OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Luis de Muguerza Ereño

José Luis de Muguerza Ereño (Elgoibar, 19 d'agost de 1839 - 2 de juny de 1895), fou un organista i compositor, nebot de José Joaquín de Muguerza, organista de la parroquia de la seva localitat natal.
Quan traspassà el seu oncle al 1853 es presentà, amb només catorze anys, a l'oposició a la plaça d'organista, i fou nomenat titular de la organistia de la parroquia per l'Ajuntament d'Elgóbiar. L'any següent va sol·licitar, al mateix Ajuntament, una llicència per continuar els seus estudis musicals a Bilbao. Per aquest motiu i per considerar-se que el seu nomenament com a organista de la parroquia d'Elgóibar no havia estat correcte, el 1855 fou nomenat organista Martín de Urruzuno, perdent, José Luis de Muguerza, la titularitat den el seu càrrec. Al 1858 intentà apropar-se de nou amb la organistia, sense arribar a aconseguir-ho.
Ordenat sacerdot al 1864, el 30 de gener de 1866 se n'adonà al Cabildo catedralici de Zamora que la reina havia nomenat organista primer de la catedral a José Luis de Muguerza i el dia 31 se li atorgà possessió del benefici de primer organista. Va substituir a Ambrosio Pérez el qual havia estat nombrat pel mateix càrrec a la catedral de Burgos.
Després de disset anys com a organista primer de la catedral zamorana, el 19 d'octubre de 1883 va presentar la seva renúncia al benefici d'aquest càrrec. Durant la seva estada a la catedral de Zamora mostrà un gran interès pels orgues d'aquesta, promovent contínuament la millora d'aquests. En aquella mateixa època va obtenir premis en diversos certàmens musicals, com el Premi Crònica de la Música (Madrid, 1880), concebut per la seva obra El hipódromo. Danza galopante para piano. la Rosa de Plata dels jocs florals de Múrcia per un Miserere per orquestra i veus de 1881, o el Premi del Liceu de Vigo per un himne a Méndez Núñez. Va obtenir també una medalla d'or en el centamen musical del Reial Cercle Literari, Artístic i Musical Bellini a Catania, per l'Ave Maria a quatre veus i gran orquestra que va presentar al 1880. Un cercle del qual havia estat anomenat soci fundador l'any anterior gràcies al seu Nocturn. Al desembre de 1883 el Cabildo de la catedral de Zamora va acordar nombrar-lo jutge de l'oposició al càrrec de primer organista. Al 1887 i 1888 també apareix en un altre jurat, el de l'oposició per organista de la catedral de Vitòria. En aquella època es trobava en l'església de San Nicolás de Bilbao, on va ser organista fins al seu traspàs.

## Obres

De les seves obres, són les escrites per piano les úniques impreses, publicades per l'editor Antonio Romero Andía, a qui va dedicar el zortzico Euscal-Erria. L'estil d'aquestes peces apareix determinat per la recerca del virtuosisme característic del pianisme vuitcentista.

### Música religiosa

* Ave Maria, 4V, Orq, 1882
* Iesu Redemptor
* Miserere, V, Orq, 1881

### Música per piano

* A la orilla del Ebro, Fant (AR)
* Carmencita, Noc (AR)
* El hipódromo, 1880 (CRM)
* Euscal-Erria, Zort (AR)

### Altres

* Himno a Méndez Núñez, 1880

## Referències

* 1 2 Diccionario de la Música Española e Hispanicoamericana (en castellà). Sociedad General de Autores y Editores, 2000, p. 863. ISBN 84-8048-310-5.
# Elías Taño

Elías Taño (Tenerife, 1983) és un il·lustrador, cartellista i muralista establert a València. Ha il·lustrat cobertes per a llibres d'editorials com Bromera, Virus o Tigre de Paper, i articles en diverses revistes com Catarsi Magazín, Ekintza Zuzena, El Salto o Diagonal. La seva obra es caracteritza pel compromís polític amb els moviments socials. El seu fanzín Arròs Negre va ser premiat al Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 2014.

