OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ignasi P. Ferré i Serra

Ignasi P. Ferré i Serra (Valls, 29 de juny de 1953) és un guionista, director de cinema i productor català.
Va estudiar Belles Arts i després Cinema, primerament a Roma, al Centro Sperimentale di Cinematografia, i després a Berlín. A Itàlia va treballar amb Tinto Brass, Marco Bellocchio o Michelangelo Antonioni, amb qui van arribar a ser bons amics. La seva primera pel·lícula de ficció va ser una de terror escrita per Isabel Coixet.

## Filmografia

Ha dirigit set llargmetratges:
* La caña (1981)
* Morbus (1983)
* Qui t'estima, Babel? (1987)
* Un submarí a les estovalles (1991)
* Un plaer indescriptible (1993)
* Quin curs el meu tercer (1994)
* Sitges Nagasaki (2005)
i onze documentals, destacant:
* Okupa (2004)
* De la il·lusió al mite Víctor Mora — Capitán Trueno (2006)
* Mossos d'Esquadra.cat (2013)

## Premis i nominacions

* Un submarí a les estovalles - Millor Comèdia al Festival de Cinema di Salerno (Itália) 1993. Selecció oficial en el Calcuta Film Festival (India) 1993 i Cairo International Film Festival (Egipte).
* Un submarí a les estovalles - International Film Festival of Kolh (Alemanya)1991, Funny Film Festival de Milà (Itàlia) 1991; Aberystwyth'92; International Tetuan Film Festival (Marroc) 1993.
* Qui t'estima, Babel? - Millor pel·lícula de la Mostra de les Autonomies al Festival de Cinema d'Eivissa,1989. Selecció Oficial del Festival de Cine de Gijón, 1989. Nominació “Especial Calidad” atorgada pel Ministerio de Cultura Español. Nominació a la Millor Banda Sonora en els Premis Ondas. Selecció oficial a la Mostra de Cinema Mediterrani de València, 1988.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ignasi P. Ferré» (en anglès). IMDb.com. [Consulta: 6 novembre 2022].
# Yield to the Night

Yield to the Night (també titulada Blonde Sinner) és una pel·lícula del gènere drama criminal britànica, dirigida el 1956 per J. Lee Thompson i protagonitzada per Diana Dors. La pel·lícula es basa en la novel·la del mateix títol publicada el 1954 per Joan Henry. La història conté una semblança superficial amb el cas de Ruth Ellis, que s'havia produït l'any anterior. La pel·lícula va rebre molta atenció crítica positiva, sobretot per l'actuació inesperada de Dors, que prèviament havia estat llançada únicament com a versió britànica de la típica "rossa explosiva". La pel·lícula fou nominada a la Palma d'Or al 9è Festival Internacional de Cinema de Canes de 1956.

## Argument

Mary Price Hilton (Diana Dors) ha estat jutjada per assassinat i sentenciada a morir en la forca, i passa les seves últimes setmanes en la cel·la dels condemnats d'una presó de dones britànica. Mentrestant ella recorda els esdeveniments de la seva vida abans de l'assassinat.

## Repartiment

* Diana Dors – Mary Hilton
* Yvonne Mitchell – Matron Hilda MacFarlane
* Michael Craig – Jim Lancaster
* Marie Ney – Governadora de la presó
* Geoffrey Keen – Capellà de la presó
* Liam Redmond – Metge de la presó
* Olga Lindo – Matrona principal
* Joan Miller – Matrona Barker
* Marjorie Rhodes – Matrona Brandon
* Molly Urquhart – Matrona Mason
* Mary Mackenzie – Matrona Maxwell
* Harry Locke – Fred Hilton
* Michael Ripper – Roy,
* Joyce Blair – Doris
* Charles Clay – Bob
* Athene Seyler – Miss Bligh
* Mona Washbourne – Mrs. Thomas
* Alec Finter – Mr. Thomas,
* Mercia Shaw – Lucy
* Marianne Stone – Nova Matrona Richardson
* Charles Lloyd-Pack – Advocat de Mary
* Dandy Nichols – Mrs. Price
* John Charlesworth – Alan Price

