OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Valverde de Alcalá

Valverde de Alcalá és un municipi de la comunitat autònoma de Madrid.

## Història

Es desconeix l'època de fundació de Valverde encara que existeix la tradició que antigament es va dir Quejo. En realitat aquest nom de Quejo correspon a una àrea despoblada situada a uns 3 km a l'Est de Pozuelo. Segons la tradició, una pesta va obligar a la població a abandonar aquest lloc per a traslladar-se fins al seu actual emplaçament.
La primera referència històrica sobre Valverde la tenim en l'any 1129 en el qual el rei Alfons VII de Castella i el seu emmanilla Berenguela donen a l'arquebisbat de Toledo la vila d'Alcalá i les seves "..viles, llogarets, com pertany al real dret". A partir d'aquest moment són constants les referències a Valverde com territori pertanyent a l'Alfoz Complutense, compost per vint-i-cinc llogarets. Aquest règim de comunitat va acabar 1564, any en el qual Valverde va passar a adquirir la categoria de vila eximida. D'aquesta manera la comunitat de vila i terra d'Alcalá va deixar pas d'a mitjan s. XVI a la "comuna de les vint-i-cinc viles". Gràcies a les Relacions Topogràfiques de Felip II, redactades en l'última cambra del s. XVI, posseïm una abundant i detallada descripció de la vila en aquesta època. Pertanyia al regne i arquebisbat de Toledo, a la comarca i govern d'Alcalá i a la chancillería de Valladolid. Després d'una descripció dels seus límits geogràfics i la seva orografia, s'indica que és una població agrícola que produïx pa, va venir, oli i cànem i que hi ha una petita devesa on es cria bestiar oví. En total tenia cinquanta-sis cases i seixanta veïns (entre 240 i 300 habitants) que es dedicaven tots a l'agricultura.
# Valeria Horatia de tribunis plebis

Valeria Horatia de tribunis plebis va ser una llei establerta l'any 449 aC per Luci Valeri Potit i el seu col·lega al consolat Marc Horaci Barbat, que establia la inviolabilitat dels tribuns de la plebs, els edils, els jutges (precedents dels pretors), els decemvirs, una magistratura abolida poc abans, però que podia tornar a ser nomenada en el futur, i que tot aquell que els fes mal, fos sacrificat a Júpiter i la seva família dedicada a Ceres.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 164-165 [Consulta: 16 abril 2022].
# Vall de la Valiella

La vall de la Valiella (dita també el Clot de la Valiella) és una petita vall lateral de la vall del Cardener a la Vall de Lord.
D'orientació E-W, té la capçalera al Coll dels Llengots (1.053,1 m. d'altitud) i acaba al Cardener (actualment a l'embassament de la Llosa del Cavall) a l'alçada del punt quilomètric 18,8 de la carretera de Solsona a Sant Llorenç de Morunys per la Llosa del Cavall, just abans que aquesta entri al túnel que a l'altra banda del qual comença el viaducte de Vall-llonga.
La solana de la vall està constituïda pels cingles dels Llengots i l'obaga pel vessant nord del Tossal de les Cases de Posada. Té una longitud d'1,3 km i una extensió d'aproximadament 72 ha i és recorreguda per la rasa de la Valiella. El punt més alt de la vall és el Tossal del Bisbe.

## Municipis

Una franja de 21,5 ha de la banda oriental de la vall pertanyen al terme municipal de Navès i més concretament, a l'entitat de població de les Cases de Posada. La resta pertany al municipi de Guixers (entitat de població de Castelltort).

## Poblament

En tota la vall només s'hi bastí la masia de la Valiella que actualment es troba enrunada.

## Fonts

   * Mapa digital de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
   * La Vall de Lord i el seu entorn - Jaume Fruitós i Sayol Fitxa bibliogràfica
   * Masies del Solsonès - A. Bach - Consell Comarcal del Solsonès, 1995

## Referències

* ↑ Al Mapa de l'ICC hi consta com a Valielles (vegeu-ho aquí), toponim, però, que no coincideix amb l'emprat per la gent de la contrada que ni pel que apareix en la documentació parroquial que es correspon amb l'emprat en aquest article
# Vall de la Bekaa