## Obra publicada

* Reati di carta (Edizioni Il Galeone, 2019) | Delitos de papel (Osadía Ediciones, 2020)
* Garafía. Madrid: La Oveja Roja, 2021. ISBN 978-84-16227-44-0.

## Referències

* ↑ Garsán, Carlos. «Me preocupa que no dejen ni una grieta de disidencia» (en castellà), 24-07-2018. [Consulta: 30 agost 2023].
* ↑ Canela, Joan. «Hay una censura invisible y silenciosa» (en castellà). Público, 22-11-2020. [Consulta: 30 agost 2023].
* ↑ Andrés Durà, Raquel. «Los movimientos sociales también generan una economía propia» (en castellà). La Vanguardia, 22-08-2021. [Consulta: 30 agost 2023].
* ↑ Garrido, Manuel. «Elías Taño: combustible para conciencias» (en castellà), 11-02-2020. [Consulta: 30 agost 2023].
* ↑ Ramón, Noé. «Taño, "un muralista politizado" que exhibe en Garafía historias de emigrantes» (en castellà), 30-04-2023. [Consulta: 30 agost 2023].
# Tireós

Un tireós (en grec antic: θυρεός, grec antic: θυρεός) era un escut oval gran que va tenir un ús general en els exèrcits hel·lenístics del segle iii aC.

## Característiques

Va ser adoptat dels gàlates, (probablement primer pels Il·liris), després pels tracis abans de fer-se comú a l'antiga Grècia. Les tropes que el portaven es coneixien com a tireòfors. Estava fet de fusta coberta de cuir i tenia una espina central. S'agafava mitjançant una abraçadora central. En algunes variants de l'escut la seva forma era gairebé rectangular. La part central estava feta de ferro i en alguns casos proveïda d'espines per fer-la servir per copejar. Les vores estaven reforçades amb bronze o ferro, per la qual cosa els cops d'espasa eren fàcilment bloquejats. La planxa posterior estava dotada amb un cinturó de cuir, la qual cosa facilitava enormement el transport per a les marxes llargues. Era una mica més pesat que la pelta i per aquesta raó va ser utilitzat per la infanteria pesant. Les insígnies de l'exèrcit generalment es pintaven en la planxa frontal. El nom thyreos deriva de la paraula thira (θύρα), 'porta', degut a la seva forma oblonga.

## Referències

* ↑ Connolly, Peter. «La falange». A: The Greek Armies (en anglès). Macdonald Educational, 1977, p. 27.
* ↑ «A Greek–English Lexicon» (en anglès), 1940. [Consulta: 22 juliol 2018].

## Vegeu també

* Exèrcit macedoni
* Hoplita
* Thureophoroi

## Enllaços externs

* Fotograph of a Thracian Peltast
* «Ab Urbe Condita libri».
* «Livy: the Periochae».
* «Livio - Ab urbe condita (traduzione in italiano)».
# Javier Ignacio Aquino Carmona

Javier Ignacio Aquino Carmona (San Francisco Ixhuatán, Oaxaca, Mèxic, 11 de febrer de 1990), és un futbolista mexicà.
Ha jugat als clubs Vila-real CF, Rayo Vallecano i Tigres de la UANL i amb la selecció mexicana.

## Referències

* ↑ «Hernandez double as Mexico beats Serbia». NDTV Sports. Arxivat de l'original el 10 de juny 2014. [Consulta: 12 novembre 2011].
# Crocidura maxi

Crocidura maxi és una espècie de musaranya del gènere Crocidura. És endèmica d'Indonèsia. Fou anomenada en honor del naturalista i propietari de plantacions neerlandès Max Eduard Gottlieb Bartels.

## Referències

* ↑ Beolens, Watkins i Grayson, 2009, p. 265.

