OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Solana (Serinyà)

Can Solana és una masia de Serinyà (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular amb coberta a dues aigües. Consta de planta baixa, pis i golfes. Té nombroses obertures de mides i factures diverses. A la façana principal, orientada a sud, es troba la porta principal d'arc de mig punt amb grans dovelles, i també un pou circular adossat a la façana, d'una alçada que arriba fins al primer pis. Al primer pis de la façana oest hi ha una galeria d'obra composta per sis arcs. A la façana nord hi ha una estructura rectangular que podria ser el vestigi d'un antic forn, i s'observa també una finestra de llinda i impostes corbades d'estil gòtic. Tot l'aparell evidencia les successives reformes i remodelacions que ha patit l'edifici. Pel que fa a l'interior, cal destacar la profusió i varietat de cassetons que es troben als entrebigats, d'estils diferents, que correspondrien a diferents períodes constructius de la masia.

## Referències

* ↑ «Can Solana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Brubrú

El brubrú (Nilaus afer) és un ocell àmpliament distribuïda per l'Àfrica subsahariana. És l'únic representant del gènere Nilaus Swainson, 1827.

## Referències

* ↑ «Brubrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Ca la Magdalena

«Ca la Magdalena» té aquests significats:
* Ca la Magdalena (Ventalló), casa a l'Alt Empordà
* Ca la Magdalena (Amer), casa a la Selva
# Bruce Carey

Bruce Carey (Hamilton, 16 de novembre de 1876 - Hamilton, 8 de maig de 1960) va ser director de cor canadenc, baríton i educador musical.
Va començar la seva carrera a Hamilton, Ontario, on va fundar el "Cor Bach-Elgar" el 1905. Després de dirigir aquest conjunt durant disset anys, es va traslladar a Filadèlfia, Pennsilvània, als Estats Units, on va dirigir dos famosos cors: el Mendelssohn. Club i el cor Bach de Betlem.

## Vida i carrera

Nascut a Hamilton, (Ontario), Carey era d'una família destacada de músics canadencs. Va començar la seva formació musical al seu país natal amb J.E.P. Aldous (piano) i Elliott Haslam (cant). El 1900-1901 va estudiar a la "Guildhall School of Music" de Londres amb William Hayman Cummings i Albert Visetti.
Quan va tornar al Canadà el 1901, Carey va ocupar el càrrec de mestre de cor a diverses esglésies de Hamilton, Ontario fins al 1922. El 1905 va fundar el "Bach-Elgar Choir", que en fou el primer director fins al 1922. Del 1926 al 1934 va ser director del Mendelssohn Club de Filadèlfia, col·laborant sobretot freqüentment per a concerts amb Leopold Stokowski i lOrquestra de Filadèlfia. Del 1933 al 1938 va ser director del reconegut cor Bach de Betlem.
Carey va ser membre de la facultat i administrador del "Royal Hamilton College of Music" del 1907 al 1917. Va ser un dels 4 fundadors originals que va portar "Rotary" a Hamilton amb el "Rotary Club of Hamilton" oficial que es va formar el 23 de juny de 1913. Va ser supervisor de música del sistema d'escoles públiques de Hamilton del 1918 al 1922, període durant el qual també va impartir cursos d'estiu a la Universitat de Cornell. Del 1922 al 1943 va exercir de director de música vocal al "Girard College for Boys" de Filadèlfia. Després de la seva jubilació, el 1945, va fer la seva casa a Florida. Va morir a Hamilton, Ontario, el 1960, mentre visitava la seva família.

## Notes

* ↑ Wardrop, Patricia; Mullin, Elizabeth (10 May 2007). "Bruce Carey". The Canadian Encyclopedia. Retrieved 30 November 2013.
# Cal Baró de Canyelles

Cal Baró de Canyelles és un monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de grans dimensions i planta irregular. Presenta una estructura arquitectònica característica dels casals que combinen les dependències pròpies de l'activitat agrícola, a la planta baixa, amb una planta noble que encara conserva, en aquest cas, elements d'interès com mobiliari, motllures, etc. La construcció incloïa també un passadís subterrani, actualment tapiat, que comunicava amb el Castell de la Geltrú.
Exteriorment la façana presenta dos cossos de diferent alçada. El de l'esquerra és més baix i té, a la planta baixa, una porta d'arc de mig punt realitzada amb grans dovelles. Al primer pis hi ha un balcó amb barana de ferro i peanya amb peces de ceràmica a la part inferior. Cinc obertures de mig punt ocupen les golfes, que estan coronades amb una cornisa de gran volada de teula i maó. Hi ha una fornícula amb la imatge del Sagrat cor (1925).
Al cos de la dreta hi ha una porta d'arc escarser, un balcó al primer pis i una obertura rectangular al segon.