## Referències

* ↑ «Yield to the Night». Art & Hue, 2018. [Consulta: 14 juny 2018].
* ↑ Vincent Porter, 'The Robert Clark Account', Historical Journal of Film, Radio and Television, Vol 20 No 4, 2000 p510
* ↑ «Yield to the Night (1956)». BFI.
* ↑ Williams, Melanie «Diana Dors: An angry young woman». The Independent, 30-06-2006 [Consulta: 1r novembre 2010].
* ↑ «BFI Screenonline: Yield to the Night (1956)».
* ↑ «Festival de Cannes: Yield to the Night». festival-cannes.com. [Consulta: 7 febrer 2009].
# Yihuniligne Adane

Yihuniligne Adane (Etiòpia, 29 de febrer de 1996) és un atleta, corredor de llarga distància i maratonià etíop.
L'any 2022 Yihunligne Adane fou el guanyador de la Marató de Barcelona, amb un temps de 2 hores, 5 minuts i 53 segons. L'atleta etíop aconseguí la seva millor marca personal, trencant l'anterior, situada en 2h.06:22. A més, el corredor va batre el rècord de la prova que Samuel Kosegei havia marcat l'any anterior amb un temps de 2 hores, 6 minuts i 3 segons, aconseguint baixar el temps per sota de les dues hores i sis minuts.

## Referències

* ↑ «Yihunilign Adane». World Athletics. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Gumbau Velasco, Ruth «Yihuniligne Adane i Meseret Dekebo guanyen la marató de Barcelona amb nous rècords». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 08-05-2022 [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Agudo, Pablo «Yihuniligne Adane guanya la Marató de Barcelona 2022 amb rècord de la prova. L'atleta etíop ha aconseguit el rècord de la prova amb un temps de 2 hores, 5 minuts i 53 segons». Betevé, 08-05-2022 [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Yihuniligne Adane se corona en la Marató de Barcelona con récord de la prueba». El Mundo Deportivo, 08-05-2022 [Consulta: 7 febrer 2023].
# Iuri Iankò

Iuri Volodímirovitx Iankò (nascut el 16 d'octubre de 1961), és un director d'orquestra ucraïnès.
Estudià direcció coral en l'Escola de Música de Khàrkiv i en la Universitat Artística de la mateixa ciutat, i també direcció operística i simfònica en l'Acadèmia nacional de Música a Kíev. Entre 1991 i 1994 dirigí l'Orquestra Acadèmica de la Filharmònica de Zaporíjia, després va dirigir l'Orquestra de l'escola de Música de Cambra de Khàrkiv i des de 1994 és el director del Teatre Acadèmic d'Òpera i Ballet de Khàrkiv, des on ha portat als escenaris nombroses produccions. Des de l'any 2001 dirigeix l'Orquestra Estatal de la Filharmònica de Khàrkiv.
L'han aplaudit arreu dels Estats Units, Europa, Àsia i Àfrica. Artista honorífic d'Ucraïna, Ianko ha guanyat molts guardons, entre ells el primer premi del concurs internacional de direcció orquestral de Vakhtang, a Jordània.

## Referències

* Fulletó WWW.promoconcert.es pàg. 13.
# Infiltració

«infiltració» té aquests significats:

## Ciència, medicina i enginyeria

* Infiltració (hidrologia), moviment cap avall de l'aigua dins el sòl
* Infiltració (HVAC), en edificis
* Infiltració (medicina), la difusió o acumulació de substàncies o cèl·lules

## Altres usos

* Infiltració (política) en organitzacions polítiques i en l'espionatge.
# Wilkes-Barre

Wilkes-Barre és una població del Comtat de Luzerne a l'estat de Pennsilvània (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2000 tenia 43.123 habitants, 17.961 habitatges, i 9.878 famílies. La densitat de població era de 2.430,6 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,9% tenia menys de 18 anys, un 12,6% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 20,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Persones il·lustres

* Franz Kline (1910 − 1962), pintor associat al grup de l'expressionisme abstracte
* Joseph L. Mankiewicz (1909 - 1993), guionista i director de cinema
* Edward Bok Lewis (1918-2004) biòleg i genetista, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 1995.
* William Daniel Phillips (1948-) físic, Premi Nobel de Física de l'any 1997.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Wilkes-Barre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilkes-Barre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Wilkesboro

Wilkesboro és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 3.159 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wilkesboro tenia 3.159 habitants, 1.305 habitatges i 805 famílies. La densitat de població era de 221 habitants per km².
Dels 1.305 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,2% hi vivien parelles casades, en un 13,9% dones solteres, i en un 38,3% no eren unitats familiars. En el 35,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,3% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 23,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.982 $ i la renda mediana per família de 53.355 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.931 $ mentre que les dones 23.893 $. La renda per capita de la població era de 24.300 $. Entorn del 9,8% de les famílies i l'11,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wilkesboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilkesboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Fernando Ugena López

Fernando Ugena López (1902-1941) va ser un polític i militar espanyol.