## Bibliografia

* Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009. ISBN 978-0801893049.
* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Crocidura maxi. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès).
# Johnnie Walker Blue Label

Johnnie Walker Blue Label és un whisky escocès altament valorat i reconegut a nivell mundial per la seva excepcional qualitat i sabor distintiu. Pertanyent a la famosa marca Johnnie Walker, el Blue Label és considerat un dels productes més premium dins de la seva gamma.
La història de Johnnie Walker es remunta al segle XIX, quan John Walker, un comerciant d'epiceries, va començar a vendre whisky als seus clients. Amb el pas del temps, la seva reputació va créixer, i el seu fill Alexander va expandir el negoci, consolidant la marca com una de les més importants en el món del whisky.
El Blue Label va ser introduït al mercat el 1992 com una expressió ultra-premium de la marca Johnnie Walker. Es distingeix per la seva combinació exquisita de malts escocesos seleccionats a mà per als seus perfils de sabor únics i excepcionals. La seva producció es realitza amb molta cura i atenció als detalls, utilitzant tècniques tradicionals que han estat refinades al llarg dels anys.
El Blue Label es caracteritza per una aroma ric i complex, amb notes de fruites seques, espècies, fruites vermelles i un toc subtil de fum. En boca, ofereix una experiència suau i sedosa, amb sabors de mel, fruita madura, vainilla i fruits secs, tot acompanyat d'una textura cremosa i refinada. El final és llarg i elegant, amb un regust persistent i satisfactori.
Aquest whisky és presentat en una elegant ampolla de vidre gruixut, decorada amb detalls en color blau que reflecteixen la seva exclusivitat i distinció. Cada ampolla de Blue Label és numerada individualment i embotellada a mà, subratllant el seu caràcter artesanal i la seva qualitat premium.
El Johnnie Walker Blue Label s'ha convertit en un símbol de luxe i estatus social, sent una opció popular per a regals especials i ocasions especials. És apreciat per amants del whisky i col·leccionistes de tot el món, que busquen experiències de tast inoblidables i exclusives.
A més del seu perfil de sabor excepcional, el Blue Label també ha estat reconegut amb nombrosos premis i distincions de la indústria, destacant la seva excel·lència i superioritat en el món del whisky.
En conclusió, el Johnnie Walker Blue Label representa el pinacle de l'art del whisky escocès, capturant la rica història i la tradició de la marca Johnnie Walker en una experiència de tast incomparable. És una obra mestra de destil·lació que continua captivat i deleitant els paladars dels amants del whisky exigents en tot el món.
# Castell de Komine

El castell Komine (小峰城, Komine-jō, lit. "Castell de la petita cim") és un castell japonès localitzat a Shirakawa, a la prefectura de Fukushima, Japó. És anomenat comunament també com castell Shirakawa (白河城, Shirakawa-jō).
Juntament amb el castell Morioka i el castell Aizuwakamatsu, és considerat com un dels tres més importants de la regió Tōhoku.
Actualment està ubicat dins del Parc Shiroyama.

## Història

La construcció del castell Komine va començar el 1340 per Chikatomo Yuki, en un petit turó anomenat en aquells dies Kominegaoka (小峰ヶ岡, Kominegaoka). El 1627, el castell va estar sota el control de Nagashige Niwa, qui va prendre 100.000 blocs de pedra del veí castell Tanagura l'any de 1628 amb el propòsit d'ampliar-lo. La renovació va culminar el 1632. Durant la major part del període Edo, el castell va estar governat pel clan Matsudaira.
El castell Komine va ser l'escenari durant la guerra Boshin del 1868, on les forces lleials a l'emperador Meiji assetjar el castell i van vèncer a les forces locals unides sota el comandament de Matsudaira Katamori a la batalla d'Aizu. Un incendi es va propagar i va provocar que gairebé tot el castell quedés destruït, deixant-lo en ruïnes.
Després de l'incident, l'únic que va quedar del castell va ser el fossat i part del mur de pedra.
Entre 1991 i 1994, un ambiciós pla de reconstrucció es va dur a terme i la majoria de l'estructura de fusta es va reconstruir, incloent el donjon i la porta principal.