## Història

Documentat des del segle xv. El segle xviii va passar a ser la residència dels barons de Canyelles, que anteriorment habitaven el castell de Canyelles. Posteriorment, ja entrat el segle xix, va ser propietat de la família Raldiris. L'any 1863 Salvador Raldiris va cedir l'edifici per a la instal·lació d'escoles públiques i aquell mateix any es va obrir el carrer que porta el seu nom per comunicar la plaça del Sagrat Cor amb el carrer de la Unió.
Actualment és un habitatge unifamiliar, propietat de la família Riba.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Baró de Canyelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Luigi Lucioni

Luigi Lucioni (4 de novembre de 1900 a 22 de juliol de 1988) va ser un pintor nord-americà d'origen italià. Va viure i va treballar principalment a la ciutat de Nova York, però també va passar temps treballant a Vermont.
Les seves natures mortes, paisatges i retrats eren coneguts pel seu realisme, per les formes dibuixades amb precisió i superfície de la pintura llisa. Igual que molts dels seus companys regionalistes, el seu treball es comercialitzà a través d'artistes associats nord-americans a Nova York. El 1915 va guanyar un concurs que li va permetre assistir a la Cooper Union. Entre els honors recents, destaca el retrat de Paul Cadmus fet per Lucioni, que es va incloure a lac mostra del Museu de Brooklyn "Youth and Beauty: Art of the American Twenties" ("Joventut i Bellesa: Art dels anys vint americans") (hivern 2010-2011) i que es va fer servir per al cartell de l'exposició.

## Referències

* ↑ VIAF
* ↑ Brooklyn Museum
# Llista de monuments de Binissalem

Llista de monuments de Binissalem catalogats pel consell insular de Mallorca com a Béns d'Interès Cultural en la categoria de monuments pel seu interès històric, artístic, arquitectònic, arqueològic, històric-industrial, etnològic, social, científic o tècnic.
| Monument | Tipus | Localització | Coordenades | Codi$^?$ | Imatge |
| Església parroquial de Santa Maria de Robines | Edif. religiosos | Binissalem Plaça de l'Església | 39° 41′ 20″ N, 2° 50′ 31″ E﻿ / ﻿39.688876°N,2.842041°E﻿ / 39.688876; 2.842041 a prop | RI-51-0011510 | Església parroquial de Santa Maria de Robines (Binissalem) |
| Antiga Creu de Can Gelabert, o Creu del Camí de Biniali | Creus de terme | Binissalem | 39° 40′ 56″ N, 2° 50′ 54″ E﻿ / ﻿39.682114°N,2.848287°E﻿ / 39.682114; 2.848287 a prop | RI-51-0010256 | |
| Creu | Creus de terme | Binissalem Carrer Creu | 39° 41′ 13″ N, 2° 50′ 24″ E﻿ / ﻿39.686867°N,2.839939°E﻿ / 39.686867; 2.839939 a prop | RI-51-0010257 | Creu (Binissalem) |
| Can Sabater | Edif. residencials | Binissalem Carrer Bonaire | 39° 41′ 11″ N, 2° 50′ 43″ E﻿ / ﻿39.686501°N,2.845303°E﻿ / 39.686501; 2.845303 a prop | RI-51-0009354 | Can Sabater (Binissalem) |
| Conjunt històric de Binissalem | Conjunt històric | Binissalem | 39° 41′ 18″ N, 2° 50′ 36″ E﻿ / ﻿39.688226°N,2.843446°E﻿ / 39.688226; 2.843446 a prop | RI-53-0000286 | Conjunt històric de Binissalem |
| Talaiot de Borneta / Es Claper des Moros | Monument arqueològic | Binissalem | 39° 42′ 28″ N, 2° 50′ 25″ E﻿ / ﻿39.707909°N,2.840262°E﻿ / 39.707909; 2.840262 a prop | RI-51-0001816 | |
| Cova de Can Pere Antoni / Sa Cova des Puig | Monument arqueològic | Binissalem | 39° 42′ 49″ N, 2° 50′ 14″ E﻿ / ﻿39.713599°N,2.837089°E﻿ / 39.713599; 2.837089 a prop | RI-51-0001817 | |
| Talaiot des Velar / Es Claper des Moros | Monument arqueològic | Binissalem | 39° 40′ 10″ N, 2° 51′ 43″ E﻿ / ﻿39.669382°N,2.861921°E﻿ / 39.669382; 2.861921 a prop | RI-51-0001818 | |
| Talaiot de sa Terra Grossa / Can Marilla | Monument arqueològic | Binissalem | 39° 41′ 15″ N, 2° 49′ 29″ E﻿ / ﻿39.687461°N,2.824800°E﻿ / 39.687461; 2.824800 a prop | RI-51-0001819 | |

