu d'Ulldecona, és un riu que discorre entre Catalunya al nord i el País Valencià al sud. Té 49 km de longitud i desemboca al mar Mediterrani. La seva desembocadura és el punt més meridional de Catalunya. És la frontera històrica entre el Regne de València i el Principat de Catalunya, tal com fou establerta per Jaume I el 1240.

## Curs

Neix a les muntanyes dels Ports de Beseit, dins del terme municipal de la Pobla de Benifassà (Baix Maestrat), a uns 1.200 metres d'altura s.n.m. Compta amb una conca hidràulica de 197,7 km² de superfície que abasta tant les comarques del Baix Maestrat (País Valencià) i el Montsià (Catalunya) recorrent una distància que no arriba als 50 quilòmetres.
Les aigües del riu Sénia s'acumulen posteriorment en l'embassament d'Ulldecona, situat també en el terme municipal de La Pobla de Benifassà. A partir d'aquí, el riu discorre per zones de forts pendents, la qual cosa li proporciona una elevada oxigenació, sent la vegetació molt abundant, tot contribuint a mantenir l'hàbitat de la vida piscícola.
Posteriorment, i abans d'arribar a la Sénia, existeixen derivacions de cabal que abasteixen als regadius d'aquesta zona, unes 2.360 hectàrees. També aquí, el riu arriba a la frontera entre Catalunya i el País Valencià; a partir de llavors i fins a la seva desembocadura, el Sénia servirà de límit fronterer entre aquestes dues terres. A partir d'aquest punt la llera pràcticament no rep aportacions naturals i la qualitat de l'aigua empitjora de forma notable. Prop de la localitat d'Alcanar, el riu entra en la Plana de Vinaròs i la travessa fins a desembocar a sòl de Riu en la mar Mediterrània.

## Afluents

* A la capçalera:
** Barranc del Salt
** Barranc de la Fou
* Per l'esquerra:
** Barranc dels Terrers

## Vegeu també

* Pont del Molí de la Roca
* Pont del Molí de l'Om
* Pont de l'Olivar (Ulldecona)
* Pont de les Caixetes (Ulldecona)
* Pont dels Estretets, restes d'un pont romà que travessava el riu entre Alcanar i Vinaròs.

## Referències

* 1 2 «Riu de la Sénia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://www.raco.cat/index.php/Beceroles/article/view/123545 Toponímia major de les Terres de l'Ebre i del Maestrat: divergència i adequació entre formes oficials i formes populars, Xavier Rull
* ↑ Sacasas i Lluís, 2007, p. 20.
* ↑ «riu de la Sénia | enciclopedia.cat». [Consulta: 18 maig 2024].

## Bibliografia

* Almuni Balada, Victòria; Grau Verge, Ferran. El riu Sénia. Activitats humanes i transformació del paisatge. ISBN 978-84-15221-57-9. Onada Edicions, 2012.
* Sacasas i Lluís, J. Geografia de Catalunya. L'Abadia de Montserrat, 2007. ISBN 9788484159155.

## Enllaços externs

* Confederació Hidrogràfica del Xúquer (castellà)
# Irreligió

La irreligió és el fet de no practicar o seguir una religió. Això no implica necessàriament que l'irreligiós no cregui en un o més déus: en moltes ocasions es tracta d'un teista no practicant (privat) en lloc d'un ateu o agnòstic.
Encara que les persones classificades com irreligioses, normalment no segueixen cap religió, no totes són necessàriament oposades a la creença en el sobrenatural o en deïtats. En particular, les que s'associen amb la religió organitzada qualitats negatives, però encara mantenen creences en esperits o altres coses sense demostració científica, potser es descriuen a si mateixes com irreligioses. A més, persisteix la polèmica sobre si determinades doctrines ètiques tradicionalment associades a creences no teistes però irracionals i acientífiques (com el budisme, el taoisme i el confucianisme) són religions o no ho són.

## Vegeu també

* Ateisme
* Agnosticisme
* Secularisme
# Limonium vulgare

Limonium vulgare és una espècie de planta herbàcia perenne, de port petit (uns 30-70 cm), de la família de les plumbaginàcies. En algunes llengües se la coneix com a "espígol de mar" per la creença en les seves propietats medicinals.

