OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Béja Sud

La delegació de Beja Sud (àrab: معتمدية باجة الجنوبية, muʿtamadiyyat Bāja al-Janubiyya) és una delegació o mutamadiyya de la governació de Béja, a Tunísia, formada per la part sud de la ciutat de Béja i la zona d'influència, amb diversos llogarets i viles. La seva població és de 41.000 habitants (2004). La capital es troba a la ciutat de Béja. Limita amb la delegació de Béja Nord.

## Administració

El seu codi geogràfic és 21 52 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en nou sectors o imades:
* Sidi Fredj (21 52 51)
* El Haouari (21 52 52)
* El Mâagoula (21 52 53)
* Hammam Siala (21 52 54)
* Sidi Smaîl (21 52 55)
* Mekhachbia (21 52 56)
* Sidi Es-Shili (21 52 57)
* Zouagha (21 52 58)
* Mestouta (21 52 59)
A nivell de municipalitats o baladiyyes està dins de les municipalitats de Béja (21 11) i El Mâagoula (21 12).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 60-64. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 133. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Platja de La Polea

La petita Platja de la Polea, que no s'ha de confondre amb la Platja de Las Poleas, propera a Tàpia de Casariego, és una platja situada en l'occident del Principat d'Astúries (Espanya), en el concejo de Valdés i pertany a la localitat de Barcia. La platja és rectilínia, té una longitud d'uns 250 m i una amplària mitjana d'uns 25-30 m. El seu entorn és rural, amb un grau d'urbanització mitjà i una perillositat alta. L'accés rodat és molt fàcil i inferior a uns cinc-cents m. El jaç és de palets i sorra de gra fosc i gruixos. El seu grau d'utilització és escàs.
Per arribar a la platja cal desviar-se en la carretera N 634 i agafar la recta que porta a Barcia. Una vegada sobrepassat el primer hotel cal girar a la dreta en direcció a La Rampla. Una vegada passat el poble i l'església, hi ha un camí cap a l'esquerra que acaba en un prat; 200 m més endavant s'albiren uns eucaliptus que cal deixar a la dreta i poc més endavant s'arriba als penya-segats que voregen la platja. Una mica més cap a l'oest està la cala «La Entrada», de característiques molt similars a la de La Polea.
Les activitats recomanades són la pesca recreativa a canya i submarina així com la fotografia per la bellesa dels paisatges de l'entorn. Al poble proper de «Barcellina» hi ha diverses «cases de indianos» que mereixen visitar-se. És molt convenient prendre moltes precaucions en apropar-se als penya-segats, ja que, a causa de la vegatación, no s'aprecia fàcilment on comencen.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 69. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Samuel Sharpe

Samuel "Sam" Sharpe o Sharp (1801 - 23 de maig de 1832) fou un líder afrojamaicà esclau que va liderar els esclaus revoltats a la Guerra Baptista el 1831 i que ha estat declarat heroi nacional de Jamaica.

## Vida

Samuel Sharpe va néixer a la Parròquia de St. James. Tot i que va ser esclau durant gran part de la seva vida, va rebre una bona educació. Per això era respectat pels altres esclaus i va esdevenir un predicador i un líder carismàtic. Sharpe era diaca de l'església baptista de Burchell de Montego Bay el pastor de la qual era el reverent Thomas Burchell. Sharpe va passar la majoria de la seva vida viatjant entre les diferents parròquies de Jamaica educant els esclaus sobre el cristianisme i la llibertat.

## Guerra Baptista

Els esclaus afrojamaicans van saber que el Parlament Britànic estava discutint l'abolició de l'esclavitud. Creient erròniament que el Parlament ja havia garantit l'emancipació, Sharpe va organitzar una vaga general en molts estats (plantacions) de Jamaica per a protestar contra les condicions de treball. Aquesta vaga era greu pels plantadors perquè era època de la collita de la canya de sucre i calia fins i tot que els esclaus hi treballessin durant hores extres per a processar-la. La Rebel·lió de Nadal (o Guerra Baptista) va començar el 25 de desembre de 1831 a l'Estat (Plantació) de Kensington. Com que els propietaris de les plantacions van prendre represàlies contra els revoltats, els rebels van respondre cremant els cultius.
La protesta pacífica que va organitzar Sharpe es va convertir en la rebel·lió d'esclaus més gran de la història de Jamaica. Durant la guerra van morir centenars d'esclaus i 14 homes blancs. El Govern colonial va utilitzar les forces militars de Jamaica per a sufocar la rebel·lió; aquestes ho van aconseguir en dues setmanes. El govern va jutjar i executar a molts dels caps, incloent-hi a Sharpe a principis de 1832.
La rebel·lió va provocar dues investigacions parlamentàries a Londres que van contribuir a l'abolició de l'esclavitud a tot l'Imperi Britànic el 1833.