## Referències

* Base de dades de béns immobles, del Ministeri de Cultura
* Visor del Patrimoni Històric, del Consell de Mallorca
# Cal Blanco

Cal Blanco és un edifici de Valls (Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que consta de baixos comercials i de quatre plantes més. Hi ha tres obertures per a cada planta, que ens defineixen els nou balcons existents en total. Hi ha vint-i-cinc balustres de ferro i volada ampla.
A la darrera planta, hi ha finestres pràcticament quadrades, que donen pas a la cornisa al capdamunt de la façana.
En una de les dues finestres existents als baixos, que tenen llinda amb arc de gran radi, tipus rebaixat, hi ha un dibuix de ferro treballat en el qual es pot llegir la inscripció de "J.C. ", a més que hi ha la data de la construcció de l'immoble 1890. Tota l'estructura i l'estil d'aquesta construcció, les podem definir i catalogar com a pertanyents a l'estil arquitectònic de l'eclecticisme, corresponent a finals del segle xix.

## Història

Els orígens del carrer de Sant Antoni són medievals, i el seu traç inicial degué començar essent un camí ral d'arribada al primer nucli urbà que existí a Valls, amb el pas del temps, i arran dels successius eixamples, es transforma en una via pública. Al segle xiv ja estava perfectament configurada. En un dels seus extrems, hi hagué un portal d'entrada denominat Portal d'en LLobets, família de donzells vallencs, els quals hi tenien casa parada, i per aquesta raó, cap al 1313, era coneguda com a carrer de Berenguer de Llobets.
Aquest nom degué tenir un caire molt eventual, ja que sempre fou anomenat carrer de la Vilafranca, pel fet que la Universitat de Valls, en temps de descens demogràfic, promulgava crides atorgant franquícies perquè els nouvinguts s'establissin en aquella zona, a més la Universitat els regalava les teules per l'edificació de l'habitacle.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Blanco». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Brunello Spinelli

Brunello Spinelli (Florència, 26 de maig de 1939 - Florència, 6 de febrer de 2018) fou un waterpolista italià que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata als Jocs del Mediterrani de 1959.
El 2015 fou guardonat amb el Collar d'or al Mèrit Esportiu.

## Referències

* ↑ «FIN in lutto per la scomparsa di Spinelli - FIN - Federazione Italiana Nuoto», 07-02-2018. Arxivat de l'original el 2018-02-07. [Consulta: 1r desembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – Brunello Spinelli». [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «Consegnati i Collari d'Oro ai campioni del 2015 e della storia. Il Premier Renzi: con voi vince l'Italia», 22-07-2021. Arxivat de l'original el 2021-07-22. [Consulta: 29 novembre 2023].
# Llorenç Buades Castell

Llorenç Buades Castell (Bunyola, 1952 - 25 de juny de 2015) fou un sindicalista mallorquí. Ocupà càrrecs de responsabilitat al sindicat CGT i fou dirigent de la Lliga Comunista Revolucionària. Poc abans de la seva mort, s'implicà en la creació de la Candidatura d'Unitat Popular de Palma.