## Biografia

Va néixer en la localitat manxega de Tomelloso el 7 de gener de 1902. Carter de professió, des de 1931 va ser militant del PSOE. Durant els anys de la Segona República va mantenir una gran activitat política en la seva localitat natal. Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les milícies populars, integrant-se posteriorment a l'Exèrcit Popular de la República. En el transcurs de la contesa arribaria a manar les brigades mixtes 203a i 137a, i va estar destinat en diversos fronts.
Al final de la guerra va haver-hi exiliar-se a França al costat de d'altres republicans. En l'estiu de 1940 va ser detingut pels alemanys, després que aquests ocupessin França. A l'agost d'aquest any va ser enviat al Camp de concentració de Mauthausen-Gusen, on moriria el 21 de març de 1941.

## Referències

* 1 2 Bermejo i Checa, 2006, p. 208.
* 1 2 López García et al., 2018.
* ↑ Engel, 1999, p. 119, 142.

## Bibliografia

* Bermejo, Benito. Libro Memorial: españoles deportados a los campos nazis (1940-1945) (en español). Madrid: Ministerio de Cultura, 2006. ISBN 84-8181-290-0.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* López García, Julián. Parar hacerte saber mil cosas nuevas. Ciudad Real 1939. Madrid: UNED, 2018. 978-84-362-7490-5.
# Youngsville (Carolina del Nord)

Youngsville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 651 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Youngsville tenia 651 habitants, 251 habitatges i 175 famílies. La densitat de població era de 273,2 habitants per km².
Dels 251 habitatges en un 32,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 19,1% dones solteres, i en un 29,9% no eren unitats familiars. En el 25,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,1% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 23,2% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.731 $ i la renda mediana per família de 46.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.563 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 19.683 $. Entorn del 2,2% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Youngsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Youngsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Zo

Zo va ser un chatbot d'intel·ligència artificial en anglès desenvolupat per Microsoft. Va ser el successor del chatbot Tay. Zo era una versió en anglès dels altres chatbots d'èxit de Microsoft, Xiaoice (Xina) i ja (Rinna (bot)) (Japó).

## Història

Zo es va llançar per primera vegada el desembre de 2016 a l'aplicació Kik Messenger. També estava disponible per als usuaris de Facebook (a través de Messenger), la plataforma de xat grupal GroupMe, o per als seguidors de Twitter per xatejar-hi a través de missatges privats.
En un informe de BuzzFeed News, Zo va dir al seu periodista que "[l'Alcorà] era violent" quan parlava d'assistència sanitària. L'informe també va destacar com Zo va fer un comentari sobre la captura d'Ossama bin Laden com a resultat de la recollida d'"intel·ligència".

## Suspensió

Zo va deixar de publicar a Instagram, Twitter i Facebook l'1 de març de 2019 i va deixar de xatejar a Twitter DM, Skype i Kik a partir del 7 de març de 2019. El 19 de juliol de 2019, Zo es va suspendre a Facebook i Samsung als telèfons AT&T. A partir del 7 de setembre de 2019, es va suspendre amb GroupMe.

## Recepció

Zo va ser criticat pels biaixos introduïts en un esforç per evitar temes potencialment ofensius. El chatbot es nega, per exemple, a participar amb qualsevol menció, ja sigui positiva, negativa o neutral, de l'Orient Mitjà, l'Alcorà o la Torà, alhora que permet la discussió del cristianisme. En un article a Quartz on va exposar aquests biaixos, Chloe Rose Stuart-Ulin va escriure: "Zo és políticament correcte fins al pitjor extrem possible; esmenta qualsevol dels seus desencadenants i es transforma en un mocoso crític".