## Enllaços externs

* Castell Shirakawa/Komine(japonès)
# Vehicle de propulsió humana

Un vehicle de tracció humana (VTH) és qualsevol vehicle impulsat exclusivament per la força muscular de l'ésser humà. Els dissenys dels VTH varien segons la funció i l'objectiu que es pretenguin.
Els VTH més comuns són els velocípedes, com la bicicleta; els patinets, longboards, monopatins i patins; les embarcacions de rems, com les canoes, i els artefactes de pedals; encara que molts altres tipus de vehicles es poden fer moure amb la força humana, incloent-hi submarins, aeronaus, aerolliscadors i vehicles d'escultura cinètica.
Les aeronaus, per ser considerades de propulsió humana, han de poder-se enlairar impulsades amb la força d'un ésser humà, cosa que n'exclou els planadors. Potser l'exemple més conegut d'aeronau propulsada amb força humana és el Gossamer Albatross, el qual va travessar volant el canal de la Mànega el 1979.
La bicicleta reclinada és el vehicle de tracció humana més veloç: Sam Whittingham en té la plusmarca de velocitat (2004), havent pedalejat a 130,36 km/h una distància de 200 m amb la seva bicicleta, una Varna Diable III, que no és del tot convencional, ja que té forma de gota aerodinàmica, és feta de fibra de vidre amb esquelet de fibra de carboni i Kevlar.
Exemples de diferents mitjans de transport de tracció/propulsió humana:
* Vehicle aeri de propulsió humana
* Vehicle terrestre de tracció humana
* Vehicle marí de propulsió humana

## Vegeu també

* Locomoció animal
* Draisina
* Dresina
* Velocípede
* Velomòbil
* Traïnya
* Rem (esport)
* Ciclisme urbà

## Referències

* ↑ «Tracció», DIEC - Consultat el 07-09-2013
# Titani natiu

El titani natiu és un mineral de la classe dels elements natius.

## Característiques

El titani natiu és l'ocurrència natural del titani, de fórmula química Ti. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el titani pertany a «01.AB - Metalls i aliatges de metalls, família zinc-coure» juntament amb els següents minerals: cadmi, reni, zinc, danbaïta, zhanghengita, α-llautó, tongxinita i zinccopperita, així com de tres espècies més encara sense nom definitiu.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Luobusha, al comtat de Qusong (Regió Autònoma del Tibet, República Popular de la Xina), en cromitites podiformes. També se'n troba en granit. Sol trobar-se associada a altres minerals com la coesita o la cianita. També se n'ha trobat a Yingshan (Hubei, Xina) i en alguns volcans russos.

## Varietats

El titani tetragonal és una varietat o modificació de titani natiu, que es troba en forma d'inclusions diminutes en granats d'un complex metamòrfic d'ultra alta pressió. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Se n'ha trobat a Yingshan, a la província de Hubei (Xina).
L'any 1992 també va ser descrit l'α-titani hexagonal, en fumaroles de l'esquerdament nord de la Gran Fissura del Tolbàtxik de l'erupció de l'any 1975.

## Referències

* ↑ «Titanium» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 gener 2016].
* ↑ «Tetragonal Titanium» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 gener 2016].
# Gran Premi de Rússia del 2021

El Gran Premi de Rússia de Fórmula 1, quinzena cursa de la temporada 2021, és disputa al Circuit urbà de Sotxi, a Sotxi entre els dies 24 a 26 de setembre de 2021.