## Biografia

Començà la seva militància en moviments trotskistes arran del seu trasllat a Barcelona el 1974. Allà entrà en contacte amb antics militants de la CNT a una comuna de revolucionaris. Treballà en el sector de la construcció, a Dragados i a Comylsa, on començà a gestar els primers nuclis sindicals de la construcció. A finals de 1975, passà a treballar a Mare Nostrum i allà hi consolidà la cèl·lula sindical de Banca i Assegurances que depenia del PCE.
Fou un important activista social, polític i sindical de Mallorca, participant en diverses entitats com el Comitè Anti-Otan de Mallorca, el Grup d'Acció per la Pau i el Desarmament, la Crida a la Solidaritat en Defensa de la Llengua, la Cultura i la Nació Catalanes. El darrer projecte polític on participà fou el de la fundació de la CUP-Palma.

## Enllaços externs

* Ixent, revista d'estudis i comunicacions socials

## Referències

* ↑ «Mor l'històric sindicalista Llorenç Buades». AraBalears, 25-06-2015. [Consulta: 25 juny 2015].
* ↑ «Llorenç Buades, a l'acte d'homenatge als Agermanats», 06-02-2006. Arxivat de l'original el 2020-08-09. [Consulta: 25 juny 2015].
# Los Desheredados

Los Desheredados va ser un grup clandestí espanyol d'idees anarquistes que defensava l'ús de la violència i s'adjudicaven una gran quantitat d'assassinats, emmarcats en el que es coneix com a propaganda pel fet.

## Història

El grup va sorgir per iniciativa d'un grup de militants radicalitzats que s'havia escindit de la FTRE el 1882 durant el segon congrés a Sevilla.
L'escissió es va produir quan es van enfrontar amb el Consell Federal, que va expulsar els defensors de l'organització clandestina, entre els quals es trobaven Miguel Rubio, Francisco Gago, Pedro José Durán, Manuel Oca, Rafael Romero, Andrés Barbadilla, José Rachel, Ricardo Arana, José Ponce i Antonio Bonilla.
Eren de tendència anarcocomunista. Actuaven en el sud d'Andalusia proposant la utilització de la violència a fi d'accelerar la revolució social. Rezelaven de les tàctiques reformistes i legalistes del Consell Federal i reivindicaven les postures del congrés anarquista de Londres de 1881 favorables a la violència i la lluita clandestina.
El grup dels escindits es van reunir a Cadis en 1882, i després en dos congressos a Sevilla (1883) i novament a Cadis (1884). No està molt clar què és el que es va discutir en aquestes reunions, si bé afavorien la retallada a l'autoritat del CF, la llibertat de discussió i un major compromís en la pràctica militant. Editaven un periòdic com a òrgan de premsa: La Revolución Social.
L'escissió de Los Desheredados de la FTRE va donar mostres de la fragilitat dels acords interns de l'organització, i de les tensions i rebutjos que generava la política circumstancialista del Consell Federal.
La política insurreccionalista de Los Desheredados quadrava amb la desesperada situació econòmic-social del pagesia andalús, que no era tinguda en consideració pel FTRE.

## Bibliografia

* Iñiguez, Miguel. Esbozo de una Enciclopedia histórica del anarquismo español. Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo, Madrid, 2001; pg.182.

## Notes

* ↑ Iñiguez, Miguel. Esbozo de una Enciclopedia histórica del anarquismo español. Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo, Madrid, 2001; pg.182.

## Vegeu també

* La Mano Negra
* Propaganda pel fet
* Los Solidarios
# Los Cóms (Boumort)

Los Cóms és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria de Segan.
Estan situats en els vessants occidentals de la Serra de Boumort, a la capçalera del barranc de la Malallau.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camp proper i camp llunyà

En física de les ones, les descripcions de camp proper i camp llunyà són dues aproximacions possibles per descriure un camp d'ona. Encara que aquestes dues aproximacions són vàlides per a qualsevol camp d'ona, s'utilitzen principalment en l'estudi de l'electromagnetisme, i en particular de l'òptica. Breument, l'aproximació de camp proper descriu l'oscil·lació amb l'aproximació d'ona esfèrica, mentre que l'aproximació de camp llunyà descriu l'oscil·lació amb l'aproximació d'ona plana. En particular, per a l'estudi de la difracció, s'utilitzarà la difracció de Fresnel en l'aproximació de camp proper, mentre que la difracció de Fraunhofer més senzilla s'utilitzarà en l'aproximació de camp llunyà.