## Llegat

* El 1975 el govern de la Jamaica independent va proclamar a Sharpe com Heroi Nacional amb el títol pòstum de Rt. Excellent Samuel Sharpe.
* El 1975 es va fundar el Sam Sharpe Teachers' College en el seu honor a Granville, un suburbi de Montego Bay.
* Al bitllet de 50$ jamaicans hi ha la imatge de Sharpe.

## Vegeu també

* Història de Jamaica
* Afrojamaicans

## Bibliografia

* Rodriguez, Junius P. (ed.), Encyclopedia of Slave Resistance and Rebellion. Westport, Connecticut: Greenwood, 2006.
* Reid-Salmon, Delroy, Burning for Freedom: A Theology of the Black Atlantic Struggle for Liberation. Jamaica: Ian Randle Publishers, 2012.

## Enllaços externs

* Jamaican History
* Reid-Salmon, Delroy 'Burning for Freedom: A Theology of the Black Atlantic Struggle for Liberation
* Short biography and an image Arxivat 2012-02-12 a Wayback Machine.
# Dominic Harari

Dominic Harari (Londres, 1965) és un guionista i director de cinema britànic. Ha fet alguns treballs a la televisió britànica i el 1994 va dirigir el seu primer curtmetratge, Soloist. El mateix any va fer el guió del curtmetratge Roig de Teresa de Pelegrí, i protagonitzat per Francesc Orella. Ambdós van signar alguns guions conjuntament amb Joaquim Oristrell, com Novios (1999), Sin vergüenza (2001) i Inconscients (2003). El 2001 fou nominat al Goya al millor guió original amb Teresa de Pelegrí i Joaquim Oristrell per Sin vergüenza i al Goya al millor guió adaptat amb Teresa de Pelegrí i Sigfrid Monleón per L'illa de l'holandès, alhora que guanyava la Biznaga de Plata del Festival de Màlaga per Sin vergüenza.
Juntament amb Teresa de Pelegrí van dirigir i fer el guió de Seres queridos, ambientada en el conflicte arabo-israelià amb el que van guanyar el premi del jurat al Festival del Cinema de Comèdia de Montecarlo i al Festival del Cinema de Comèdia de l'Alpe d'Huez, i el premi del Festival de Cinema de Jerusalem. El 2005 va guanyar el Premi Barcelona de Cinema per Inconscients El 2008 va fer el guió de la minisèrie Serrallonga, amb la que va ser nominat com a millor pel·lícula de televisió als Premis Gaudí 2009.
El 2014 va dirigir amb de Pelegrí The Food Guide to Love, amb la que foren nominats per la Biznaga d'Or al Festival de Màlaga.

## Filmografia
### Com a director i guionista

* Soloist (Curtmetratge, 1994)
* Atrapa-la (telefilm, 2000)
* Seres queridos (2004)
* The Food Guide to Love (2014)

### Com a guionista

* El domini dels sentits (1996)
* Novios (1999)
* Sin vergüenza (2001)
* L'illa de l'holandès (2001)
* Inconscients (2003)
* Serrallonga (2008)
* Total Siyapaa (2014)
* L'escollit (El elegido) (2016)

## Referències

* ↑ Dominic Harari a filmin.es
* ↑ 'Seres queridos' aborda con humor el conflicto árabe-israelí, El País, 18 de juliol de 2003
* ↑ 'Seres queridos' aborda con humor la cohabitación, El País, 9 de juliol de 2004
* ↑ Inconscients al catàleg ICAA
* ↑ El bandolero Serrallonga revive en una superproducción televisiva, El País, 31 d'octubre de 2008
* ↑ "Sala 33" persegueix la llegenda de "Serrallonga", ccma.cat, 24 de desembre de 2012
* ↑ Amor en su punto. Liviano pastiche, per María Guerra, Cadena Ser, 9 de maig de 2014
* ↑ Quince películas competirán por la Biznaga de Oro en el Festival de Cine de Málaga, hoy.es, 11 de març de 2014
# Mansilla Mayor