La vall de la Bekaa, Baka o Beka (àrab: وادي البقاع, wādī al-Biqāʿ) és una plana o vall allargada al Líban, d'una altura mitjana de 1.000 metres que s'estén entre les cadenes muntanyoses del Líban i l'Antilíban. Fou el territori que els grecs van anomenar inicialment Koilè Syria (Síria Buida, Celesíria), que després es va donar al Líban i Palestina. Està regada parcialment per l'Orontes i pel Litani. El clima converteix el territori en una estepa semiàrida, però on hi ha força fonts i oasis, i fins i tot alguna depressió pantanosa. La seva població és musulmana i de majoria xiïta, especialment al nord; hi ha algunes ciutats cristianes com Zahle, i els drusos viuen al sud de la regió.
Ja fou un graner durant el domini romà. Sota els àrabs, fou un dels districtes més rics del djund de Damasc i després de tota la província. Els omeies van tenir una residència a Ayn al-Djarr; la capital sota els mamelucs era Karak Nuh, i la vila principal moderna és Zahlé. La ciutat més important històricament és Baalbek, que va perdre la seva importància sota els mamelucs; sota els otomans, Baalbek fou una nihaya o subprovíncia, i la Bekaa en conjunt estava formada per dues províncies (wilaya): Bika al-Balabakki i Bika al-Azizi.
Modernament, la Bekaa forma la governació de la Bekaa al Líban, país al qual aporta el 40% de les terres de cultiu, i la seva capital és Zahlé, ciutat de majoria cristiana. Anjar, a la part oriental de la plana, és de majoria armènia. Ciutat cristiana és també l'antiga capital libanesa, Dayr al-Ahmar.
# Vall de la Murta

La vall de la Murta és una vall situada al terme municipal d'Alzira (la Ribera Alta, País Valencià). Forma part del Paratge Natural Municipal de la Murta i la Casella.
La vall, entre les serres del Cavall Bernat pel nord i de la Murta pel sud, s'obri cap al nord-oest i està flanquejada per imponents cresteries i cims com el Cavall Bernat (587 metres), la Creu del Cardenal (542 metres) o les Orelles de l'Asse (548 metres) pel nord. La serra de la Murta presenta altures més modestes que no superen els 350 metres sobre el nivell del mar i que la separen de la vall de la Casella amb qui forma una unitat geogràfica ben reconeguda i protegida sota la figura de Paratge Natural Municipal des de l'any 2004.
El barranc de la Murta drena la vall des del seu naixement des de la capçalera de la vall, replegant els tributs de petits barrancs i rieres com el del del Pont dels Oms, del Pou, de Racó de les Vinyes, de la Rabosa i de Patxorra. El barranc abandona la vall rodejat de camps de tarongers en direcció a la seua desembocadura al riu Xúquer.
La Murta es troba sotmesa a un microclima molt favorable, amb temperatures suaus i un elevat grau d'humitat, que li permeten atresorar un gran nombre d'espècies vegetals de valor endèmic. La riquesa de les seues terres també ha afavorit l'assentament agrícola i la seua explotació com testimonia el Monestir de Santa Maria de la Murta (del segle xvi).

## Vegeu també

* Paratge Natural Municipal de la Murta i la Casella
* Monestir de la Murta
* Serra de Corbera
* Serra de les Agulles
* Cavall Bernat

## Referències

* ↑ «Característiques generals - Parajes Naturales Municipales - Generalitat Valenciana». [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ Redacció. «Naiximent i desembocadura del barranc de la Murta / Salvador Iñigo» (en castellà), 08-04-2020. Arxivat de l'original el 2023-04-08. [Consulta: 3 abril 2023].
# Tàngara de coroneta robí

La tàngara de coroneta robí (Tachyphonus coronatus) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc i vegetació secundària de les terres baixes al sud-est del Brasil, sud-est de Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Tàngara de coroneta robí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Tàngara de dors olivaci

La tàngara de dors olivaci (Mitrospingus oleagineus) és un ocell de la família dels mitrospíngids (Mitrospingidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial del sud-est de Veneçuela, oest de Guyana i nord del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tàngara de dors olivaci». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Varvàrovka

«Varvàrovka» té aquests significats:
* Varvàrovka (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Varvàrivka (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
# Varya (cràter)

Varya és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 14,3 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim rus, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Varya». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Unitat perifèrica de Trícala

La unitat perifèrica de Trícala (en grec: Νομός Τρικάλων) és una unitat perifèrica de Grècia. La capital és Trícala, al nord-oest de Tessàlia, i inclou els monestirs de Kalampaka i Meteora, es troba al nord-oest d'Atenes, i es divideix en dues regions: Kalampaka i Trícala. Correspon a l'antiga prefectura de Trícala.

