OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Somileptus gongota

Somileptus gongota és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 18 °C - 22 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia, Bangladesh i el Nepal.

## Referències

* ↑ «Somileptus gongota». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Rahman, A.K.A. 1989. Freshwater fishes of Bangladesh. Zoological Society of Bangladesh. Department of Zoology, University of Dhaka. 364 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1997. Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Menon, A.G.K. 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia.775 p.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ Shrestha, T.K. 1990. Resource ecology of the Himalayan waters. Curriculum Development Centre, Tribhuvan University, Katmandú, Nepal. 645 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Ludwig, A., J. Bohlen, C. Wolter i C. Pitra 2001: Phylogenetic relationships and historial biogeography of spined loaches (Cobitidae, Cobitis and Sabanejewia) as indicated by variability of mitochondrial DNA. Zoological Journal of the Linnean Society v. 131: 381-392.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Rahman, A., K. Nayak, K. Khuda-Bukhsh i A.R. Khuda-Bukhsh 1995. Somatic karyotypes of six species of teleosts (Pisces). Environ. Ecol. 13(1):151-154.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* ITIS (anglès)
# Sit galtanegre

El sit galtanegre (Coryphaspiza melanotis) és un ocell de la família dels tràupid (Thraupidae)) i única espècie del gènere Coryphaspiza G.R. Gray, 18402.

## Hàbitat i distribució

Habita praderies i camps de les terres baixes a l'extrem sud-est del Perú, nord de Bolívia, Paraguai. l'est i sud-est del Brasil i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Sit galtanegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Sit gorjagrís

El sit gorjagrís (Emberiza goslingi) és una espècie d'ocell de la família dels emberízids (Emberizidae) que habita zones àrides des de Mauritània i el Senegal, cap a l'est fins al sud-oest del Sudan i cap al sud fins al nord-est de la República Democràtica del Congo.
Anteriorment es considerava coespecífic amb el sit canyella (Olsson et al. 2013c).

## Referències

* ↑ «Sit gorjagrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2/12/2021(català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Buntings – IOC World Bird List v13.1g» (en anglès americà), 2023. [Consulta: 21 abril 2023].
# Eyal Berkovic

Eyal Berkovic (hebreu: אייל ברקוביץ') (Regba, 2 d'abril de 1972) és un exfutbolista israelià de la dècada de 1990.
Fou 78 cops internacional amb la selecció israeliana.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de West Ham United FC, Celtic, Manchester City FC o Portsmouth FC, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Jeremy Last. 60 Sporting Heroes for 60 Years. Jerusalem Post.
* ↑ «Israel – Player of the Year». Rsssf.com, 21-01-2011. [Consulta: 5 febrer 2011].
* ↑ Eyal Berkovic a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Arxivat 18 September 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Berkovic, Eyal: Jews In Sports @ Virtual Museum». Jewsinsports.org. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2010. [Consulta: 5 febrer 2011].
* ↑ Robertson, Rob «Hearts warn their fans about racial and religious abuse of opponents». heraldscotland.com, 06-12-1999 [Consulta: 7 setembre 2011].
* ↑ «Berkovic ready to be Maine man». BBC Sport. British Broadcasting Corporation, 23-07-2001 [Consulta: 30 març 2012].
# Eudyptes filholi

Eudyptes filholi o E. chrysocome filholi, és el nom científic d'un ocell marí de la família dels esfeníscids (Spheniscidae). És un dels coneguts com pingüins crestats i era considerat una subespècie del pingüí salta-roques. Encara que s'han demostrat diferències genètiques entre els dos grups, molts autors continuen considerant-lo una subespècie; és el cas de l'UICN Red List (2010.4). En anglès ha rebut el nom de "Eastern Rockhopper Penguin" (Pingüí salta-roques oriental) i en francès el de "Gorfou de Filhol" (Pingüí de Filhol). Cria a les illes sub-antàrtiques de l'Indo-Pacífic, a Príncep Eduard, Crozet, Kerguelen, Heard, Macquarie, Campbell, Auckland i Antípodes.

