OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A la recerca del mapa perdut

A la recerca del mapa perdut (títol original en neerlandès, Zeppos - Het Mercatorspoor) és una pel·lícula familiar i d'aventures flamenca del 2022 dirigida per Douglas Boswell. S'ha doblat al català.
El guió va ser escrit per Wouter Van Haver, inspirat en el personatge del capità Zeppos de la sèrie juvenil de Louis De Groof.
Els papers principals de la pel·lícula són interpretats per Carry Goossens, Nathan Naenen i Britt Scholte. Altres papers inclouen Koen De Bouw, Nora Gharib i Carlos Schram.

## Sinopsi

El geek tecnològic Benjamin Kurrel (Natan Naenen) rep el llegat del seu pare desaparegut Ben Kurrel, inclòs un llibre antic, en el seu divuitè aniversari. Li regala a l'Slien (Britt Scholte) de qui està secretament enamorat. Sense voler, llavors acaben en una aventura.
Sembla que el llibre va pertànyer una vegada al cartògraf Gerardus Mercator. De camí es troben amb el capità Zeppos (Carry Goossens), que ha treballat amb el pare desaparegut. Junts segueixen el rastre secret deixat per Mercator segles enrere, però un adversari despietat (Koen De Bouw) intenta impedir que desvelin el misteri. En la recerca, en Benjamin també s'enfronta als seus orígens.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge |
| Carry Goossens | Capità Zeppos |
| Nathan Naenen | Benjamin Kurrel |
| Britt Scholte | Slien Sleyp |
| Koen De Bouw | Victor Barral |
| Nora Gharib | Monica |
| Carlos Schram | Raf |

## Referències

* ↑ «BEKIJK - Carry Goossens als de legendarische Kapitein Zeppos, die tot leven komt in avonturenfilm». vrtnws.be, 02-12-2021. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ «Opnames ‘Zeppos - Het Mercatorspoor’ zijn gestart». Eyeworks Film & TV Drama, 17-06-2021. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ A la recerca del mapa perdut a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «A la recerca del mapa perdut». ésAdir. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ Plannen voor film rond Kapitein Zeppos, De Standaard, 17 januari 2008
* ↑ «Kapitein Zeppos-film krijgt trailer en poster». Vertigo, 02-12-2021. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ Kapitein Zeppos-film heeft nu ook een titel, Het Nieuwsblad, 7 maart 2020

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Heterostilia

L'heterostilia és una forma única de polimorfisme morfològic en les flors de certes espècies que, com a mecanisme, impedeix l'autofecundació de cada flor. En les espècies heterostíliques hi ha dos o tres tipus de flors (anomenades morfs). En una planta individual, cadascuna de les flors comparteixen el mateix morf. Aquests morfs difereixen qualitativament entre si en les longituds dels pistils i dels filaments dels estams. El fenotip per a cada morf està genèticament determinat. Quan una espècie presenta dos morfs florals es denomina distílica. En un dels morfs, anomenat Pin, els estams són curts i els pistils llargs. En l'altre morf, anomenat Thrum, els estams són llargs i els pistils curts. Les espècies del gènere Prímula són possiblement l'exemple més conegut de flors heteromòrfica i el mecanisme reproductiu que aquestes espècies posseeixen ha atret considerable atenció entre botànics, genetistes i evolucionistes, incloent a Charles Darwin, ja l'any 1862. Gairebé totes les espècies heterostíliques presenten autoincompatibilitat (AI). Els loci responsables de l'AI en aquestes espècies estan estretament lligats amb aquells gens responsables del polimorfisme floral, pel que ambdós caràcters s'hereten en forma conjunta. La distilia està determinada un sol gen amb dos al·lels, la tristilia per dos gens amb dos al·lels cada un. En les espècies que presenten heterostilia existeix un mecanisme diferent d'AI denominat autoincompatibilitat heteromòrfica. Aquest mecanisme probablement no es trobi relacionat evolutivament amb els sistemes d'incompatibilitat homomòrfica.