## Qualificació

La qualificació es va celebrar el dia 24 de setembre.
| Pos | No | Pilot | Constructor | Part 1 | Part 2 | Part 3 | Sortida |
| 1 | 4 | Lando Norris | McLaren-Mercedes | 1:47.238 | 1:45.827 | 1:41.993 | 1 |
| 2 | 55 | Carlos Sainz Jr. | Ferrari | 1:47.924 | 1:46.521 | 1:42.510 | 2 |
| 3 | 63 | George Russell | Williams-Mercedes | 1:48.303 | 1:46.435 | 1:42.983 | 3 |
| 4 | 44 | Lewis Hamilton | Mercedes | 1:45.992 | 1:45.129 | 1:44.050 | 4 |
| 5 | 3 | Daniel Ricciardo | McLaren-Mercedes | 1:48.345 | 1:46.361 | 1:44.156 | 5 |
| 6 | 14 | Fernando Alonso | Alpine-Renault | 1:47.877 | 1:45.514 | 1:44.204 | 6 |
| 7 | 77 | Valtteri Bottas | Mercedes | 1:46.396 | 1:45.306 | 1:44.710 | 7 |
| 8 | 18 | Lance Stroll | Aston Martin-Mercedes | 1:48.322 | 1:46.360 | 1:44.956 | 8 |
| 9 | 11 | Sergio Pérez | Red Bull-Honda | 1:46.455 | 1:45.834 | 1:45.337 | 9 |
| 10 | 31 | Esteban Ocon | Alpine-Renault | 1:48.099 | 1:46.070 | 1:45.865 | 10 |
| 11 | 5 | Sebastian Vettel | Aston Martin-Mercedes | 1:47.205 | 1:46.573 | | 11 |
| 12 | 10 | Pierre Gasly | AlphaTauri-Honda | 1:47.828 | 1:47.828 | | 12 |
| 13 | 22 | Yuki Tsunoda | AlphaTauri-Honda | 1:48.854 | 1:46.751 | | 13 |
| 14 | 6 | Nicholas Latifi | Williams-Mercedes | 1:48.252 | S/Temps | | 18 |
| 15 | 16 | Charles Leclerc | Ferrari | 1:48.470 | S/Temps | | 19 |
| 16 | 7 | Kimi Räikkönen | Alfa Romeo-Ferrari | 1:49.586 | | | 14 |
| 17 | 47 | Mick Schumacher | Haas-Ferrari | 1:49.830 | | | 15 |
| 18 | 99 | Antonio Giovinazzi | Alfa Romeo-Ferrari | 1:51.023 | | | 16 |
| 19 | 9 | Nikita Mazepin | Haas-Ferrari | 1:53.764 | | | 17 |
| 20 | 33 | Max Verstappen | Red Bull-Honda | S/Temps | | | 20 |
| 107% Temps:1:53.411 ||||||||
| Font: ||||||||

### Notes

* ^1 – Nicholas Latifi i Charles Leclerc van llargar al final del grid per canviar la unitat de potència del motor.
* ^2 – Max Verstappen fou penalitzat amb tres posicions per la col·lisió causat amb Lewis Hamilton en la cursa anterior, més per canviar el motor del cotxe, va començar en l'última posició.

## Resultats de la cursa

La cursa es va celebrar el dia 26 de setembre.

### Notes
## Classificació després de la cursa

| Campionat de Pilots Pos. Pilot Punts Canvis 1 Max Verstappen 226.5 = 2 Lewis Hamilton 221.5 = 3 Valtteri Bottas 141 = 4 Lando Norris 132 = 5 Sergio Pérez 118 = | Campionat de Constructors Pos. Constructor Punts Canvis 1 Mercedes 362.5 = 2 Red Bull-Honda 344.5 = 3 McLaren-Mercedes 215 = 4 Ferrari 201.5 = 5 Alpine-Renault 95 = |

## Referències

* ↑ «Horario y dónde ver por TV el Gran Premio de Rusia 2021 de Fórmula 1» (en castellà), 24-09-2021. [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ «Standings» (en anglès). [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ esport3. «Lando Norris aconsegueix una increïble 'pole' a Sotxi», 25-09-2021. [Consulta: 25 setembre 2021].
# Joan Capó Coll

Joan Capó Coll (Ciutadella, Menorca, 13 de novembre del 1954) és un exfutbolista menorquí que jugava com a porter de futbol.