Mansilla Mayor és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Esla-Campos. Inclou les poblacions de Mansilla Mayor, Nogales, Villamoros de Mansilla i Villaverde de Sandoval.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 476 | 413 | 415 | 393 | 358 |
# Lemešany

Lemešany és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1289.
# El premi

El premi (títol original en anglès: The Prize) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Mark Robson, estrenada el 1963. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la Guerra Freda, un escriptor nord-americà, faldiller i aficionat a la beguda, arriba a Estocolm per rebre el Premi Nobel de Literatura. Una vegada allà, descobreix, per casualitat, que uns agents soviètics projecten segrestar un savi refugiat als Estats Units amb ocasió del lliurament del Premi Nobel.

## Repartiment

* Paul Newman: Andrew Craig
* Elke Sommer: Inger Lisa Andersson
* Edward G. Robinson: Dr. Max Stratman / Prof. Walter Stratman
* Diane Baker: Emily Stratman
* Micheline Presle: Dr. Denise Marceau
* Gérard Oury: Dr. Claude Marceau
* Sergio Fantoni: Dr. Carlo Farelli
* Kevin McCarthy: Dr. John Garrett
* Leo G. Carroll: Comte Bertil Jacobsson
* Sacha Pitoëff: Daranyi
* Jacqueline Beer: Monique Souvir, secretària del Dr. Claude Marceau
* Don Dubbins: Ivar Cramer, l'home de confiança
* Karl Swenson: Hilding
* John Qualen: Oscar
* John Banner: el corresponsal alemany
* Edith Evanson: Sra. Ahlquist
* Virginia Christine: Sra. Bergh

## Al voltant de la pel·lícula

La pel·lícula fa un cert nombre de referències molt explícites a «Perseguit per la mort» de Hitchcock: l'escena a pagès, amb la policia, d'una obra amb la qual res no ha passat... la reunió (aquí nudistes!) pertorbada per l'heroi que fa intervenir la policia per escapar-se dels seus perseguidors, etc.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1964: Globus d'Or a la millor promesa per Elke Sommer

### Nominacions

* 1964: Globus d'Or a la millor actriu secundària per Diane Baker

## Referències

* ↑ esadir.cat. El premi. esadir.cat.
* ↑ «The prize». The New York Times.
* ↑ http://www.imdb.com/title/tt0057426/trivia?ref_=tt_trv_trv
# Recaș

Recaș (en alemany: Rekasch; en hongarès: Temesrékás; en serbi: Рекаш/Rekaš) és una ciutat del comtat de Timiș, Banat (Romania).
Sis pobles són administrats per la ciutat: Bazoș, Herneacova, Izvin, Nadăș (despoblat), Petrovaselo i Stanciova.
| En romanès | En alemany | En hongarès | En serbi |
| Recaș | Rekasch | Temesrékás | Рекаш |
| Bazoș | Basosch | Bázos | Базош |
| Herneacova | Herneakowa | Aranyág | Хернаково |
| Izvin | Jezvin | Őszény | Извин |
| Nadăș | - | Mélynádas | No |
| Petrovaselo | - | Temespéteri | Петрово Село |
| Stanciova | Stantschowa | Sztancsafalva | Станчево |

## Referències

* ↑ Varga E., "Census statistics, Timiş county, 1880 - 1992"
# Platja de La Vallina

La platja de La Vallina, també anomenada com «El Gallo» està situada en el concejo asturià de Cudillero i pertany a la localitat de Valdredo. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries i està catalogada com a Paisatge protegit, ZEPA i LIC.