## Referències

* ↑ Darwin, C. R. 1862. On the two forms, or dimorphic condition, in the species of Primula, and on their remarkable sexual relations. Journal of the Proceedings of the Linnean Society of London (Botany) 6: 77-96. Reimpresión del trabajo original
* ↑ Ganders, F. R. (1979). "The biology of heterostyly." New Zealand Journal of Botany 17: 607-635.
# Mercado de la Merced

El Mercado de la Merced és un mercat que es troba en l'extrem orient del centre històric de la Ciutat de Mèxic i és considerat el major mercat minorista d'aliments tradicionals de tota la ciutat. La zona en què està situat, també dita barrio de la Merced, ha estat sinònim d'activitat comercial des de principis del període de la Colònia, quan van arribar comerciants d'altres parts de la Nova Espanya. En una època, gairebé tot el barri estava ple de llocs de mercat i en la dècada de 1860 es va decidir construir un mercat permanent en els terrenys de l'antic Convent de la Mercè. En la primera meitat del segle xx, aquest mercat va ser el principal mercat majorista per a tota la ciutat. Va deixar de ser-ho quan es va crear un mercat central de proveïments durant la dècada de 1980, però la Mercè continua sent el major mercat minorista tradicional. Es pot entrar al mercat a través de l'entrada de l'estació del metro Mercè, de la línia 1 del Metre de la Ciutat de Mèxic.

## Referències

* ↑ «La Merced». Frommers Guides. [Consulta: 26 gener 2011].
* ↑ Barranco Chavarría, Alberto «La Merced: Siglos de Comerico». Ciudadanos en Red [Consulta: 26 gener 2011].
# Cal Salat (Estaràs)

Cal Salat és una masia del poble de Gàver, al municipi d'Estaràs inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas situat a l'altre costat de la carretera LV- 1005 de Sant Guim de Freixenet a Estaràs, davant del poble de Gàver i fora del nucli del poble. L'edifici se'ns presenta voltat de coberts i dependències d'ús agrícola i ramader, originàriament de planta rectangular, estructurada a partir de planta baixa, primer pis i golfes, ràfec de teula i maó que ressegueix tot el perímetre i coberta exterior a doble vessant. Posteriorment s'adossa un altre edifici pel seu costat dret, on destaquen unes espitlleres situades a la part superior.
A la façana principal hi ha la porta d'accés d'arc de mig punt adovellat i a ambdós costats se situa una finestra emmarcada amb grans carreus, característica comuna en totes les obertures de l'edifici. Per damunt se situa una triple balconada, sustentada per unes mènsules motllurades. Finalment, trobem quatre finestres amb ampit. L'edifici presenta un parament paredat, amb carreus situats als angles de les façanes, així com ja hem dit, en les estructures de les obertures.

## Història

L'edifici se situa al costat d'on neix el riu Sió i segons el seu propietari, l'edifici que s'adossa al primitiu pel costat dret correspondria a un antic molí, però no hi ha cap referència documental al respecte.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Salat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Freixes

«Freixes» té aquests significats:
* Freixes, plural de freixe, plantes amb flor dins la família oleàcia
* Clot dels Freixes, partida del municipi de Tremp (Pallars Jussà)
* Daniel Freixes i Melero (Barcelona, 1946), arquitecte català
* Fidel Freixes Folch (Llobera, 1951), ciclista
* Josep Maria Freixes i Cavallé (Valls, 1927 - 2004), empresari i industrial català
* Maria Antònia Freixes i Jover (Barcelona, 1915 - Naucalpan, Mèxic, 2006), administrativa i bibliotecària catalana
# Francisco Cruz Gutiérrez

