OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sturisoma monopelte

Sturisoma monopelte és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 26,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Rupununi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert, R. (1996). Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Fowler, H. W. 1914. Fishes from the Rupununi River, British Guiana. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 66: 229-284.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Çò des dera Estudianta

Çò des dera Estudianta és una casa d'Arties al municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa de secció rectangular, de dues plantes i "humarau" amb llucanes i xemeneia, definides per les obertures.

## Descripció

La façana orientada a migdia, dona una petita plaça. La coberta a tres aigües,presenta l'estructura en fusta i és coberta amb pissarra, a l'extrem dret hi ha adossada la coberta de la borda i el paller, en tot dibuixar una "T" "la capièra" és paral·lela a la façana. La façana arrebossada i simètrica presentava com a motius ornamentals una franja entre el primer nivell i el segon, i les finestres del segon pis contornejades amb una motllura amb motius geomètrics pintats. En el ràfec de la teulada s'aprecia una tirna de rectangles pintats, i la finestra central superior hi ha pintat uns esquemàtics capitells.
Al costat esquerre de la façana, en el lateral de ponent i en la primera planta, hi ha adossat un forn de planta rectangular amb la coberta en fusta, i recoberta de zinc. La porta d'accés, elevada,presenta els muntants assentats sobre sengles daus, i són coronats per una llinda que presenta gravada,en un oval central, la següent inscripció: FRANCIS 1817.CO.CAU. Seguint un model habitual en altres portades de la Val, cosa que fa pensar que aquests marbres procedeixen de la mateixa pedrera, la qual hauria deixat la llinda a punt perquè només calgués gravar-hi el nom del promotor i l'any. Les dues fulles de fusta són dividides en plafons,destacant el motiu cisellat d'una flor de sis pètals.

## Referències

* 1 2 3 «Çò des dera Estudianta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Old Brookville

Old Brookville és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.167 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Old Brookville tenia 2.167 habitants, 722 habitatges, i 618 famílies. La densitat de població era de 210,8 habitants per km².
Dels 722 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,6% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 14,4% no eren unitats familiars. En l'11,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 30,5% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 133.192 $ i la renda mediana per família de 155.731 $. Els homes tenien una renda mediana de 88.562 $ mentre que les dones 52.625 $. La renda per capita de la població era de 77.874 $. Entorn del 2,3% de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Old Brookville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Old Brookville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tàngara del Huallaga

La tàngara del Huallaga (Ramphocelus melanogaster) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als clars del bosc, vegetació secundària, bosc obert i jardins, especialment a prop de l'aigua a les terres altes, de l'est del Perú.

## Referències

* ↑ «Tàngara del Huallaga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Lake Santeetlah

Lake Santeetlah és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 67 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Santeetlah tenia 67 habitants, 38 habitatges i 25 famílies. La densitat de població era de 129,3 habitants per km².
Dels 38 habitatges en un 5,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,8% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 31,6% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 4,5% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 10,4% entre 25 i 44, un 41,8% de 45 a 60 i un 43,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 61 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 70.417 $ i la renda mediana per família de 83.989 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.625 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 53.491 $. Cap de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Santeetlah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Santeetlah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# José Javier Pascual Blanco

José Javier Pascual Blanco (Pamplona, 16 de desembre de 1972) és un exfutbolista navarrès que jugà de migcampista.
Pascual va formar part del planter del CA Osasuna de principis de la dècada dels 90. Provinent del planter osasunista, debuta amb el primer equip la temporada 90/91. Dos anys després signa la seua millor temporada, amb 33 partits i dos gols. Però, no té continuïtat i a poc a poc minva la seua aportació, fins a deixar l'Osasuna la temporada 95/96 per militar en equips més modestos.

## Enllaços externs

* Fitxa de Pascual
# Örjan Persson

Örjan Persson (Uddevalla, 27 d'agost de 1942) és un exfutbolista suec de la dècada de 1960.
Fou 48 cops internacional amb la selecció sueca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1970 i 1974.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Örgryte IS, Dundee United i Rangers FC.