## Municipis

| Nom | YPES code | Capital | Codi postal | Prefix telefònic |
| Aithikes | 4801 | Elati | 420 32 | 24340-71 |
| Khàsia | 4826 | Asprokklisia | 422 00 | 24320-95 |
| Estiaiotida | 4805 | Megalochori | 421 00 | 24310-71 |
| Faloreia | 4824 | Kefalovryso | 421 00 | 24310-85 |
| Farkadona | 4825 | | 420 31 | 24330-2 |
| Gomfoi | 4804 | Lygaria | 421 00 | 24310-62 |
| Kalambaka | 4806 | | 422 00 | 24320-2 |
| Kallidendro | 4807 | Valtino | 421 00 | 24310-94 |
| Kastania | 4808 | | 420 36 | 24320-88 |
| Kleinos | 4809 | | 422 00 | 24320-31 |
| Koziakas | 4810 | Prinos | 421 00 | 24310-93 |
| Malakasi | 4811 | Panagia | 422 00 | 24320-71 |
| Megala Kalyvia | 4812 | | 420 30 | 24310-43 |
| Oichalia | 4815 | | 423 00 | 24330-31 |
| Paliokastro | 4816 | Palaiopyrgos | 421 00 | 24310-87 |
| Paralithaioi | 4817 | Rizoma | 421 00 | 24310-96 |
| Pelinnaioi | 4818 | Taxiarches | 421 00 | 24310-53 |
| Pialeia | 4819 | Fiki | 421 00 | 24310-52 |
| Pyli | 4820 | | 420 32 | 24340-2 |
| Pynda | 4821 | Stournaraiika | 420 32 | 24340-93 |
| Trícala | 4822 | | 421 00 | 24310-2 à 4 |
| Tymfaia | 4823 | Koniskos | 422 00 | 24320-92 |
| Vasiliki | 4803 | | 422 00 | 24320-91 |
| Aspropotamos | 4802 | Kallirroi | 421 00 | 24310-7 |
| Myrofyllo | 4813 | | 420 33 | 24340-31 |
| Neraida | 4814 | | 420 37 | 24340-3 et -7 |
# Unitat perifèrica de Xanthi

La unitat perifèrica de Xanthi (en grec: Nομός Ξάνθης) és una unitat perifèrica grega que es troba a la perifèria de Macedònia Oriental i Tràcia. Correspon a l'antiga prefectura de Xanthi.

## Municipis

| Municipi | Codi YPES | Capital | Codi postal | Prefix tel. |
| Abdera | 3901 | | 670 61 | 25410-5 |
| Miki | 3905 | | 671 00 | 25410-2 à 7 |
| Stavrupoli | 3909 | | 670 52 | 25420-2 |
| Topeiros | 3910 | Evlalo | 672 00 | 25410-4 |
| Vistonida | 3902 | Genisea | 670 64 | 25410-8 |
| Xanthi | 3906 | | 671 00 | 25410-2 à 7 |
| Kotili | 3904 | | 673 00 | 25540-2 |
| Satres | 3907 | | 673 00 | 25540-2 |
| Selero | 3908 | | 671 00 | 25410-2 |
| Thermes | 3903 | | 673 00 | 25540-2 |
# Unitat perifèrica de la Ftiòtida

La unitat perifèrica de la Ftiòtida (en grec: Φθιώτιδα) és una unitat perifèrica de Grècia, a la perifèria de Grècia Central, que correspon a l'antiga prefectura de Ftiòtida i a l'antiga regió de la Ftiòtida. La seva capital és Làmia, l'única gran ciutat de la Ftiòtida, que és un centre comercial i un nus de comunicacions. És una regió principalment agrícola, en la que s'hi conrea, sobretot, cotó, arròs i cereals. Està banyada pel riu Esperqueu.