Francisco Cruz Gutiérrez, més conegut com a Seisdedos (Benalup-Casas Viejas, 1861? - 11 de gener de 1933) fou un carboner i anarcosindicalista andalús.
El seu nom és lligat a la insurrecció de gener de 1933, i específicament als anomenats fets de Casas Viejas: a diferents zones d'Espanya els anarcosindicalistes de la CNT proclamaren el comunisme llibertari i l'acomiadament dels càrrecs locals.
Seisdedos, carboner de 72 anys, participà en els fets insurreccionals, especialment els esdevinguts a la zona de Casas Viejas. A aquest poble fou destituït el govern municipal, es redistribuí el menjar, s'abolí la propietat privada i atacaren la caserna local de la guàrdia civil. Quan la guàrdia d'assalt va irrompre a la vila per a reprimir la revolta, molts camperols i camperoles s'aixoplugaren a la casa de Seisdedos, que era poc més que una barraca de fang i palla. La policia no va dubtar en calar foc a la barraca: en l'incendi van morir cremats 22 camperols, entre ells el mateix Seisdedos i tota la seva família.
La seva mort el va fer un símbol de la lluita dels camperols anarquistes. Seisdedos també és citat en un tros d'una cançó del grup Barricada dedicat als fets de Casas Viejas:
    «Echad y hundid la casucha de Seisdedos/ y que acaben abrasados./ Cuatro días de agonía/ y después fusilados.», a Cançons contra la guerra

## Notes

* ↑ J. L. Gutiérrez Molina, Silva Cruz, María - "La libertaria" Arxivat 2014-12-25 a Wayback Machine., da Memoria Libertaria
* 1 2 Casas viejas (Barricada), a Canciones contra la guerra

## Referències

* Extret de l'article (italià) Francisco Cruz Gutierrez Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine. a l'anarcopèdia, editada sota llicència GNU.
# Francisco Cánovas Candel

Francisco Cánovas Candel (Santomera, 14 de maig de 1927 - 2 d'abril de 2016) fou un futbolista espanyol de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Destacà en categoria juvenil al club Imperio FC i a la selecció murciana del Frente de Juventudes. El Reial Múrcia es fixà en ell i el fitxà amb 18 anys, debutant més tard a primera divisió. Dues temporades després fou fitxat pel FC Barcelona, on romangué quatre temporades. Amb el Barcelona jugà 35 partits amistosos en els quals marcà 17 gols, cap d'ells oficial. Fou cedit successivament a Girona FC, CE Sabadell, Racing de Santander i UE Lleida. Posteriorment jugà dues temporades al Reial Valladolid i una a la UD Las Palmas, acabant la seva carrera novament a l'Imperio. Disputà un partit amb la selecció catalana l'any 1950.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Francisco Cánovas Candel». regmurcia.com. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Fitxa a ABJ». Agrupació Barça Jugadors. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Ayer en Las Corts». Mundo Deportivo, 09-04-1950.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Friedrichita

La friedrichita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor del professor Othmar Michael Friedrich (18 de desembre de 1902 - 12 de maig de 1991), de la Universitat Minera de Leoben, Àustria. Friedrich va dedicar la seva recerca gairebé íntegrament als jaciments de minerals dels Alps Orientals.

## Característiques

La friedrichita és una sulfosal de fórmula química Pb₅Cu₅Bi₇S$_{18}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1978, sent publicada per primera vegada un any més tard. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la friedrichita pertany a «02.H - Sulfosals de l'arquetip SnS, amb Cu, Ag, Fe, Sn i Pb» juntament amb els següents minerals: aikinita, gladita, hammarita, jaskolskiïta, krupkaïta, lindströmita, meneghinita, pekoïta, emilita, salzburgita, paarita, eclarita, giessenita, izoklakeïta, kobellita, tintinaïta, benavidesita, jamesonita, berryita, buckhornita, nagyagita, watkinsonita, museumita i litochlebita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Smithsonian.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Sedl, a Salzburg (Àustria), i ha estat descrita en uns pocs jaciments d'Europa, Amèrica i Àsia.

## Referències

* ↑ «Friedrichite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 maig 2021].
# Friedrich von Wurmb

El baró Friedrich von Wurmb (*Turíngia, 1742 - Batàvia, 1781) va ser un naturalista alemany.
Va ser un dels fundadors de la colònia alemanya de Batàvia.
Va ser amic del científic neerlandès Johan Maurits Mohr (1716–1775) actiu a Indonèsia.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaqços externs

«Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Font de Trens

La Font de Trens és una font del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situada a 648 metres d'altitud, en el sector central-meridional del terme, a prop i a ponent de la masia de Trens i a la dreta de la capçalera del torrent de la Font de Trens. La font és prou abundant per omplir una bassa i regar els horts de la masia, estesos als peus de la font, al costat de migdia.