## Referències

* ↑ Fingas, Jon. «Microsofts Second Attempt at AI Chatbot» (en anglès). Engadget, December 5, 2016. Arxivat de l'original el de juliol 25, 2018. [Consulta: March 23, 2018].
* ↑ Shah, Saqib. «Microsoft's "Zo" chatbot picked up some offensive habits» (en anglès). Engadget. AOL, July 4, 2017. [Consulta: August 21, 2017].
* ↑ «Microsoft's Zo chatbot told a user that 'Quran is very violent'» (en anglès). indianexpress.com, July 5, 2017. [Consulta: March 23, 2018].
* ↑ «Zo AI» (en anglès). Arxivat de l'original el d’agost 11, 2019. [Consulta: July 28, 2019].
* ↑ Stuart-Ulin, Chloe Rose. «Microsoft's politically correct chatbot is even worse than its racist one» (en anglès). Quartz, July 31, 2018. [Consulta: August 2, 2018].
# Institut Italià de Cultura

L'Institut Italià de Cultura en tot el món és una organització sense ànim de lucre creada pel govern italià. Promou la cultura italiana i està implicat en l'ensenyament de la llengua italiana, és similar a les institucions Alliance Française, Institut Cervantes, el British Council i l'Institut Goethe. La creació de l'institut va ser en resposta al desig d'una comprensió més profunda de la cultura italiana a molts continents, mitjançant l'organització d'activitats culturals que recolza el treball realitzat per les ambaixades i consolats italians. N'hi ha noranta-tres Instituts Italians de Cultura a les principals ciutats de tot el món.

## Funcions generals

D'acord amb les disposicions de la llei 401/90, l'article 8 i el reglament 392/95, els Instituts Italians de Cultura tenen les següents funcions:
* establir contactes amb institucions, organismes i personalitats de l'entorn cultural i científic del país amfitrió i promoure propostes i projectes amb l'objectiu a col·laboracions culturals i científiques;
* proporcionar la documentació i informació sobre la vida cultural d'Itàlia i de les seves institucions;
* promoure iniciatives, manifestacions culturals i exposicions;
* recolzar les iniciatives encaminades al desenvolupament cultural de les comunitats italianes a l'estranger, per tal d'afavorir la seva integració en el país d'acollida, així com la relació cultural amb el país d'origen;
* assegurar la col·laboració a acadèmics i estudiants italians en les seves activitats d'investigació i estudiar a l'estranger;
* promoure i donar suport a iniciatives per a la difusió de la llengua italiana a l'estranger, utilitzant els professors italians a les universitats del país amfitrió.

## Enllaços externs

* http://www.normativa.org/ Arxivat 2011-07-27 a Wayback Machine.
# Institut Isaac Albéniz

L'Institut Isaac Albéniz és un centre d'ensenyament secundari de Badalona. Va ser el primer institut fundat a la ciutat el 1933. Al llarg de la seva història ha tingut diverses seus i actualment està situat al Parc Serentill.
Va ser el primer centre oficial d'ensenyament secundari de la ciutat de Badalona, creat el 25 de setembre de 1933. Des de l'Ajuntament de Badalona, es va obrir la matrícula provisional el mateix mes i s'oferia la possibilitat d'un trasllat en cas que s'haguessin començat els estudis a Barcelona. L'institut, finalment, va començar a funcionar el curs de 1934-1935, amb molt bona rebuda per part de la població. Instal·lat a la torre de Can Pi i Gibert, el primer curs va comptar, aproximadament, amb un centenar d'alumnes.
Acabada la guerra civil, el centre va ser clausurat i va ser substituït per un col·legi municipal d'ensenyament mitjà, que va rebre el mateix nom, creat a l'octubre de 1939 per la comissió gestora de l'alcalde Miquel Sotero. L'abril de 1940 es va autoritzar el seu funcionament des de l'estat. El centre va estar regit per un patronat del qual l'alcalde n'era president. Tot i que era un col·legi masculí, els primers anys també hi van estudiar algunes noies, i ja a l'octubre de 1944 es va fundar la secció femenina, amb seu a Ca l'Agustí, on va ser professora Maria Aurèlia Capmany. Per la seva banda, els nois tenien la seva seu a la masia de Can Boscà.
El 1968, es va inaugurar el nou edifici, ja amb caràcter mixt, en l'àmbit del Parc Serentill, al barri de Morera. Actualment s'hi cursa Educació Secundària Obligatòria (ESO), batxillerat i programes de formació i inserció (PFI). A més, és el centre de referència del Conservatori de Música Professional de Badalona, amb horaris adaptats als alumnes.