## Referències

* ↑ «Sweden national football team stats» (en swedish). passagen.se. Arxivat de l'original el 2012-06-06. [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ Örjan Persson a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Orjan Persson, Neil Brown
* ↑ Örjan Persson a worldfootball.net
# Sixto Durán Ballén

Sixto Alfonso Durán-Ballén Cordovez (Boston, Estats Units 1921), arquitecte i polític equatorià que fou president de l'Equador (10-08-1992 – 10-08-1996).
El 1992 fundà el partit Unidad Republicana, escissió del partit social-cristià i amb el qual guanyà les eleccions de 1992. Durant la seva presidència es produí la breu guerra del Cenepa contra el Perú; la victòria marginal de l'Equador dugué posteriorment a la firma d'un tractat de pau, ja durant el govern de Jamil Mahuad.
En l'aspecte econòmic s'imposà l'objectiu de reduir el dèficit públic i la inflació per atreure la inversió estrangera. El projecte topà amb greus dificultats socials amb vagues i protestes socials però també amb dificultats polítiques sorgides de la lluita entre el govern i el congrés. Així i tot, la inflació va descendir al 30 per cent el 1993 i al 27,3 el 1994 i les reserves del país van pujar de 782 milions de dòlars el desembre de 1992 a 1.712 milions el desembre de 1994. L'atur va baixar del 8,9 el 1992 al 7,1 el 1994 i es va reduir el dèficit fiscal al 2,5 per cent a finals de 1992. El 1993 es van trencar els llaços amb l'OPEP a fi de poder exportar petroli per sobre de les quotes assignades i es van establir fronteres comercials més obertes amb Colòmbia i el Perú.
El 1994 s'acceptà la reforma de la Constitució, però la guerra del Cenepa i especialment l'escàndol del vicepresident Alberto Dahik, acusat de corrupció, suborn i traïció a la pàtria. Aquest fet introduí una forta sospita de corrupció entre l'electorat, de manera que malgrat els esforços de modernització les eleccions de 1996 donaren el triomf a l'opositor Abdalá Bucaram.

## Referències

* ↑ Ortiz de Zárate, Roberto. «Sixto Durán-Ballén». CIDOB. [Consulta: 5 abril 2017].
# Monestir d'Alquézar

El monestir d'Alquézar és un antic monestir romànic al peu d'una gran roca espadada coronada per un antic castell, origen del monestir, al municipi d'Alquézar, província d'Osca, Aragó.
Enfilat a sobre d'unes cresteries calcàries, consta d'un claustre gairebé triangular, amb capitells romànics i parets pintades amb suggestives pintures, i una església amb un famós orgue sota un bonic sostre. Al costat de la col·legiata, al punt més alt de la població es poden veure les restes de l'antic castell que va donar nom a la població (Al-Qasar, que significa «la fortalesa»). Malgrat que és d'origen musulmà, del segle ix, les restes es corresponen a la reconstrucció cristiana feta pel rei Sanç I d'Aragó i Pamplona després de conquerir l'indret el 1065. També resten alguns fragments de l'antiga església romànica del segle xi.
Fou una canonja augustiniana establerta a finals del segle xi. Està situat en una zona de transició entre Sobrarb i el Somontano, als darrers contraforts del Pirineu i drenada pel riu Vero, en una zona disputada pel bisbat d'Osca i de Roda de Ribagorça. A mitjan segle xii, després de la conquesta de Tortosa, el comte de Barcelona Ramon Berenguer IV, príncep d'Aragó, reorganitzà el territori i l'adjudicà a la diòcesi de Tortosa, a la qual va pertànyer fins al 1242, que passà definitivament a la diòcesi d'Osca. Més endavant esdevingué col·legiata i, al segle xix, església parroquial.
De la primera església romànica, consagrada el 1099 però no acabada fins al començament del segle xii, només en resta l'atri, amb interessants capitells esculpits, que actualment forma una de les ales del claustre. Aquest fou completat al segle xiii i decorat als segles xv i xvi amb pintures murals. L'església actual fou construïda entre 1525 i 1532.
# Muzaffar al-Din Gokburi