## Descripció

Presenta tiges alçades, glabres, de base llenyosa. Fulles basals amples i llargues, que formen una roseta al voltant de la tija, ondulades, d'intens color verd brillant, de punta afilada. Flors hermafrodites, petites, corol·la de 5 pètals, lliures, més llargues que el calze, de color entre el rosaci i el violaci o blau, formant inflorescències en forma d'espigues, molt ramificades a la part final. Calze tubulós de poc més de 5 mm, pilós a la base, i amb 5 dents triangulars a la vora. La flor té 5 estams soldats a la base dels pètals i un ovari unilocular amb 5 estils lliures. Fruit format per una sola càpsula amb nombroses llavors. Floreix des de l'estiu fins a principis de la tardor.

## Distribució i hàbitat

Costa atlàntica d'Europa fins al sud de Suècia, regió mediterrània, península Ibèrica. Pot trobar-se en terrenys sorrencs (planta psammòfila), humits, salobres, com les maresmes (planta halòfila). No tolera els sòls rics en nitrogen. Requereix humitat i abundant llum solar.

## Usos

Planta que repel·leix les arnes. Les arrels en són descongestionants i depuratives. Serveix per a tractar hemorràgies. L'arrel és font de tanins.

## Taxonomia

Limonium vulgare va ser descrita per Philip Miller i publicada en The Gardeners Dictionary: ...eighth edition, 1768.

### Etimologia

* Limonium: nom genèric que procedeix del grec leimon, que significa 'prat humit', fent al·lusió a l'hàbitat de moltes de les espècies del gènere.
* vulgare: epítet llatí que significa 'comú'.

### Sinonímia

* Limonium commune Gray
* Limonium limonium (L.) A.Lyons
* Limonium narbonense Mill.
* Statice limonium L.
* Taxanthema caroliniana Sweet
* Taxanthema limonium Sweet

## Referències

* ↑ Medicinal herbs (anglès)
* ↑ «Limonium vulgare». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 2 desembre 2012].
* 1 2 «Limonium vulgare a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2017].
* ↑ Limonium a Flora de Canarias
* ↑ vulgare a Epítetos Botánicos

## Enllaços externs

* Fundación Punta Entinas-Sabinar e Isla de Alborán Arxivat 2009-12-22 a Wayback Machine..
* Waste Ideal.
# Awaous aeneofuscus

Awaous aeneofuscus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 26 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius costaners de l'Àfrica oriental fins a Algoa Bay. També és present a Madagascar i al Golf d'Aden, incloent-hi Somàlia, Djibouti i el sud-est d'Etiòpia.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12: i-xxiv + 1-507 + 1 p., Pls. 344-368.
* ↑ «Awaous aeneofuscus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Eccles, D.H. 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma, Itàlia. 145 p.

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Giovanni Gotti

Giovanni Gotti (Sedrina, Llombardia, 30 d'agost de 1912 – Bergamo, 7 d'abril de 1988) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1934 i 1940. Era l'avi d'Ivan Gotti, doble guanyador del Giro a Itàlia.
Els seus principals èxits foren la victòria a la Milà-Torí de 1935 i una etapa al Giro d'Itàlia de 1938. Va prendre part en sis edicions de la cursa rosa i una del Tour de França.

## Palmarès

* 1935
** 1r a la Milà-Torí
** 1r a la Milà-San Pellegrino
* 1938
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa del Giro dei Tre Mari

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1934. 5è de la classificació general
* 1935. 33è de la classificació general
* 1936. 16è de la classificació general
* 1937. Abandona (11a etapa B)
* 1938. 26è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1940. Abandona (17a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1934. 24è de la classificació general

## Referències

* ↑ «GOTTI Giovanni». [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Ivan GOTTI» (en italià). [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giovanni GOTTI» (en italià). [Consulta: 27 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Giovanni Conti a sitiodeciclismo.net
* Palmarès de Giovanni Gotti a ibrocco.com Arxivat 2011-03-07 a Wayback Machine.
* Palmarès i biografia de Giovanni Conti a museociclismo.it (italià)
# Maxil·lar

«Maxil·lar» té aquests significats:
* Palp maxil·lar
* Maxil·lar inferior, os de la cara a la part inferior i anterior de la cara, constituint el suport de les peçes dentàries inferiors
* Maxil·lar superior, os de la cara
# Eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1962

Les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1962 es van celebrar el 31 de maig de 1962 amb una nova incontestable victòria del Partit Unionista de l'Ulster (PUU) de Basil Brooke.