## Divisió administrativa
### Divisió actual

Des de l'1 de gener de 2011, amb l'entrada en vigor del programa Cal·lícrates, les antigues prefectures van substituir-se per unitats perifèriques, que a la vegada es subdivideixen en municipis.
La Ftiòtida se subdivideix en sis municipis (numeració segons el mapa):
* Amfíklia-Elàtia (2)
* Domokós (3)
* Làmia (1)
* Lokroí (4)
* Makrakomi (5)
* Molos-Hàgios Konstandinos (6)
* Stilida (7)

### Divisió anterior (prefectures)

| Municipi | Codi d'YPES | Capital | Codi postal |
| Hàgios Georgios Tymfristou | 4901 | | 350 17 |
| Hàgios Konstantinos | 4902 | | 350 06 |
| Amfíklia | 4903 | | 350 02 |
| Atalanti | 4904 | | 352 00 |
| Dafnousia | 4906 | Livanates | 350 07 |
| Domokos | 4907 | | 350 10 |
| Echinaioi | 4909 | Raches | 353 00 |
| Elàtia | 4908 | | 350 04 |
| Gorgopotamos | 4905 | Moschochori | 351 00 |
| Kamena Vourla | 4911 | | 350 08 |
| Làmia | 4912 | | 351 00 |
| Leianokladi | 4913 | | 351 00 |
| Makrakomi | 4914 | | 350 11 |
| Malesina | 4915 | | 350 01 |
| Molos | 4916 | | 350 09 |
| Opountia | 4918 | Martino | 350 05 |
| Pelasgia | 4920 | | 350 13 |
| Spercheiada | 4921 | | 350 03 |
| Stylida | 4922 | | 353 00 |
| Thessaliotida | 4910 | Neo Monastirio | 351 00 |
| Tithorea | 4923 | Kato Tithorea | 350 15 |
| Xyniada | 4917 | Omvriaki | 350 10 |
| Ypati | 4925 | | 350 16 |
| Pavliani | 4919 | | 351 00 |
| Tymfristos | 4924 | | 350 17 |

## Referències

* ↑ «Unitat perifèrica de la Ftiòtida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ PDF

## Vegeu també

* Prefectures de Grècia
* Unitats perifèriques de Grècia
# Unitat perifèrica del Pireu

La unitat perifèrica del Pireu (en grec: Περιφερειακή ενότητα Πειραιώς) és una unitat perifèrica de Grècia que corresponia a una part de la prefectura del Pireu. Des del 2011 forma part de la perifèria d'Àtica i s'estén per la part sud-occidental de la zona urbana d'Atenes.

## Vegeu també

* Unitats perifèriques de Grècia
* Prefectures de Grècia
# Marta Canella Rodríguez

Marta Canella Rodríguez (Baiona, 27 de febrer de 1995) és una jugadora de basquetbol gallega.
Escorta, es formà al planter del Reial Club Celta, amb el qual debutà a les competicions estatals amb disset anys. A la Lliga Femenina 2 jugà amb el Club Deportivo Baloncesto Aros (2016-19) i el Club Bàsquet Santfeliuenc (2019-23), amb el qual guanyà la primera Lliga Femenina Challenge la temporada 2021-22 i suposà l'ascens a la primera divisió de la Lliga Femenina. L'any següent aconseguí arribar a les semifinals de la Lliga amb el Barça CBS i fou escollida jugadora revelació de la temporada. El maig de 2023 fitxà per l'Uni Girona Club de Bàsquet. Ha sigut internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, proclamant-se campiona d'Europa sub-20 (2015). Amb l'absoluta ha jugat internacionalment en dues ocasions, participant al Pre-Europeu de 2022. També ha competit en la modalitat de 3x3, guanyant el Campionat d'Europa de 2021, juntament amb Vega Gimeno, Sandra Ygueravide i Aitana Cuevas.