Muzaffar al-Din Gokburi (o Gökburi) fou emir begtegínida d'Irbil.
Era hereu del seu pare Zayn al-Din Ali Kučuk ibn Begtegin, però a la mort d'aquest a Haran el 1168, el amir governador d'Irbil, Kaymaz, va portar al tron al seu germà petit Zayn al-Din Yusuf. Kaymaz va rebre més tard el govern de Mossul i Gokburi va rebre el govern d'Haran en compensació a la pèrdua d'Irbil; va donar suport a Saladí, amb el qual va participar en les campanyes de Síria i Palestina, i que li va cedir Edessa i Samòsata.
El 1190 va morir el seu germà Yusuf quan Gokburi estava amb un exèrcit preparat per participar en la campanya contra els croats a Acre, i llavors va cedir a Saladí, però a benefici del seu nebot Taki al-Din Umar d'Hamat (1178-1191), les seves possessions al Diyar Mudar a canvi de la investidura d'Irbil per Saladí actuant com a sobirà de fets dels zengites. Dues filles seves es van casar amb prínceps zengites.
Va conservar Irbil durant 44 anys lunars (1190-1233). Segons les seves monedes, després de la mort de Saladí ja no es va considerar vassall de ningú més que del califa al quer va llegar el seu principat quan va morir sense fills amb 81 anys. Forces del califa van ocupar efectivament Irbil.
La seva obra de govern està associada a nombroses fundacions de caritat, madrasses, khankahs, hospitals,hospicis, obres públiques pels peregrins, rescat de presoners i altres. Va establir la festa del Mawlid. Va tenir com a visir a Mustawfi al-Irbili, historiador de la ciutat. Irbil, que era una ciutat cristiana, es va islamitzar parcialment en el seu govern. La seva política fiscal fou com a contrapartida, força dura.
# Old Crow

* Per a altres significats, vegeu «Old Crow (Canadà)».
Old Crow és una marca de baix preu de bourbon whisky de Kentucky, juntament amb la qualitat lleugerament superior, de la marca Old Crow Reserve. És destil·lat per Beam Inc., que també produeix la marca Jim Beam i entre altres marques de bourbon whisky. La marca Old Crow té una venerable història com un dels primers bourbons de Kentucky, Old Crow és envellit en bótes durant tres anys, i als Estats Units és de 40 graus, mentre que Old Crow Reserve és envellit durant quatre anys i té 43 graus.

## Notes

* ↑ Alvey, R. Gerald. Kentucky Bluegrass country. Oxford: UP of Mississippi, 1992, p. 230–32. ISBN 9780878055449.
# Museu Sprengel

El Museu Sprengel és un museu d'art modern a Hannover, Baixa Saxònia, que conté una de les col·leccions d'art modern més importants d'Alemanya. Es troba en un edifici dissenyat per Peter i Ursula Trint (de Colònia) i Dieter Quast (de Heidelberg), al costat del Maschsee. El museu es va inaugurar el 1979 i l'edifici es va ampliar el 1992.
Bernhard Sprengel va donar la seva extensa col·lecció d'art modern a la ciutat de Hannover el 1969, a més de donar suport financer a la construcció del museu. La ciutat de Hannover i l'estat de Baixa Saxònia van acordar operar conjuntament el museu. A més de les obres donades per Sprengel, el museu també alberga obres d’art del segle XX propietat de Baixa Saxònia i Hannover.