## Resultats

| Partit | Líder | Vot popular | % | Escons | Canvi (de 1962) |
| Partit Unionista | Basil Brooke | 147.629 | 48,8% | 34 | -2 |
| Laboristes | Tom Boyd | 76.842 | 25,4% | 4 | |
| Nacionalistes | Joe Stewart | 45.860 | 15,1% | 9 | +2 |
| Liberals | Albert McElroy | 11.005 | 3,6% | 1 | +1 |
| Partit Republicà Laborista | Harry Diamond | 7.662 | 2,5% | 1 | +1 |
| Laboristes independents | | 6.946 | 2,3% | 0 | |
| Laboristes irlandesos | Brendan Corish | 3.288 | 1,1% | 1 | +1 |
| Grup Laborista independent | Frank Hanna | 2.343 | 0,8% | 1 | |
| Independent | | 1.220 | 0,4% | 0 | |

## Referències

* (anglès) Resultats electorals al Parlament del Nord d'Irlanda Arxivat 2017-11-16 a Wayback Machine.
# Riu del Coll de Jouet

El Riu del Coll de Jouet és un afluent per l'esquerra de l'Aigua d'Ora que neix al terme municipal de Capolat i pel qual transcorre la major part del seu recorregut seguint l'orientació E-O. Desguassa a l'Aigua d'Ora sota el Pont de Ca n'Espingard, al terme municipal de Guixers.

## Municipis que travessa

Des del seu naixement, el Riu del Coll de Jouet travessa successivament els següents termes municipals.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Riu del Coll de Jouet està integrada per un total de 126 cursos fluvials. D'aquests, 20 són subsidiaris de 1r nivell, 50 ho són de 2n nivell, 41 ho són de 3r nivell, 13 ho són de 4t nivell i 1 ho é de 5è nivell. La totalitat de la xarxa suma una longitud de 91.518 m.
Pel que fa a la seva distribució per municipis, pel terme municipal de Castellar del Riu n'hi transcorren 57.475 metres, pel de Capolat, 32.137 metres, pel de Navès, 2.073 metres i pel de Guixers, 204.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Mapa de l'ICC
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ La suma d'aquestes 4 dades és superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals els corrents fluvials fan de frontera entre dos termes municipals, s'han comptabilitzat en els dos municipis.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ Aquest curs fluvial apareix al web de la XRCC. Per contra, no apareix al mapa de l'ICC en cap de les seves escales per bé que la configuració de les corbes de nivell permet endevinar el seu curs.
# Irregulars

Els irregulars (Irregularia) són una infraclasse d'equinoïdeus de la subclasse Euechinoidea. La seva característica principal és que són eriçons de mar “irregulars”, en el sentit que no respecten la simetria pentaradial específica del grup. Altres característiques inclouen una forma de vida sovint endògena (viuen enterrats al sediment), les radioles sovint modificades en una catifa d'espines curtes semblants als cabells i un aparell oral molt modificat, adaptat a la ingestió de sediments.

## Taxonomia

La infraclasse Irregularia es classifica, segons WoRMS, de la manera següent:
* Ordre Echinoneoida
* Ordre Holectypoida †
* Superordre Atelostomata
** Ordre Holasteroida
** Ordre Spatangoida
* Superordre Neognathostomata
** Ordre Cassiduloida
** Ordre Clypeasteroida
** Ordre Echinolampadoida

## Referències

* ↑ «Irregularia - Natural History Museum». [Consulta: 6 octubre 2020].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Irregularia». [Consulta: 6 octubre 2020].
# Awaous commersoni

Awaous commersoni és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.
Els adults poden assolir 25 cm de longitud total. Es troba a Maurici, Reunió i les Comores.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Keith, P., G. Marquet, P. Valade, P. Bosc i E. Vigneux 2006. Atlas des poissons et des crustacés d'eau douce des Comores, Mascareignes et Seychelles Muséum national d'Histoire naturelle, París. Patrimoines naturels, 65: 250p.