## Referències

* ↑ «J.22: Marta Canella, la MVP campeona de Europa» (en castellà). FEB, 12-03-2018. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ Rodríguez Vigo, Raúl. «Marta Canella, primera renovación en el Celta femenino» (en castellà). El Faro de Vigo, 27-06-2015. [Consulta: 14 juny 2023].
* ↑ «La baionesa Marta Canella, nueva jugadora del Girona» (en castellà). La Voz de Galicia, 20-05-2023. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ «Marta Canella deja el Barça CBS después de cuatro temporadas» (en castellà). Mundo Deportivo, 11-05-2023. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ «Un 3x3 femenino de oro» (en castellà). Telemadrid, 19-09-2021. [Consulta: 14 juny 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Marta Canella Rodríguez - FEB
* Fitxa de Marta Canella Rodríguez - Selección Femenina Absoluta
# Verd de París

El verd de París és un compost inorgànic, amb més precisió conegut sota el nom de coure (II) acetoarsenit. És una pols cristal·lina de color verd maragda altament tòxica. que s'ha usat com rodenticida i insecticida, i també és un pigment, malgrat la seva toxicitat. També es fa servir com colorant blau en pirotècnia. El seu color varia de blau verdós pàl·lid (quan està finament molt) a verd fosc (sense moldre).

## Preparació

Va ser preparat primer cap a l'any 1814.
El verd París es prepara combinant acetat de coure (II) i triòxid arsènic.

## Usos

El verd de París es va fer servir per matar rates a les clavequeres de París i d'això li ve el nom. A Amèrica, i a tot arreu, es va fer servir com insecticida cap a 1900 i es barrejava amb arseniat de plom. A la dècada de 1940 es va utilitzar ruixat des d'avions per combatre la malària. Va ser un pigment popular per usar-lo en la pintura dels vaixells contra els percebes que s'hi fixen. El seu ús com insecticida va acabar quan arribà el DDT que és menys tòxic. Com a pigment el verd de París va ser popular entre els pintors artístics donant un color base anomenat verd maragda encara no superat pels pigments moderns. Va ser el pigment preferit de Cézanne i domina en moltes de les seves obres. També el feia servir van Gogh. Cézanne desenvolupà una diabetis severa producte de l'enverinament amb arsènic i també la ceguesa de Monet i els trastorns neurològics de Van Gogh és probable que hi estiguin relacionats a la vegada que amb l'ús de pigments basats en mercuri.

## Pigments relacionats

Compostos naturals similars són els minerals Calcofil·lita Cu$_{18}$Al₂(AsO₄)₃(SO₄)₃(OH)$_{27}$·36(H₂O), Conicalcita CaCu(AsO₄)(OH), Cornubita Cu₅(AsO₄)₂(OH)₄·(H₂O), Cornwal·lita Cu₅(AsO₄)₂(OH)₄·(H₂O), and Liroconita Cu₂Al(AsO₄)(OH)₄·4(H₂O). Tenen colors que van del blau verdós al verd grogós.

## Referències

* ↑ «Hazardous Substance Fact Sheet». NJ Dept. of Health and Senior Services.
* ↑ «How to Use Copper in Pyro Star Compositions to Create Blue Fireworks Stars». Skylighter.
* ↑ "H.Wayne Richardson, "Copper Compounds" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry 2005, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a07_567
* ↑ Justin M. Andrews, Sc. D. «PREVENTIVE MEDICINE IN WORLD WAR II, CHAPTER V. North Africa, Italy, and the Islands of the Mediterranean» p. 281. WASHINGTON, D.C. USA: OFFICE OF THE SURGEON GENERAL, DEPARTMENT OF THE ARMY, 1963. Arxivat de l'original el 2019-10-09. [Consulta: 30 setembre 2008].

## Enllaços externs

* Case Studies in Environmental Medicine - Arsenic Toxicity
* How Emerald green is made
* National Pollutant Inventory - Copper and compounds fact sheet Arxivat 2008-03-02 a Wayback Machine.
# Te Umanibong

Te Umanibong o museu Cultural de Kiribati és un museu a Bikenibeu, a Tarawa, Kiribati. Mostra tota mena d'objectes de significat històric i cultural pel país.

## Referències

* ↑ Kiribati National Tourism Office Arxivat 2008-03-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Pollimyrus plagiostoma

Pollimyrus plagiostoma és una espècie de peix de nas d'elefant de la família Mormyridae present en diverses conques hidrogràfiques a l'Àfrica, entre elles els que alimenten el riu Congo. És nativa de la República Centreafricana i la República democràtica del Congo. Pot arribar a una grandària aproximada de 8,6 cm.
Respecte a l'estat de conservació, es pot indicar que d'acord amb la UICN, aquesta espècie pot catalogar-se en la categoria «Risc mínim (LC)».