## Referències

* ↑ Jonathan Banks, Amy Van Buren, Yves Cherel i James B. Whitfield. Genetic evidence for three species of Rockhopper Penguins, Eudyptes chrysocome. 2006 10.1007/s00300-006-0160-3. Polar Biology, volum 3, pàgines 61-67
* ↑ Marc de Dinechin, Richard Ottvall, Petra Quillfeldt i Pierre Jouventin. Speciation chronology of rockhopper penguins inferred from molecular, geological and palaeoceanographic data. 2009. 10.1111/j.1365-2699.2008.02014.x. Journal of Biogeography. Volum 36, 4, pàgines 693–702
* ↑ Fitxa del pingüí salta-roques a UICN Red List, amb Eudyptes filholi com a subespècie Rev. 22-04-2011
# Steinmetzita

La steinmetzita és un mineral aprovat per l'IMA l'any 2015. Estructuralment i química es troba relacionat amb la fosfofil·lita. També és similar químicament a la wilhemgümbelita, la zincoberaunita, l'UKI-2006-(PO:FeHZn), la plimerita i la zinclipscombita. El mineral tipus es troba a les col·leccions mineralògiques del Museu Victoria, a Melbourne (Austràlia) amb el número de registre M53510.

## Característiques

La steinmetzita és un mineral de fórmula química Zn₂Fe$^{3+}$(PO₄)₂(OH)·3H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. El cristall més gros fa unes 50 micres (μm) de llargada i unes poques micres de gruix. Els pseudomorfs són de color blanc lletós i opacs.

## Formació i jaciments

Es forma com a producte d'alteració de la fosfofil·lita en zones d'alta oxidació de la mina Cornelia (oxidació del ferro i reemplaçament parcial del zinc pel ferro).

## Referències

* ↑ «Steinmetzite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Call de Girona

El Call de Girona va ser, des del punt de vista cultural, una de les més importants comunitats jueves d'occident. Actualment és el call millor conservat d'Europa.
Call, de l'hebreu kahal (קהל), és la paraula utilitzada per a anomenar els diversos barris jueus en català.
Un document de l'any 888 ja esmenta la presència d'unes 25 famílies de religió mosaica.
El Call de Girona es va començar a formar a partir del segle xii, al carrer de la Força, quan s'hi instal·laren famílies jueves que abans vivien en els voltants de la catedral.
Hi arribaren a viure una mitjana de 800 persones.
A la ciutat van desenvolupar les seves teories importants pensadors com Jacob ben Sehet Gerundí, el poeta Mesulam ben Selomó de Piera, i els grans filòsofs Ezra ben Salomó i Azriel de Girona.
Tanmateix la figura més rellevant va ser el metge, poeta, filòsof i exegeta Mosse ben Nahman, més conegut com a Bonastruc ça Porta.
De l'escola de la càbala de Girona en sortí el primer grup de cabalistes de la península Ibèrica fins a la primera meitat del segle xiii. Abraham ben Isaac he-Hazan, a banda de poeta, també destacà per formar part del cercle cabalístic de Girona.
Gràcies al suport de l'ambaixada d'Israel, s'ha rehabilitat part del call, on hi funciona el Centre Bonastruc ça Porta - Institut d'Estudis Nahmánides.
Té també el patrocini del "Patronat Municipal Call de Girona".
El call de Girona és molt visitat per jueus i turistes en general, perquè és sobretot una gran font de cultura d'altres èpoques.
El barri actual només conserva part del traçat medieval.

## Vegeu també

* Fragment d'estàtua d'un personatge togat estàtua trobada al call.

## Referències

* ↑ Armengol, Montse; Forcano, Manuel «Jueus a Catalunya» (paper). Sàpiens. Sàpiens Publicacions [Barcelona], núm.128, 01-04-2013, p.28. ISSN: 1695-2014.