## Bibliografia

* Maugé, L.A. 1986, Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París,. Vol. 2.
* Watson, R.E. 1996. Revision of the subgenus Awaous (Chonophorus) (Teleostei: Gobiidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 7(1)1:18.
# El Casteret

El Casteret o el Casteret de Les, és un monument i torre medieval defensiva situada sobre el turó la Torreta, del municipi i vila de Les, a la Vall d'Aran, declarada bé cultural d'interès nacional l'any 1949.

## Descripció

Documentada pel visitador reial Juan Francisco de Gracia de Tolva a principis del segle xvii, es tracta d'una torre de defensa o de guaita de planta rectangular, d'un castell que controlava l'accés a la vall des del costat francès, amb murs de gruixos de gairebé un metre d'amplària, i que va ser destruïda durant la guerra dels Segadors.
Els murs, d'uns 95 cm d'ample i amb 5,30 metres a la cara nord i 4,50 metres a la de ponent d'alçada, són fets amb carreus irregulars, sense treballar, de pissarra i granit, units amb morter de calç. Tenen parament a banda i banda i l'interior presenta un reble de morter i pedra petita; en general, el parament no forma filades, tot i que se n'observa alguna força irregular. L'angle nord-oest és el millor conservat, amb una alçada de 5 a 6 metres; el llenç de llevant està completament destruït. L'edifici era cobert amb una volta de la que en resta l'arrencament a les cares nord i sud. Les parets, que són bastides sobre la roca granítica del turó, sense rasa de fonamentació ni cap altra preparació, presenten diverses obertures, tipus forat de bastida, les unes a 1,20 metres del terra actual i les altres a 2,20 metres. Només al costat de migdia, a la base del mur, hi ha unes filades que sobresurten, potser col·locades com a reforç de l'estructura.

## Referències

* 1 2 Estany i García, 1997, p. 7.
* 1 2 3 «El Casteret». Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2016].
* 1 2 «Casteret, El». Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2016].
* ↑ Estany i García, 1997, p. 8.
* 1 2 AA.VV., 1998, p. 268.

## Bibliografia

* Estany, Imma; García, Rosa M. «Resultats de la carta arqueològica de la Vall d'Aran». Revista d'arqueologia de ponent, 7, 1997.
* AA.VV. Revista d'arqueologia de ponent, 7, 1998.
# Melville (Nova York)

Melville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 14.533 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Melville tenia 14.533 habitants, 4.930 habitatges, i 3.993 famílies. La densitat de població era de 495,7 habitants per km².
Dels 4.930 habitatges en un 38,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,2% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 19% no eren unitats familiars. En el 15,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 92.527 $ i la renda mediana per família de 99.881 $. Els homes tenien una renda mediana de 70.972 $ mentre que les dones 43.495 $. La renda per capita de la població era de 41.053 $. Entorn del 3% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Melville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Melville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Valleseco

Valleseco és un municipi situat al nord de l'illa de Gran Canària, a les illes Canàries.
Dintre del seu patrimoni monumental destaca l'església de San Vicente Ferrer. Contradient al seu nom, Valleseco és un dels llocs més humits de l'illa: exhibeix una abundant vegetació en la qual destaquen el faial-bruguerar i la pineda. L'àrea recreativa de La Laguna representa un dels seus espais naturals més valuosos.

## Enllaços externs

* Página web de l'Ajuntament de Valleseco
* Valleseco a la pàgina web de la Mancomunitat d'Ajuntaments del Nord de Gran Canària
* Valleseco a la web del Cabildo Insular Arxivat 2007-02-05 a Wayback Machine.
# Impressora de codi de barres

Una impressora de codi de barres és un dispositiu informàtic destinat a imprimir etiquetes de codi de barres o etiquetes que es poden adjuntar o imprimir directament sobre objectes físics. Les impressores de codis de barres s'utilitzen habitualment per etiquetar paquets abans de l'enviament o per identificar articles comercials amb codis UPC (Universal Product Code) o EAN.
Les impressores de codis de barres més habituals poden utilitzar dues tècniques d'impressió diferents.
Les impressores tèrmiques directes utilitzen un capçal d'impressió per generar calor que provoca una reacció química en paper especial que s'enfosqueix quan s'escalfa. Les impressores de transferència tèrmica també utilitzen calor, però en comptes de reaccionar amb el paper, la calor fon una substància cerosa o resina sobre una cinta que la transfereix a l'etiqueta o al material. La calor transfereix la tinta de la cinta al paper.
Les impressores tèrmiques directes són generalment menys cares, però produeixen etiquetes que poden tornar-se il·legibles quan s'exposen a la calor, la llum solar directa o els vapors químics.
Les impressores de codis de barres estan dissenyades per a diferents mercats. Les impressores de codis de barres industrials s'utilitzen en grans magatzems i instal·lacions de fabricació. Tenen una gran capacitat de paper, funcionen molt ràpid i duren més. Per als entorns comercials i d'oficina, hi ha impressores