## Ampliació

Una altra ampliació, dissenyada pels arquitectes Meili + Peter, amb seu a Zúric, es va finalitzar el 2014. El disseny cuboide del nou edifici va ser escollit entre 65 participants en un concurs internacional d’arquitectura. El pla original hauria creat 4350 m² d’espai d’exposició i s’esperava que costés uns 25 milions d’euros, amb 10 milions d’euros procedents del finançament de la UE de la Baixa Saxònia, 5 milions d’euros directament de la Baixa Saxònia, 5 milions de la ciutat de Hannover i 5 milions d’euros dels donants. Aquestes estimacions s'han reduït des de llavors. Un dels principals objectius de l'expansió és permetre una àmplia cobertura de Niki de Saint Phalle i de l'artista Kurt Schwitters. El nou edifici també s’utilitzarà per a exposicions internacionals puntuals.

## Obres

A més de Schwitters i de Saint Phalle, les obres clau del museu Sprengel són de Max Ernst, Fernand Léger, Paul Klee, Pablo Picasso, Emil Nolde i Max Beckmann d'abans de 1945.
També té un monument que representa els crims de l'assassí en sèrie Fritz Haarmann.
El 1988, el museu va heretar la propietat dels artistes i el matrimoni Robert Michel i Ella Bergmann-Michel. El museu publica un inventari imprès d'aquesta finca, del quals fins ara s'han publicat dos volums. Des del 1993, el Museu Sprengel conté l'arxiu Kurt Schwitters, del qual la sala Merz és especialment notable. El 2000, Niki de Saint Phalle es va convertir en ciutadana honorària de Hannover i posteriorment va donar 300 de les seves obres al museu.

## Referències

* ↑ «Hannover steht zur Erweiterung des Sprengel Museums» (en alemany). Arxivat de l'original el 2021-08-09. [Consulta: 9 agost 2021].
* ↑ Sprengel Museum Hannover. Bestandsverzeichnis: Archiv Robert Michel, Ella Bergmann-Michel im Sprengel Museum Hannover (en alemany). Landeshauptstadt Hannover, 1991.
# Joseph Bell

Joseph Bell (Edimburg, 2 de desembre de 1837 - 4 d'octubre de 1911) va ser un metge i professor universitari a la Edinburgh Infirmary de la Universitat d'Edimburg. El seu mètode analític va influir en sir Arthur Conan Doyle, que va ser alumne seu el 1877, a l'hora de crear el seu famós personatge Sherlock Holmes.
Va néixer a Edimburg el 1837 en una família amb precedents en el camp de la medicina, entre els quals destacava sir Charles Bell, conegut per la descripció de la paràlisi de Bell.
Joseph Bell estudiava amb precisió aspectes com la manera de caminar, l'accent, les mans i la indumentària d'un individu i amb aquestes dades podia arribar a conèixer diversos trets d'aquesta persona. Així acostumava a engrescar els seus alumnes perquè reconeguessin els seus pacients mitjançant l'observació precisa de l'individu i la deducció lògica. Sovint sorprenia tant el mateix pacient com els alumnes fent afirmacions d'aquest tipus, a vegades fins i tot abans que el pacient digués res.
El doctor Bell era conscient que Doyle l'havia pres com a referència per a la seva obra detectivesca i en feia gala. Sempre va tenir interès en el seu àlter ego i fins va fer el pròleg d'un dels llibres de Sherlock Holmes.

## Enllaços externs

* Sherlock-holmes.es Arxivat 2010-03-28 a Wayback Machine. - Biografia de Joseph Bell i relació amb Conan Doyle (castellà).
* The Chronicles of Sir Arthur Conan Doyle Arxivat 2014-01-21 a Wayback Machine. - Sherlock Holmes i Dr. Joseph Bell (anglès).
# Museu Sàkharov

El Museu Sàkharov fou un museu i centre cultural de Moscou inaugurat el 21 de maig de 1996 per preservar el llegat d'Andrei Sàkharov. Pretenia preservar la memòria històrica de les víctimes de la repressió i els crims del règim soviètic i contribuir a establir els valors d'una societat i un estat obertament democràtic a la Rússia actual. L'agost de 2023 va ser tancat per ordre del Tribunal de la Ciutat de Moscou.