## Bibliografia

* Alberch i Fugueras, Ramon. Guia del call jueu de Girona. Girona: Ajuntament de Girona; Columna, 1995, p. 123. ISBN 8478099816.
* Planas i Marcé, Sílvia. La Girona jueva : el Call. Girona: Ajuntament de Girona, Secció d'Educació, 2001, p. 99. ISBN 8484960692.
* Xunclà i Tubert, Fèlix. Girona : guia del call. [Girona: l'Autor?], 1995, p. 79.

## Enllaços externs

* El Call de Girona al Patronat de Girona
# Tossal de Montarroi

El Tossal de Montarroi és una muntanya de 1.273,8 m d'altitud del terme municipal de Sarroca de Bellera, dins del terme municipal de Benés, de l'Alta Ribagorça, agregat al de Sarroca de Bellera el 1970.
És a l'extrem sud de l'antic terme de Benés, i queda en una posició absolutament central en l'actual de Sarroca de Bellera. És al nord, i just damunt, del poble de les Esglésies, al sud-est de Benés i al nord-oest de Buira.
# Harrisia nashii

Harrisia nashii és una espècie fanerògama que pertany a la família de les cactàcies.

## Descripció

Harrisia nashii creix arbustiu amb grans branques i esteses i pot arribar a una alçada de 2 a 3 metres. Les tiges són verticals de color verd clar, tenen diàmetres de 3 a 4 centímetres. N'hi ha de nou a onze costelles. Té de tres a sis espines grises de fins a 1,5 centímetres de llarg. Les flors fan entre 16 a 20 centímetres. Els fruits són el·lipsoïdals, estan fortament encorbats. Poden assolir diàmetres de 4 a 5 centímetres i longituds de 6 a 8 centímetres.

## Distribució

Harrisia nashii està molt estesa a Haití i la República Dominicana.

## Taxonomia

Harrisia nashii va ser descrita per Nathaniel Lord Britton i publicat a Bulletin of the Torrey Botanical Club 35: 564. 1908.

### Etimologia

Harrisia: nom genèric que va ser anomenat en honor del botànic irlandès William Harris, qui va ser Superintendent de jardins públics i plantacions de Jamaica.
nashii: epítet que fa honor al botànic estatunidenc George Valentine Nash (1864–1921).

### Sinonímia

* Cereus nashii (Britton) Vaupel (1913).

## Referències

* ↑ «Harrisia nashii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 18 novembre 2019].
* ↑ Urs Eggli, Leonard E. Newton: Etymological Dictionary of Succulent Plant Names. Springer, Berlin/Heidelberg 2010, ISBN 978-3-642-05597-3, S. 163.

## Vegeu també

* Característiques de les cactàcies

## Enllaços externs

* Foto
# Club Patín Alcobendas

El Club Patín Alcobendas és un club d'hoquei sobre patins de la ciutat de Alcobendas, en la Comunitat de Madrid. Va ser fundat en 1974. Actualment disputeix l'Primera Divisió.

## Història

El Club és la continuació del Ruan Alcobendas, club fundat en 1974. El 1978, el Ruan va disputar la final de la Copa del Rei. La temporada 1979-80 el club ascendeix la primera divisió. El any 1981, es fundat el Club Patín Alcobendas, L'any 1991, els clubs van fusionar mantenint el nom de Hoquei Club Alcobendas, per tal de recuperar les glòries de la ciutat i la comunitat madrilenya. En la temporada 1999-00, el Alcobendas disputeix la Copa de la CERS per la primera vegada en la seva história. El els anys 2000, el club està experimentant dificultats per aconseguir caure 2 vegades, arribant a jugar a la Lliga del Sud en 2007, tercer categoria d'elit espanyola. En els anys 2010, el club intenta tornar l'OK Lliga, arribant a les últimes rondes, fins a 2016, el club aconsegueix l'accés a la divisió principal en l'última ronda.

## Referències

* ↑ «Historia | CP Alcobendas» (en espanyol europeu). [Consulta: 29 abril 2017].
* ↑ Rey, Patricia «El Patín Ibericar Reicomisa Alcobendas por fin en primera» (en castellà). Cadena SER, 23-05-2016.