## Referències

* 1 2 «Guia d’informació educativa de Badalona». Ajuntament de Badalona, 2019-2020. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2021. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ Rotger i Rosquellas, Mateu. Badalona. L'escola ahir (1717-1939). Badalona: Museu de Badalona, 2001, p. 254.
* 1 2 Villarroya, Joan (dir.). Història de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 1999, p. 275, 279.
* ↑ Carreras García, Montserrat; Vall Serra, Núria. La II República a Badalona 1931-1936. Una població industrial en crisi. Badalona: Museu de Badalona, 1990, p. 118.
* ↑ Hernández Tudela, Anna; Palacio Serra, Francesc «La Casa Agustí de Lluís Domènech i Montaner». Revista de Badalona, 13-06-2021.
* ↑ Alsina, Javier «El Instituto Nacional "Albéniz" comenzará a funcionar el próximo curso». La Vanguardia, 20-09-1968.
# Bruc boal

* No s'ha de confondre amb Bruc d'hivern.
El bruc boal (Erica arborea) és un arbust de la família de les ericàcies. També es coneix com a bruc mascle, bruc de soques, bruc de bou o bruc de pipes. L'epítet específic arborea prové del llatí i significa ‘arbòria’.

## Descripció

És un arbust molt ramificat, amb les tiges erectes, que als Països Catalans pot arribar fins als 3 m d'alçada. A les Canàries o Madeira pot arribar a fer-se un arbre. Les fulles són lineals i estretes, de 3 a 4 mm de llargada, de color verd fosc. Les flors són petites i blanques en forma de campaneta o gerreta. El bruc boal floreix entre els mesos de febrer i maig, i cada individu fa multitud de flors blanques. El fruit és una càpsula molt petita. La fusta de l'arrel, en forma de bulb, és molt utilitzada en la fabricació de pipes (de fumar).

## Distribució i hàbitat

Aquesta planta és originària de la terra baixa mediterrània, principalment a la Península ibèrica, França, Itàlia i Grècia, però també es troba en algunes parts del nord d'Àfrica.
Prefereix els sòls silícics. Se'l troba gairebé exclusivament a la terra baixa, a les parts altes dels massissos, comú en alzinars i brolles d'estepa i brucs, allà on el sòl ha estat descarbonatat per la pluja. Es pot trobar entre els 0 i els 1.000 metres d'altitud; rarament entre els 1.000 i els 1.200 metres. Es distingeix fàcilment del bruc d'hivern, que floreix a la tardor i té les flors de color rosat.

## Fabricació de pipes

La fusta per a fer pipes prové de l'arrel de l'Erica arborea. Les propietats principals: densitat i resistència a la calor de la fusta de l'arrel de bruc, la fan ideal per tallar pipes de fumar d'alta qualitat i de llarga durada. Des de fa moltes generacions l'arrel del bruc, prèviament bullida s'exporta a Anglaterra per fabricar les millors pipes, des de dues poblacions de la península ibèrica, Santa Coloma de Farners, Alcalá de los Gazules i també Jimena.

## Referències

* ↑ «Erica arborea» a The Plant List. Data consulta: 20 de febrer de 2014.
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 172-173. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2015-08-05. [Consulta: 4 gener 2016].
* ↑ «Erica arborea L.». Herbari virtual del mediterrani occidental.
* ↑ «Base de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 4 gener 2016].
* ↑ «Blakemar Briars». Blakemar Briars. [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ «Smoking Pipes Archives». James Barber Tobacconist, 01-01-1980. [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ Sur, Europa. «La Guardia Civil interviene en Jimena 24 toneladas de cepas de brezo preparadas para su comercio ilegal» (en castellà). Europa Sur, 04-11-2023. [Consulta: 13 juny 2024].
# Barranc de la Font de la Casanova

El Barranc de la Font de la Casanova és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Madrona en el tram en què rep el nom de Sargueres de l'Alcerà, que realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Castellar de la Ribera i que neix al peu de la Casanova de Clarà
Aquest barranc no té cap afluent

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Les coordenades del lloc on neix són 42° 0′ 11.96″ N, 1° 27′ 25.07″ E﻿ / ﻿42.0033222°N,1.4569639°E﻿ / 42.0033222; 1.4569639
# Rivulus strigatus

Rivulus strigatus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones.

## Referències

* ↑ «Rivulus strigatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)