## Descripció

Aquest museu i centre públic comptava amb un arxiu i una exposició permanent que mostrava la mitologia i la ideologia de l'URSS, la política de repressió del règim soviètic, la vida als gulags, el moviment dissident i la vida d'Andrei Sàkharov. A més, al llarg de l'any s'organitzaven exposicions temporals, es van editar diverses publicacions i es programà una agenda mensual d'activitats dedicades als temes bàsics d'aquesta institució: la memòria històrica i els valors democràtics.

## Història

La dictadura comunista i, molt especialment, l'arribada al poder d'Stalin (1929-53) a la Unió Soviètica es caracteritzen per la repressió de qualsevol moviment dissident diferent a la dictadura del partit únic. Una repressió que es va cobrar milions de víctimes i que va comptar amb tot un sistema de gulags (camps de treballs forçats) on eren enviades totes les persones considerades perilloses per l'Estat. Va ser durant l'època de la Gran Purga (1937-1938) que els gulags van tenir el major nombre de presoners de tota l'època soviètica. Però, tot i el fort sistema repressiu del govern, l'oposició al règim va continuar lluitant contra les injustícies del sistema. El científic i premi Nobel de la Pau Andrei Sàkharov va ser un dels dissidents més coneguts internacionalment. Sàkharov va dedicar bona part de la seva vida, juntament amb la seva dona, Ielena Bónner, a denunciar les atrocitats comeses pel règim soviètic i a lluitar pels drets humans i els valors democràtics.

## Referències

* 1 2 3 «Museu i Centre Públic Andrei Sakharov: 'Pau, progrès, drets humans'». Gencat. Espaisdememoria.cat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 1r octubre 2016].
* ↑ «Мемория. Андрей Сахаров - ПОЛИТ.РУ». Arxivat de l'original el 2023-01-23. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «Биография Андрея Сахарова». [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «Sakharov Centre - Lonely Planet». [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «Russia closes human rights group Sakharov Center», 18-08-2023. [Consulta: 19 agost 2023].
# Muharib

Muharib (àrab: محارب, Muḥārib) és un conjunt de tribus àrabs, la més important de les quals és la dels Muhàrib ibn Khadafa ibn Qays Aylan del Hijaz. Altres tribus amb el mateix nom existiren al Hijaz, principalment els Muhàrib ibn Fihr.
La història dels Muhàrib abans de l'islam és desconeguda. Després es van oposar a Mahoma que els va combatre junt amb els Ghatafan. Progressivament van ser guanyats a l'islam al que es van sotmetre totalment el 632. A la Ridda es van revoltar, però foren reduïts. Van participar en la conquesta de l'Iraq i es van instal·lar a Kufa. Més tard es van traslladar a Síria i d'allí van anar a la península Ibèrica.

## Referències

* ↑ Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Muḥārib».

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Muḥārib».
# Johanne Schmidt-Nielsen

Johanne Schmidt-Nielsen (Odense, Dinamarca, 22 de febrer de 1984) és una política danesa. Afiliada a l'Aliança Roja-Verda (en danès: Enhedslisten) és membre del Parlament de Dinamarca (en danès: Folketinget) d'ençà el 2007, essent aleshores un dels parlamentaris més joves elegits a Dinamarca. El seu activisme social i la seva prominència al si del partit ha fet que la premsa del país l'hagi batejada "nova reina de l'Aliança Roja-Verda".

## Referències

* ↑ «Johanne Schmidt-Nielsen». Gyldendal [Consulta: 6 abril 2017].
* ↑ «Johanne Schmidt-Nielsen». Enhedslisten.dk. Arxivat de l'original el 7 d’abril 2017. [Consulta: 6 abril 2017].