## Carrera esportiva

Fou fitxat per l'Atlètic Ciutadella club amb el qual debutà a Tercera Divisió amb 17 anys, i amb tot just 18 fou incorporat pel FC Barcelona l'any 1973. Capó fou el tercer porter de l'equip campió de lliga aquella temporada, per darrere de Salvador Sadurní i Pere Valentí Mora. No arribà a disputar cap partit oficial però si diversos amistosos. La següent temporada compaginà el primer equip amb el Barcelona Atlètic i la 1975-76, el Barcelona fitxà un nou porter, Pedro Artola i Capó va haver de marxar cedit per poder jugar, primer al Terrassa FC i després tres temporades al CE Sabadell, club amb el qual ascendí de 3a a 2a divisió. El 1979 fitxà pel Celta de Vigo en busca d'oportunitats, però Carlos Alberto Fenoy era el porter titular. Després de quatre temporades va retornar al CE Sabadell, el 1983. Amb el club vallesà ascendí a Segona i posteriorment a Primera, l'últim ascens del Sabadell a aquesta categoria.

## Referències

* ↑ «BALEARES Y SUS FUTBOLISTAS DE PRIMERA DIVISIÓN - Capó». Miguel VIDAL. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Entrevista a Joan Capó». foro.delcelta.com, 17-12-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Porteiro descapotable - Blog O traveseiro (18-4-08) Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine. (gallec)
* Estadístiques a Primera - bdfutbol.com (castellà)
* Los porteros suplentes: un mundo aparte - Blog Os Frikíadas (12-12-08)
# Crocidura malayana

Crocidura malayana és una espècie de musaranya endèmica de Malàisia.

## Bibliografia

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Crocidura malayana. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès).
# Johnius plagiostoma

Johnius plagiostoma és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la Badia de Bengala fins a Borneo, Java i el Vietnam.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1849. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van het eiland Madura, met beschrijving van eenige neiuwe soorten. Verhandelingen van het Bataviaasch Genootschap van Kunsten en Wettenschappen v. 22: 1-16.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sasaki, K., 2001. Sciaenidae. Croakers (drums). p.3117-3174. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Sasaki, K., 1999. Johnius (Johnieops) philippinus, a new sciaenid from the Philippines, with a synopsis of species included in the subgenus Johnieops. Ichthyol. Res. 46(3):271-279.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Castell de Klaipėda

Castell de Klaipėda (en lituà: Vilniaus pilių kompleksas) també conegut com a Memelburg o el Castell de Memel, és un jaciment arqueològic i un museu situat en un castell construït pels cavallers teutònics a Klaipėda, (Comtat de Klaipėda) Lituània, a prop de la mar Bàltica.
Els teutons ho van nomenar Memelburg o Memel, i Klaipėda va ser conegut en general com a Memel fins a 1923, quan les forces militars lituanes van prendre la ciutat. El castell va ser esmentat per primera vegada en fonts escrites el 1252, i va ser sotmès a nombroses destruccions i reconstruccions als segles que van seguir. Durant el segle xix, després d'haver perdut la seva importància estratègica, el castell va ser demolit. Treballs arqueològics es van realitzar al lloc durant el segle xx, i el 2002 un museu va ser establert sota un dels seus bastions.

## Vegeu també

* Història de Lituània
* Llista de castells de Lituània

## Referències

* ↑ «Piliavietė» (en lituà). Arxivat de l'original el 2013-06-10. [Consulta: 6 juliol 2013].
* ↑ «Lithuanian» (en anglès). Departament of Scandinavian Studies. [Consulta: 6 juliol 2013].