## Enllaços externs

* Club Patín Alcobendas - Lloc web oficial (castellà)
# Cova de l'Infern

La cova de l'Infern és una cova càrstica, que es troba a 4 km al nord de Sempeter, a la vall de Savinja (Eslovènia). Hi passa un corrent subterrani del rierol Ponikvica, que ix de la cova amb el nom de Peklenščica i és l'afluent esquerre d'Elžnica. Al llarg dels mil·lennis ha creat un fenomen únic: la cova càrstica, que es troba en un carst aïllat a l'altiplà de Ponikva i fou anomenada per l'entrada rocosa que sembla un dimoni. La cova era visitada ja en segles anteriors, però adquirí fama del 1860 ençà, quan l'explorà Reibenschuh de Graz. A l'interior de la cova es trobaren ossos de Neandertal.

## La descripció de la cova

El rierol Ponikvica que corre per la cova necessità més de tres milions d'anys per perforar aquesta cova càrstica: té 1.159 m de camins i s'estén en dues plantes. La part inferior de l'aigua circula a la banda del rierol Peklenščica: s'hi pot veure la cascada natural de 4 m. Després el camí puja al pis superior, que és la part seca: se'n pot eixir per una perforació artificial.
La cova té una temperatura constant de 10 graus, i hi podem veure diferents formes de espeleotemes. Per exemple: estalagmites, estalactites, banderoles, etc. També hi ha moltes plantes (molsa, alga, liquen) i animals (carranc, ratpenat, escarabat, caragol, aranya).

## La història de la cova

La cova es data en més de tres milions d'anys. És situada a 4 km de Šempeter a la vall de Savinja. És una de les coves més grans i belles d'Estíria. És l'única cova a Eslovènia on s'han trobat restes d'humans primitius.
Per la forma de l'entrada de la cova, on es veu un gegant tallat en la roca que amb una mica d'imaginació sembla la imatge del dimoni, els habitants li tenien molta por. A l'hivern també sol sortir fum de la cova perquè la temperatura exterior n'és inferior a la de dins. Per això la gent del poble estava convençuda que aquesta era l'entrada a l'infern, vigilada pel diable i li van posar el nom actual.

## Els principis de l'exploració

El metge Travber de Žalec fou el primer que informà sobre la cova i el responsable del començament de la seua exploració. L'any 1860 va arreglar la cova per als visitants i feu les primeres passarel·les de fusta a la part inicial de la cova. El públic en general conegué la cova en la segona meitat del segle xix. Aquests mèrits es poden atribuir al professor Reibenschuh de Graz, que l'any 1866 explorà científicament la cova i després en publicà les troballes. L'interés per la cova de l'Infern augmentà novament entre 1890 i 1905, quan se'n feu càrrec el secretari Ivan Cač de Žalec. Les signatures de l'any 1880 i posteriors mostren que la cova fou visitada sovint al segle passat, fins i tot hi organitzaven festes.

## Referències

* ↑ «La descripció de la cova de l'Infern». Arxivat de l'original el 30 de desembre de 2012. [Consulta: 29 novembre 2012].
* ↑ «La descripció de la cova de l'Infern», 2009. [Consulta: 29 novembre 2012].
* 1 2 «La història de la cova», 2009. Arxivat de l'original el 2012-11-01. [Consulta: 29 novembre 2012].
# Cuenca Alta del Manzanares

Segons la Guía de Turismo Rural y Activo, editada per la Direcció General de Turisme (Conselleria de Cultura i Turisme) de la Comunitat de Madrid, la Cuenca Alta del Manzanares és una de les Comarques de la Comunitat de Madrid, banyada per les aigües del riu Manzanares.