## Descripció

Aquesta llarguíssima platja està envoltada per un entorn verge i l'accés directe és impossible. No obstant això, l'accés a peu i a través de les platges veïnes a la seva zona oriental és bastant fàcil després de recórrer un camí d'uns tres quilòmetres. El seu entorn és rural, de perillositat baixa així com el seu grau d'ocupació. Per això és gairebé visitada només per pescadors.
Per arribar a ella cal localitzar el nucli urbà de Valdredo. Des d'allí cal dirigir-se a la veïna Platja de Peña Doria i solament durant la baixamar. L'altre accés és des de la Platja dels Campizales. La Platja de la Vallina està limitada a l'est per la Platja de La Cueva i a l'oest per la «Punta del Esquilón»

## Referències

* 1 2 «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 25 març 2015].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 110. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Dominic Calvert-Lewin

Dominic Calvert-Lewin (Sheffield, Regne Unit, 16 de març de 1997) conegut com a DCL, és un jugador de futbol anglès que juga com a davanter pel club Everton Football Club, de la ciutat de Liverpool. És internacional representant la selecció de futbol d'Anglaterra en categories inferiors, amb la qual ha guanyat el campionat del món sub20 del 2017, marcant ell el gol clau i final per assolir el títol.
Sorgit dels equips inferiors d'un dels clubs de la seva ciutat natal i del qual ell n'era aficionat des de nen, el Sheffield United, fitxa l'agost del 2016 per l'Everton per una suma de £1.5 milions.

## Referències

* 1 2 «Dominic Calvert-Lewin». ToffeeWeb. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ «Dominic Calvert-Lewin». The Football Association. Arxivat de l'original el 15 de juny 2021. [Consulta: 20 desembre 2016].
* ↑ «Dominic Calvert-Lewin». The Football Association. Arxivat de l'original el 15 de juny 2021. [Consulta: 1r setembre 2017].
# Jean-Claude Trichet

Jean-Claude Trichet (Lió, Roine, 20 de desembre de 1942) és un economista francès, president del Banc Central Europeu des de l'1 de novembre de 2003 fins al 31 d'octubre de 2011.

## Biografia

Jean-Claude Trichet nasqué el 1942 a Lió. Va estudiar al liceu Condorcet a París abans de diplomar-se el 1964 com a enginyer civil a l'Escola Nacional Superior de Mines de Nancy. També és diplomat de l'Institut d'Estudis Polítics de París i llicenciat en ciències econòmiques de 1969 a 1971. El 1971 treballà com a inspector de finances. Posteriorment fou conseller del president de la República per a la indústria, l'energia i la recerca i la microeconomia del 1978 al 1981. També presidí el Club de París entre el 1985 i el 1993.
El 1986 fou nomenat director del gabinet del ministre d'economia, de finances i de la privatització, abans d'ésser designat director del tresor el 1987. El 1992 fou elegit president del Comitè Monetari Europeu, i un any després fou nomenat governador del Banc de França, càrrec que ocupà fins al 2003. També fou president del Consell de Política Monetària del Banc de França, i des del 1998, membre del Consell de Governadors del Banc Central Europeu.
La seva trajectòria professional patí un entrebanc quan hom l'acusà d'haver participat en la falsificació de la comptabilitat de l'entitat financera Crédit Lyonnais el 1990-91, acusació de la qual fou absolt el 2003. Fou elegit per al càrrec de governador del Banc Central Europeu el 2003 en substitució de Wim Duisenberg per un període de vuit anys.
És un propagandista de la política de retallades i d'austeritat, que ell justificà amb l'obra del professor de Harvard Kenneth Rogoff, que va adverar-se una teoria caduca, basada en un error de càlcul en Excel, palesada per l'estudi del doctorand Thomas Herndon l'abril de 2013.

## Referències

* ↑ «Jean-Claude Trichet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ferry Batzoglou, «Verrechnet!», Die Zeit, pàgina 17-19 (en català: Errors de càlcul!)
# Macropharyngodon geoffroy

Macropharyngodon geoffroy és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Hawaii fins a la Polinèsia Central, Micronèsia i les Índies Orientals.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Rece do góry

Rece do góry (en català seria: mans enlaire) és una pel·lícula polonesa dirigida per Jerzy Skolimowski, realitzada el 1967, prohibida per la censura i estrenada el 1981al 34è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Censurada per les autoritats poloneses, aquesta pel·lícula va ser reeditada i es van afegir algunes seqüències. Comença amb un tema de ciència-ficció: les imatges abstractes i la música electrònica porten l'espectador des de ruïnes del Líban fins a l'escenari de la pel·lícula The Forgery de Voelker Schloendorf, on Skolimowski fa un paper protagonista. Un altre gir ens porta a Londres, on Skolimowski filma una escena als carrers. Hi ha també tornades al passat amb velles seqüències, presentant actors polonesos en una escena que s'assembla al teatre experimental de Kantor.