## Referències

* ↑ Gosse, J.-P. (1984). Mormyridae. p. 63-122. En J. Daget, J.-P. Gosse y D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). (en anglès) ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* 1 2 Moelants, T. «Cyphomyrus plagiostoma» (en anglès). IUCN 2011. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2011.2., 2010. [Consulta: 2 març 2013].
* ↑ Boulenger, G.A. (1898). Matériaux pour la faune du Congo. Poissons nouveaux du Congo. Première partie: Mormyres. (en francès) Ann. Mus. Congo, Zool. (1), I(1):1-20.

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce; Facey. The diversity of fishes (en anglès). Malden, Massachusetts: Blackwell Science, 1997.
* Moyle, Peter B.; Cech, Joseph J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Upper Saddle River, Nova Jersey: Prentice-Hall, 2000.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, Alwyne. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Londres: Macdonald, 1985.

## Enllaços externs

* "Pollimyrus plagiostoma". FishBase. Ed. Rainer Froese i Daniel Pauly. març del 2013. N.p.: FishBase, 2013.
# Barbat

Barbat (en llatí Barbatus) era un cognomen utilitzat per la gens Horàcia.
Va ser també un dels sobrenoms de Publi Corneli Escipió cònsol l'any 328 aC, de Tit Quint Capitolí Barbat I, cònsol el 421 aC, Tit Quint Capitolí Barbat II, tribú amb potestat consolar el 405 aC, i de Marc Valeri Messal·la Barbat Appià cònsol l'any 12 aC.
Altre personatges que van portar el cognomen Barbat van ser:
* Marc Horaci Barbat, cònsol romà.
* Luci Horaci Barbat, tribú amb poder consolar l'any 425 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 461.
# La Libertad (Pontevedra)

La Libertad, subtitulat en principi Órgano del Partido Republicano de la Provincia i més tard Semanario Republicano Radical fou un setmanari editat a Pontevedra entre 1906 i 1931.
Continuà la línia de La Acción. Aparegué el 5 de març de 1906. D'orientació republicana lerrouxista, el diari es qualificava com a defensor del sistema republicà i de l'estructuració federal de l'Estat. Foren els seus directors Celestino Poza Cobas, José Juncal Verdulla (1907), Joaquín Poza Cobas (des de 1908) i Joaquín Poza Juncal (en les últimes èpoques). A partir d'octubre de 1908 apareix com a propietari Joaquín Poza Cobas, que ja era el seu administrador en 1907. Entre els seus col·laboradors figurava Eusebio Alonso Vieites. El periòdic s'imprimia a la impremta de Joaquín Poza Cobas, i tenia un tiratge de 500 exemplars.

## Bibliografia

* Pereira Martínez, Carlos «A Familia Poza: Un exemplo de republicanismo e librepensamento en Pontevedra». Anuario Brigantino, 27, 2004 [Consulta: 28 agost 2012].

### Enllaços externs

* Fitxa alCSBG
# Boio

Boio o Boeo (en grec antic Βοιώ) va ser una poeta nascuda a Delfos al segle IV aC.
Segons Pausànies era una dona de Delfos que, potser inspirada per Apol·lo, va compondre un himne a la seva ciutat on afirmava que l'oracle de Delfos va ser fundat pels hiperboris que van arribar amb Olen. Aquest era un endeví, músic i poeta que hauria estat el primer en dictar els oracles en hexàmetres dactílics. Pausànies també diu que en època històrica els delis cantaven himnes en honor de la deessa Ilitia, d'Hera i d'Acaia, que havien estat composts per Olen.
Climent d'Alexandria parla de Boio i diu que era cosmòloga. La Suda menciona el seu matrimoni. De vegades es confon Boio amb Boios, un personatge per altra banda poc conegut, a qui Ateneu de Naucratis atribueix un tractat sobre l'origen de les aus que va fer servir Ovidi. Ateneu esmenta una obra, aparentment un poema, amb el títol Ὀρνιθογονία, que sembla que relatava el mite dels humans convertits en ocells. Antoní Liberal li donà el nom de (Βοῖος).

## Referències

* 1 2 Pausànies. Descripció de Grècia. I, 18, 5; VIII, 21, 3; IX, 27,2
* 1 2 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Madrid: Trotta, 1997, p. 92. ISBN 8481641618.
* ↑ Climent d'Alexandria. Stromateis. I, 132, 3