## Municipis de la comarca

La comarca està formada pels següents municipis, amb les dades de 2006.
    MunicipiSuperfíciePoblació Total comarca 515,49 72772 Colmenar Viejo 182,56 40878 Guadalix de la Sierra 61,05 5099 Hoyo de Manzanares 45,31 7210 Manzanares el Real 126,7 6376 Miraflores de la Sierra 56,66 5344 Soto del Real 43,21 7865

## Vegeu també

* Comunitat de Madrid
* Comarques de la Comunitat de Madrid
* Municipis de la Comunitat de Madrid
# Cuemba

Cuemba (fins 1975 Neves Ferreira) és un municipi de la província de Bié. Té una extensió de 11.601 km² i 50.978 habitants. Comprèn les comunes de Cuemba, Luando, Munhango i Sachinemuna. Limita al nord amb els municipis de Quirima i Cacolo, a l'est amb el municipi de Moxico, al sud amb el municipi de Camacupa, i a l'oest amb els municipis de Camacupa i Luquembo. Hi ha una estació del Caminho de Ferro de Benguela.

## Referències

* ↑ Cuemba al web del cens d'Angola
* ↑ «Bié: Administradora do Cuemba quer maior vigilância sobre linhas férreas». Arxivat de l'original el 2017-04-06. [Consulta: 5 abril 2017].
# Cova dels Toixons

La Cova dels Toixons és al municipi de Matadepera, al massís de la Mola (Sant Llorenç del Munt) del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. L'accés és des del llogarret de Can Pobla a través d'una petita canal en direcció nord, a prop de la cova del Manel i les coves del Frare. La boca d'accés és molt estreta i, un cop passats els primers metre, es troba un distribuïdor que porta a un llaminador a ponent i a una galeria i una sala molt més gran a llevant. Té poques formacions càrstiques d'admiració (estalactites, estalagmites, etc.).

## Referències

* ↑ Recull de coves i avencs (en edició) de l'Espèleo Club de Sabadell, UES
# Costa de la Torre (Bigues)

La Costa de la Torre és una costa de muntanya del terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, en territori del poble de Bigues.
Està situada a ponent dEl Rieral de Bigues, al nord-oest i a prop de la Torre, masia a la qual pertanyia. És a l'esquerra del torrent de la Torre, al nord del Camí de Can Mainou. Constitueix tota l'afrontació de llevant de la urbanització dels Manantials.
# Curol

El curol (Leptosomus discolor) és l'únic ocell de la família dels leptosòmids o leptosomàtids (Leptosomidae o Leptosomatidae), que generalment es consideren inclosos a l'ordre dels coraciformes (Coraciiformes), que també inclou el blauet, l'abellerol i el gaig. No obstant això, la posició d'aquesta família no és molt clara. Proves morfològiques podrien suggerir una ubicació dins o prop dels Falconiformes. En l'estudi més complet d'ADN, fet per Hackett et al. aquest és un dels dos ocells -, a més de l'Hoatzín– en què la posició no és clara, encara que sembla estar en l'arrel d'un grup que contindria els Trogoniformes, Bucerotiformes, Piciformes i Coraciiformes. Modernament s'ha fet per ell l'ordre dels leptosomiformes. Habita els boscos i selves de Madagascar i les illes Comores.

## Morfologia

Aquest ocell fa 40-50 cm de llargària, sent la subespècie nominal la major i L. d. gracilis la més petita. A diferència de molts coraciformes, aquesta espècie té una marcada dicromia sexual. Els mascles tenen pit i cap gris, mudant gradualment a blanc a les parts inferiors. La part posterior, la cua i les cobertores alars són de color verd iridescent amb un tint porpra (especialment les cobertores). Corona i línia ocular negre. Les femelles són predominantment de color marró amb taques pàl·lides a les zones inferiors. Els joves són semblant a les femelles. El bec és fort i els ulls són molt endarrerits encara. Les cames i peus són petis i amb zigodactília.

## Alimentació

La dieta no és ben coneguda, però se sap que consumeixen rèptils sauris (com ara camaleons i dragons) i insectes com erugues, llagostes, cigales i insectes pal. L'ocell roman en una perca immòbil mirant la presa, després fa una ràpida sortida cap a ella. També pot caçar en vol.