## Definicions

El terme regió de camp proper (també conegut com a camp proper o zona propera) té els significats següents pel que fa a diferents tecnologies de telecomunicacions :
* La regió propera d'una antena on la distribució del camp angular depèn de la distància de l'antena.
* En l'estudi de la difracció i el disseny de l'antena, el camp proper és aquella part del camp radiat que es troba per sota de distàncies més curtes que la distància de Fraunhofer, que ve donada per $d_{\text{F}}={\frac {2D^{2}}{\lambda }}$ de la font de la vora difractadora o antena de longitud o diàmetre D .
* En les comunicacions de fibra òptica, la regió propera a una font o obertura que és més propera que la longitud de Rayleigh. (Presumint un feix gaussià, que és apropiat per a fibra òptica.)

## Patents

* George F. Leydorf, Camp proper i camp llunyà a l'USPTO (anglès), Antenna near field coupling system. 1966.
* Grossi et al., Camp proper i camp llunyà a l'USPTO (anglès), Trapped Electromagnetic Radiation Communication System. 1969.
* Camp proper i camp llunyà a l'USPTO (anglès), Reducing-Noise With Dual-Mode Antenna. 1969.
* Coffin et al., Camp proper i camp llunyà a l'USPTO (anglès), Determination of Far Field Antenna Patterns Using Fresnel Probe Measurements. 1972.
* Hansen et al., Camp proper i camp llunyà a l'USPTO (anglès), Method and Apparatus for Determining Near-Field Antenna Patterns. 1975
* Wolff et al.,Camp proper i camp llunyà a l'USPTO (anglès), Method and apparatus for sensing proximity of an object using near-field effects

## Referències

* ↑ (Mencuccini, Silvestrini - Fisica II & Pag. 441 mencuccini)
* ↑ Balanis, Constantine A. Antenna Theory: Analysis and Design. 3rd, 2005.

## Bibliografia

* Mencuccini, Corrado; Vittorio Silvestrini. Fisica II. Liguori Editore. ISBN 978-88-207-1633-2.
# Camí ral de Girona a Vic

El camí ral de Girona a Vic era un antic camí que unia les localitats de Girona i Vic. Passava per Santa Eugènia, el Perelló, Aiguaviva, i Sant Martí Sapresa, abans d'enfilar-se cap a les Guilleries. Al llarg del camí, hi havia diversos hostals i indrets rellevants, com ara, l'hostal de Can Mau (Perelló), l'ermita de Sant Bartomeu (Estanyol), l'ermita de Sant Romà (Brunyola), l'hostal de Can Rieradevall (Sant Martí Sapresa) o l'hostal de Baix (Sant Martí Sapresa).
Entre Sant Martí Sapresa i Sant Hilari Sacalm feia una forta pujada per seguir després per feréstecs boscos.

## Referències

* ↑ Mallorquí, Elvis. Cinquanta-cinc Llegües de passos oblidats i xarrabascos, Vol. 1 (en català).
* ↑ Teixidor, Ricard «El camí ral de Vic (II). Tram de l’Onyar a Sant Hilari Sacalm». Quaders de la Selva, 25, 2013, pàg. 125-140.
* ↑ Teixidor, Ramon, Ramon «El camí ral de Vic (I). Tram de Girona fins a l’Onyar». Quaderns de la Selva, 24, 2012, pàg. 97-120.
# Los Solidarios

Los Solidarios va ser un grup anarquista armat fundat el 1922 com a resposta a la guerra bruta i el pistolerisme iniciats per sectors patronals i governamentals contra el Sindicat Únic. Va succeir un grup anterior anomenat Los Justicieros. També fou conegut per altres noms com ara Crisol i Nosotros.

## Història

Integrat per anarcosindicalistes (entre d'altres Buenaventura Durruti, Joan García Oliver, Francisco Ascaso, Antoni Ortiz Ramírez, Gregorio Jover Cortés i Antonio Martín Escudero), van muntar una xarxa per a compra i dipòsit d'armes amb les quals s'atemptava contra elements del Sindicat Lliure patronal. Se li atribueixen atracaments a bancs com el del Banc d'Espanya (setembre de 1923) i l'assassinat de l'arquebisbe de Saragossa cardenal Juan Soldevila y Romero (1923). Després d'aquests fets Durruti, Ascaso i alguns altres membres fugiren a França primer i després a Llatinoamèrica, on se'ls imputen més atracaments. Retornats a França van viure a la clandestinitat després de ser acusats d'intentar assassinar el rei Alfons XIII en una visita a París i expulsats del país, per passar a Bèlgica on els seria permesa finalment la residència. Aquesta situació durà fins a la proclamació de la Segona República Espanyola (1931), en què alguns dels membres, que ja havien pogut retornar a Catalunya fundaren el grup Nosotros, amb posicions més radicals que les de la Federació Anarquista Ibèrica.
Es conserva una gravació sonora d'un discurs de Joan García Oliver on qualifica els membres del grup, incloent-se ell mateix, com "els millors terroristes de la classe treballadora" (1937) els que millor podien retornar cop per cop el terrorisme blanc contra el proletariat" com els assassinats de Salvador Seguí o Francesc Layret per part de la patronal.