## Repartiment

* Jerzy Skolimowski: Andrzej Leszczyc, Zastawa
* Joanna Szczerbic: Alfa
* Tadeusz Lomnicki: Opel Record
* Adam Hanuszkiewicz: Roméo
* Bogumil Kobiela: Wartburg
* Alan Bates: Wikto
* Jane Asher: ella mateixa
* David Essex
* Bruno Ganz
* Karol Kulik
* Michael Sarne
* Volker Schlöndorff
* Margarethe von Trotta
* Fred Zinnemann

## Referències

* ↑ Marek Haltof. Historical Dictionary of Polish Cinema. Rowman & Littlefield Publishers, 2 febrer 2015, p. 230. ISBN 978-1-4422-4472-6.
* ↑ «Festival de Cannes: Hands Up!». festival-cannes.com. [Consulta: 7 juny 2009].
# Piedras (pel·lícula)

Piedras és una pel·lícula espanyola escrita i dirigida per Ramón Salazar, protagonitzada per Antonia San Juan, Najwa Nimri, Vicky Peña, Mónica Cervera i Ángela Molina. Es va estrenar a Espanya el 8 de febrer de 2002. És l'opera prima del seu director.

## Argument

Cinc dones totalment diferents recorren Madrid i a través de les seves sabates enllacen, sense saber-ho, cadascuna de les seves vides. Són Isabel, la presentadora de televisió Martina, la venedora de sabates Leire, Adela i Mari Carmen.

## Repartiment

* Antonia San Juan - Adela
* Lola Dueñas - Daniela
* Najwa Nimri - Leire
* Vicky Peña - Mari Carmen
* Ángela Molina - Isabel
* Mónica Cervera - Anita
* Enrique Alcides - Joaquín
* Daniele Liotti - Kun

## Premis i festivals

En 2002, la pel·lícula va concórrer en la secció oficial dels festivals de Berlín i Bogotà, sense aconseguir el palmarès en cap dels dos esdeveniments. Sí que va rebre el premi del públic al Galway Film Fleadh (Irlanda) i al Ghent International Film Festival.
Vicky Peña, per part seva, va obtenir un reconeixement pel seu paper de Mari Carmen als Premis Butaca i al Festival de Cinema d'Estocolmo. En aquest últim festival també va ser premiat Ramón Salazar com a millor director novell. En aquesta mateixa categoria va ser nominat als XVII Premis Goya encara que en aquest cas no va resultar guanyador.

## Referències

* ↑ Piedras a Fotogramas
* ↑ El País. «23 películas compiten por el Oso de Oro del Festival de Cine de Berlín». [Consulta: 11 maig 2014].
* ↑ Cine Bogotá. «Festival de Bogotá, competencia». [Consulta: 11 maig 2014].
* 1 2 3 Dentro de la caja. «Piedras». Arxivat de l'original el 2015-08-01. [Consulta: 11 maig 2014].
* ↑ Premios Max. «Vicky Peña ficha». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 11 maig 2014].
* ↑ Fotogramas. «Premios Goya». [Consulta: 11 maig 2014].
* ↑ Piedras al web dels Premis Goya
# Vergós

Vergós, o Vergós de Cervera és una entitat de població de Cervera, a la comarca de la Segarra.
El poble, situat a la dreta del riu Ondara, a l'est del terme municipal, el forma una agrupació de cases al voltant d'un antic molí, i s'aparta de l'estil encastellat de molt pobles de la Segarra. El terreny, amb perspectives de bons conreus i possibilitats de regadiu, ha desembocat en l'establiment d'algunes masies.