## Enllaços externs

* La Font de Trens en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font de Teixonelles

La Font de Teixonelles és una font del terme municipal de Sarroca de Bellera (antic terme ribagorçà de Benés, del Pallars Jussà, dins del territori del poble de Sas.
Està situada a 1.782 m d'altitud, a l'extrem occidental del terme, al nord-est de Sas i al sud-est d'Erta, a prop del termenal amb el Pont de Suert (antic terme de Benés). És al vessant sud-oest del Tossal del Cogomar i de la Selva Escura.

## Referències

* ↑ «Font de Teixonelles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Font de Teixonelles». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Formació de Laramie

La formació de Laramie és una formació geològica del Cretaci, anomenada per Clarence King l'any 1876 per les exposicions al nord-est del Colorado, als Estats Units d'Amèrica.

## Fauna

Llistat de fòssils (dades de Carpenter 1979; Hutchinson i Holroyd 2003)
* Chondrichthyes
* Hybodontoidea
* Lonchidiidae
* Lonchidion selachos
* Orectolobiformes
* Ginglymostomatidae
* Squatirhina americana
* Rajiformes
* Rhinobatidae
* Myledaphus bipartitus
* Sclerorhynchidae
* Ischyriza cf. I. avonicola
* Osteichthys
* Lepisosteiformes
* Lepisosteidae
* Astracosteus occidentalis
* Amiiformes
* Amiidae
* Amia sp.
* Amphibia
* Urodela
* Scapherpetontidae
* Scapherpeton tectum
* Lisserpeton bairdi
* Prosirenidae
* Albanerpeton sp.
* Batrachosauroididae
* Opisthotriton kayi
* Reptilia
* Chelonia
* Pleurosternidae
* Compsemys victa
* Baenidae
* Plesiobaena cf. P. antique
* Adocidae
* Adocus sp.
* Nanhsiungchelyidae
* Basilemys cf. B. sinuosa
* Trionychidae
* Helopanoplia cf. H. distincta
* Squamata
* Anguidae
* Odaxosaurus piger
* Crocodylia
* Borealosuchus? sp.
* Dinosauria
* Theropoda
* Dromaeosauridae
* Dromaeosaurus sp.
* Tyrannosauridae
* Tyrannosaurus rex
* Ornithischia
* Thescelosauridae
* Thescelosaurus sp.
* Hadrosauridae
* cf. Edmontosaurus sp.
* Ceratopsidae
* Triceratops horridus
* Cf. Torosaurus sp.
* Ceratopsipes goldenensis (ichno fossil)
* Ankylosauria
* Nodosauridae
* cf. Edmontonia sp.
* Mammalia
* Multituberculata
* Neoplagiaulacidae
* cf. Mesodma sp.
* Cimolodontidae
* Meniscoessus sp.
* Eutheria
* Leptictidae
* Gypsonictops sp.

## Referències

* ↑ King, C. 1876. Report of the Geological Exploration of the Fortieth Parallel. U.S.Geographical and Geological Survey.
* ↑ Carpenter, K. and Young, B. 2002. Late Cretaceous dinosaurs from the Denver Basin, Colorado. In K.R. Johnson, R.G. Raynolds and M.L. Reynolds (eds), Paleontology and Stratigraphy of Laramide Strata in the Denver Basin, Pt. I., Rocky Mountain Geology 37:237-254.
# Fontenotte

Fontenotte és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 53 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Fontenotte era de 53 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 25 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 23 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 22 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Fontenotte el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 31 persones, 22 eren actives i 9 eren inactives. De les 22 persones actives 21 estaven ocupades (12 homes i 9 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 9 persones inactives 4 estaven jubilades i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Fontenotte a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Fontenotte a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Forn de Manelet de la Curra

El forn de Manelet de la Curra és un habitatge d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa ha estat força reformada, tot i que conserva l'estil propi de l'anomenada arquitectura popular. Consta de dues plantes i golfes. Les obertures són petites, tot i que les de les golfes són força grans en contrast amb la resta. Conserva un finestral amb balcó de fusta i fusteries de finestrons amb zones mínimes d'acristallament.
La porta d'entrada és d'arc de mig punt adovellat, tot i que es conserva mig tapiat per rajoles. Hi ha una altra porta oberta recentment. El parament combina peces de carreu amb pedres poc treballades. La coberta és a una vessant i feta amb fusta i teula àrab. Els contorns de les obertures són emblanquinats.