## Referències

* ↑ Roger C. Palmer. The Bar Code Book: A Comprehensive Guide to Reading, Printing, Specifying, Evaluating, and Using Bar Code and Other Machine-Readable Symbols (en anglès). Trafford Publishing, 2007, p. 56, 78, 239. ISBN 978-1-4251-3374-0.

## Bibliografia

* The University of Michigan Library Newsletter. TAG, 1996.
# Lixuri

Lixuri (en grec Ληξούρι) és una petita ciutat de l'illa de Cefalònia a Grècia. Se situa a l'oest d'Argostoli, la capital de Cefalònia. Amb una població de 9.800 habitants (2001), ocupa una àrea de 139,45 km².

## Clima

El seu clima és mediterrani, però com que és al nord de l'illa és més humit que el sud a causa de la menor incidència dels raigs solars (vessant d'obaga al nord i de solana al sud).

## Persones il·lustres

* Élie Meniates (1669-1714) filòsof
* Vikentios Damodos (1700-1759) filòsof
* Andreas Laskaratos (1811-1901) escriptor
* Spirídon Marinatos (1901-1974) arqueòleg
* Andíokhos Evanguelatos (1903-1981) director d'orquestra
* Marino, comte de Carburis (1729-1782), mecànic i enginyer, que va morir assassinat en aquesta població.
# Lao-lao

El Lao-lao (o whisky d'arròs) (en idioma laosià ເຫລົ້າລາວ) és una beguda alcohòlica tradicional de Laos, un licor produït a partir de la fermentació de l'arròs amb alta graduació alcohòlica (al voltant del 40 %), i que es produeix de manera artesanal en les llars laosianes. S'acostuma a servir per a donar la benvinguda als visitants i en les celebracions. La beguda es serveix en un únic got per a tots els comensals, que s'asseuen en cercle, i es va emplenant aquest mateix got cada cop que cadascun dels membres del cercle es beu la beguda. És freqüent que a l'interior de les ampolles de vidre de Lao-lao es col·loquin algunes arrels o rèptils com a serps o escorpins, això en fa una beguda molt apreciada a la qual s'atribueixen propietats medicinals. També és considerada com la beguda alcohòlica a més bon mercat del món, puix que al seu país d'origen, es poden trobar ampolles d'aquest licor a un preu que no passa d'un dòlar. Juntament amb el beerlao, que és la cervesa tradicional laosiana, són aquestes 2 les begudes alcohòliques mes importants del país asiàtic.
El nom no és una paraula repetida, sinó que existeix una lleugera diferència en la pronunciació quant a la durada de cadascuna dels dos mots, cosa que fa que en l'idioma laosià la primera lao (ເຫລົ້າ) significa «alcohol» i es pronuncia amb un to més llarg i descendent en el dialecte estàndard laosià i la segona lao (ລາວ) significa «laosià» i es pronuncia en un to més curt i ascendent.
Es considera que el turisme que visita Laos, no ha reeixit la seva visita al país si no tasta aquesta beguda tradicional; això fa que sigui habitual que les empreses turístiques ofereixin entre els seus paquets la visita als centres de producció de la beguda per a la degustació, i fins i tot itineraris turístics exclusius basats en la història, la producció i les varietats d'aquest destil·lat.

## Vegeu també

* Vi d'arròs

## Referències

* 1 2 «Lao-lao» (en castellà), 11-01-2016. Arxivat de l'original el 2016-11-07. [Consulta: 6 novembre 2016].
* ↑ «Lao-lao o Whisky de arroz» (en castellà). [Consulta: 6 novembre 2016].
* ↑ «The cheapest alcohol in the world: Laos rice whiskey» (en anglès), 09-12-2010. [Consulta: 6 novembre 2016].
* ↑ «Lao Lao» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-11-07. [Consulta: 6 novembre 2016].