## Història

Una de les primeres constàncies escrites en què apareix Vergós és l'any 1131, quan Ramon Berenguer III deixa el poble en testament al priorat de Sant Pere Gros. Alfons I, el 1186, li concedeix una carta de poblament. Al segle xiv s'alça el monestir de Santa Caterina, de clarisses, ara desaparegut, les pedres del qual s'aprofiten posteriorment per a la construcció de la Universitat de Cervera.
La guerra civil contra Joan II assola les construccions escampades del seu terme i l'església de Sant Salvador, que al segle xv ja tenia categoria de parròquia, resta una mica apartada i solitària, fer que porta als veïns a construir-ne una de nova, prop del poble i del camí ral, la qual s'acaba el 1607. En voler portar el retaule de l'església vella a la nova, els consellers de Cervera obligaren a tornar-lo al seu lloc original, fins que, en la seva visita pastoral feta el 1626, el bisbe de Solsona, Miguel de los Santos de San Pedro, el fa incorporar definitivament al nou temple, que rep també l'advocació de sant Salvador.
Al segle xix passa formar part del terme municipal de Cervera, si bé els seus habitants de mantenen en aquell moment representants al consell de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Vergós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.}
* ↑ «Vergós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Vergós al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra Arxivat 2018-05-07 a Wayback Machine.
* Fitxa de l'església de Sant Salvador al Bisbat de Solsona Arxivat 2010-10-03 a Wayback Machine.
# Jean Dupong

Jean Dupong (Ciutat de Luxemburg, 18 de maig de 1922 - ?, 6 de desembre de 2007) fou un polític luxemburguès. Era el fill de l'ex-primer ministre Pierre Dupong.
Va ser membre del Partit Popular Social Cristià (CSV), i va ocupar diversos càrrecs tant al govern com al partit.
Dupong primer va ser elegit a la Cambra de Diputats a l'elecció de 1954 i reelegit fins a la seva jubilació de la Cambra el 1979. Durant aquest temps, va ser un membre del Gabinet Werner-Cravatte (1964-1969) i del Gabinet Werner-Schaus II de 1967 a 1974, on va ocupar el càrrec de Ministre de Justícia de 1967 a 1969. També va ser President del Partit Popular Social Cristià de 1965 a 1972.
Dupong va ser nomenat membre del Consell d'Estat de Luxemburg el 1979, on va estar fins al 1994. Es va desempenyorar com a vicepresident del Consell (1988-1991), abans de convertir-se en president (1991-1994).

## Referències

* 1 2 3 «Der frühere CSV Parteipräsident Jean Dupong ist tot» (en alemany). Christian Social People's Party, 06-12-2007. Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 7 desembre 2015].
# Lliga Catalana de Futbol Professional

La Lliga Catalana de Futbol Professional és una marca que va intentar registrar la Federació Catalana de Futbol el 2015 com a nom de la màxima categoria en una possible Catalunya independent. La Lliga de Futbol Professional espanyola va manifestar la seva oposició i alguns mitjans van fer hipòtesis sobre els equips que hi participarien. Els clubs participants d'aquesta lliga s'especulava que fossin:
* FC Ascó
* CF Badalona
* FC Barcelona
* UE Cornellà
* RCD Espanyol
* UE Figueres
* CF Gavà
* Girona FC
* EC Granollers
* CE L'Hospitalet
* CE Júpiter
* UE Llagostera
* Lleida Esportiu
* CF Muntanyesa
* CF Reus Deportiu
* Nàstic de Tarragona
* UE Olot
* AE Prat
* CE Sabadell
* UE Sant Andreu
* Terrassa FC
* CE Europa

## Referències

* ↑ «¿Una Liga Catalana de Fútbol Profesional?» (en castellà). El Mundo, 17-09-2015. [Consulta: 20 setembre 2020].
* ↑ «La hipotética liga catalana» (en castella). Marca, 22-09-2015. [Consulta: 20 setembre 2020].
* ↑ «Cómo sería la Liga catalana» (en castella). Antena3, 07-07-2018. [Consulta: 20 setembre 2020].
# El presoner de Zenda

«El presoner de Zenda o The Prisoner of Zenda» té aquests significats:
* Literatura: El presoner de Zenda (novel·la) és una novel·la escrita per Anthony Hope l'any 1894
* Cinema:
** The Prisoner of Zenda (pel·lícula de 1922), pel·lícula estatunidenca de 1922 dirigida per Rex Ingram
** The Prisoner of Zenda (pel·lícula de 1937), pel·lícula estatunidenca de 1937 dirigida per John Cromwell
** El presoner de Zenda (pel·lícula de 1952), pel·lícula estatunidenca de 1952 dirigida per Richard Thorpe
** El presoner de Zenda (pel·lícula de 1979), pel·lícula estatunidenca de 1979 dirigida per Richard Quine
* Televisió: The Prisoner of Zenda (sèrie), minisèrie televisiva de la BBC realitzada el 1984 dirigida per Leonard Lewis