## Reproducció

S'ha investigat poc la biologia reproductiva d'aquest ocell. Fan la posta directament en cavitats naturals d'arbres alts, a 4-6 m del terra. Ponen al voltant de quatre ous que són covats per la femella mentre el mascle porta l'aliment. La incubació dura uns 20 dies i els pollets abandonen el niu un mes més tard.

## Taxonomia

Se n'han descrit tres subespècies:
* L. discolor discolor (Hermann, 1783), de Madagascar i l'Illa de Mayotte.
* L. discolor Intermedius Hartert & Neumann, 1924, d'Anjouan.
* L. discolor gracilis Milne-Edwards & Oustalet, 1885 de Grande Comore. És la menor de les subespècies i s'ha considerat una espècie (Leptosomus gracilis) per alguns autors.

## Referències

* ↑ Leptosomidae en Coraciiformes
* ↑ Hackett, S. et al. (2008) "A Phylogenomic Study of Birds Reveals Their Evolutionary History " Science 320 (5884) 1763 - 1768
* ↑ «Classificació de l'Ordre Leptosomiformes». Arxivat de l'original el 2013-12-05. [Consulta: 8 gener 2010].
* ↑ Goodman, S (2001) "Family Leptosomatidae (Cuckoo-roller)" in del Hoyo, J.; Elliot, A. & Sargatal, J. (editors). (2001). Handbook of the Birds of the World. Volume 6: Mousebirds to Hornbills. Lynx Edicions. ISBN 84-87334-30-X
# Cypseloides

Cypseloides és un gènere d'ocells de la família dels apòdids (Apodidae). Aquests falciots habiten diferents hàbitats a les zones neàrtica i neotropical.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere està format per 8 espècies:
* falciot de cara tacada (Cypseloides cherriei).
* falciot de barbeta blanca (Cypseloides cryptus).
* falciot fumat (Cypseloides fumigatus).
* falciot pitblanc (Cypseloides lemosi).
* falciot fosc (Cypseloides niger).
* falciot de Rotshchild (Cypseloides rothschildi).
* falciot de les cascades (Cypseloides senex).
* falciot frontblanc (Cypseloides storeri).

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Owlet-nightjars, treeswifts, swifts» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2.
* ↑ «Cypseloides». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Cucal de Sulawesi

El cucal de Sulawesi (Centropus celebensis) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids. És endèmic d'Indonèsia. Els seus hàbitats naturals són els boscos i els matollars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, celebensis, significa 'de Cèlebes' en llatí.

## Referències

* ↑ BirdLife International. «Centropus celebensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22684303A93024173.en. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Jobling, 2010, «celebense / celebensis / Celebesia / Celebesica».

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.
# Cuina regional

La cuina regional és la cuina característica de regions nacionals, estatals o locals. Les cuines regionals poden variar segons la disponibilitat i el comerç d'aliments, els climes variats, les tradicions i pràctiques de cocció i les diferències culturals. Una definició habitual es basa en la cuina tradicional: "Una cuina tradicional és una tradició coherent de preparació d'aliments que sorgeix de la vida quotidiana i de les cuines d'un poble durant un període prolongat en una regió específica d'un país o un país específic, i que, quan es localitza, té notables diferències amb la cuina del país en general." Les tradicions, costums i ingredients regionals en la preparació d'aliments es combinen sovint per crear plats únics en una determinada regió. Les cuines regionals s'anomenen sovint amb les àrees geogràfiques o regions d'on provenen, com per exemple la cuina mediterrània.

## Referències

* ↑ "Region." (Definition). Merriam-Webster dictionary. Accessed June 2011.
* ↑ "The American Food Revolutions: Cuisines in America." Eldrbarry.net. Accessed June 2011.
* ↑ "Rediscover the flavors and traditions of true American cuisine!" Whatscookingamerica.net. Accessed June 2011.