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Horta de Sant Joan

## Referències

* 1 2 «Forn de Manelet de la Curra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Fuentelahiguera de Albatages

Fuentelahiguera de Albatages és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 209 | 144 | 145 | 156 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Fülöppita

La fülöppita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la plagionita. Rep el nom pel doctor Bela Fülöpp, (1863-1938) advocat, estadista i col·leccionista de minerals hongarès i patró al Museu Nacional Hongarès, que va enviar el mineral per a la seva descripció.

## Característiques

La fülöppita és una sulfosal de fórmula química Pb₃Sb₈S$_{15}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fülöppita pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Dealul Crucii, a Baia Mare (Maramureș, Romania). També ha estat descrita a diversos punts d'Europa, Àsia i Amèrica.

## Referències

* ↑ «Fülöppite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 maig 2021].
# Gai Minuci Augurí

Gai Minuci Augurí (Caius Minucius Augurinus) va ser un magistrat romà. Formava part de la família Augurí, una branca de la gens Minúcia.
Va ser escollit tribú de la plebs l'any 187 aC. Va imposar una multa a Luci Corneli Escipió Asiàtic el Vell i li va demanar que donés garanties (praedes) de què la pagaria, però Escipió va refusar fer-ho, i Augurí va ordenar el seu empresonament. No obstant la mesura va ser vetada pel seu col·lega Tiberius Sempronius Gracchus, el pare dels Gracs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 420.
# Gai Valeri Flac (sacerdot)

Gai Valeri Flac (en llatí Caius Valerius P. F. L. N. Flaccus) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Formava part de la gens Valèria, una antiga gens romana d'origen sabí, i portava el cognomen de Flac.
En contra de la seva voluntat, va ser nomenat flamen dialis l'any 209 aC pel pontífex màxim Publi Licini Cras. Era un jove de caràcter dissolut i per això era marginat per la seva família. Però el nomenament de flamen va canviar la seva conducta i va dedicar-se plenament a l'exercici de les seves funcions, respectant i fent respectar la religió de tal manera que va ser admès al senat. L'any 199 aC va ser escollit edil curul, però no va poder prendre possessió del càrrec, ja que era flamen dialis i el va substituir el seu germà Luci Valeri Flac que en aquell moment era pretor.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 158.
# Francisco Travesedo Melgares

Francisco Travesedo Melgares (Madrid, 3 d'octubre de 1786 - 17 de gener de 1861) fou un matemàtic espanyol, acadèmic fundador de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

En 1805 va obtenir la càtedra de matemàtiques a la Reial Casa de Cavallers Patges, però no li deixaren ocupar-la en considera-lo massa jove. Aleshores ingressà en l'Escola d'Enginyers de Camins, però l'esclat de la guerra del francès provocà el tancament de l'escola. Des de 1812 va donar classes de matemàtiques a casa seva i en 1818 obtingué la càtedra de matemàtiques a la Reial Casa de Cavallers Patges, que va ocupar fins a la seva jubilació en 1857 i va col·laborar amb José Rebollo Morales en la traducció al castellà del tractat de matemàtiques de Silvestre Lacroix.
En 1821 també fou professor a l'Escola d'Enginyers de Camins, però el 1823, en caure el trienni liberal, en fou expulsat. En 1835 fou nomenat professor de matemàtiques a l'Institut San Isidro de Madrid, del que en serà director entre 1837 i 1841. En 1836 se li oferí la càtedra de matemàtiques a l'Escola d'Enginyers, però va declinar l'oferiment. En 1845 va obtenir la càtedra de càlcul infinitesimal i després de càlculs sublimes de la Universitat Central de Madrid. En 1847 fou un dels acadèmics fundadors de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, de la que també en fou el primer tresorer.

## Referències

* ↑ Francisco Travesedo Melgares a mcnbiografias
* ↑ Francisco Travesedo Melgares al Centro Virtual de divulgación de las matemáticas
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine. al web de la RAC