## Membres del grup

* Francisco Ascaso, cambrer
* Ramona Berni i Toldrà teixidora
* Eusebi Brau, ferrer
* Manuel Campos, fuster
* Buenaventura Durruti, mecànic i ajustador
* Aurelio Fernández Sánchez, mecànic
* Joan García Oliver, cambrer i paleta
* Miguel García Vivancos, obrer portuari, pintor i xofer
* Gregorio Jover Cortés, fuster
* Júlia López Mainar, cuinera
* Alfonso Miguel, ebenista
* Pepita Not, cuinera
* Antoni Ortiz Ramírez, fuster
* Ricardo Sanz García, obrer tèxtil
* Gregorio Suberviola Baigorri, maquinista
* María Luisa Tejedor, modista
* Rafael Torres Escartín, forner
* Antonio El Toto, jornaler

## Bibliografia

* Abel Paz, Durruti, le peuple en armes. París, Tête de Feuille, 1972.
* Sanz, R. El sindicalismo y la política: Los "solidarios" y "nosotros". Imprentas Dulaurier, 1966. .
* Bar, A. La CNT en los años rojos: (del Sindicalismo Revolucionario al anarcosindicalismo, 1910-1926). Akal, 1981. .

## Referències

* ↑ Durruti en la revolución española (video basat en la biografia escrita per Abel Paz, militant i estudiós de l'anarquisme, Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo)

## Enllaços externs

* Història del moviment obrer: los Solidarios
* Vídeo amb el discurs de Francisco Ascaso a YouTube
# Los Tal (Lludient)

Los Tal, erròniament anomenada l'Hostal, és una caseria abandonada i en ruïnes del terme municipal de Lludient, a la comarca de l'Alt Millars, a la zona castellanoparlant del País Valencià. Ubicada molt a prop de dos nuclis de menor importància, la Corralissa i la Casa Blanca, que, segons com, s'han considerat del seu àmbit, cap a l'any 1934 tenia uns 40 habitants. El 1940 n'eren 56 de dret i 53 de fet.
El llogaret se situa al marge oriental del barranc de Matamoros, que el separa de la Corralissa, i a tocar del límit del municipi amb el terme de Cirat. S'hi accedeix a través d'una pista, anomenada camino del Navarro, que arranca des de la carretera CV-195 en el tram entre l'Artejuela i Sucaina.

## Referències

* ↑ Instituto Geográfico y Estadístico. Mapa de Ludiente (en castellà), 1909.
* 1 2 Dirección General de Estadística. Nomenclátor de las ciudades, villas, lugares, aldeas y demás entidades de población de España (en castellà). Madrid: Barranco, 1940.
* 1 2 «L'Hostal» (en castellà). Institut Cartogràfic Valencià. Arxivat de l'original el 2016-09-27. [Consulta: 26 setembre 2016].
* ↑ «Vecinos ilustres de Ludiente: Eloy Andreu Mor» (en castellà). Ludiente activo, 31-10-2013. [Consulta: 26 setembre 2016].
# Lícoa

Lícoa (grec antic: Λυκόα) era una ciutat d'Arcàdia al districte de Menàlia, al peu de les muntanyes de Mènal. Tenia un temple d'Artemisa Licoàtida.
En temps de Pausànias era en ruïnes. Les seves ruïnes es troben entre Trípoli i Falanthos. De vegades es confon amb una altra ciutat Arcàdia, anomenada Licea i que es trobava prop del riu Alfeu.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1097. ISBN 9788441224223.
* 1 2 «Lykoa».
* ↑ Smit, William (ed.). «Lycoa». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 desembre 2020].