OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Guijarro i Triadó

Josep Guijarro i Triadó (Terrassa, Vallès Occidental, 12 de maig de 1967) és un periodista, escriptor i reporter de ràdio, premsa i televisió que treballa essencialment en castellà.

## Biografia

Va dirigir el programa Enigmes i Misteris a RNE 4, dedicat als misteris. Ha estat redactor en cap de la revista Más Allá i director de la desapareguda revista Karma 7. També va dirigir la revista de viatges Rutas del Mundo. Col·labora amb el programa radiofònic La Rosa de los Vientos, a Onda Cero amb una secció titulada Los 32 Rumbos que disposa de web site a Internet Los 32 Rumbos. Conegut per les seves recerques ufològiques, ha escrit diversos llibres i en 2013 ha treballat com a documentalista de la sèrie extraterrestres a Canal de Historia. En l'actualitat dirigeix la revista de viatges, arqueologia i enigmes històrics Planeta desconocido.

## Obra

* Infiltrados, seres de otras dimensiones entre nosotros (Sangrilá, 1994), ISBN 84-604-9144-7
* Guía de la Cataluña mágica (Martínez Roca, 1999), ISBN 84-270-2455-X
* El tesoro oculto de los templarios (Martínez Roca, 2001) ISBN 84-270-2700-1
* Gótica (Aguilar, 2005) ISBN 84-03-09621-6
* Rex Mundi (Aguilar, 2006) ISBN 84-03-09704-2
* In-Creíble (Libros Cúpula, 2013) ISBN 978-84-480-0816-1
* Guia fantàstica de Catalunya (Angle Editorial, 2013) ISBN 978-84-15695-40-0
* Coincidencias Imposibles (Libros Cúpula, 2014) ISBN 978-84-480-2036-1

## Referències

* ↑ Josep Guijarro a planetadelibros.com
* ↑ Josep Guijarro Arxivat 2011-12-16 a Wayback Machine. al web de Fran Recio
* ↑ Miguel Ángel Segura Ceballo. Manual del investigador paranormal. Madrid: Nowtilus, 2011, p.55.
* ↑ Josep Guijarro Arxivat 2017-03-26 a Wayback Machine. a laverdadhermetica.es

## Enllaços externs

* Articles de Josep Guijarro Arxivat 2017-03-26 a Wayback Machine. a terrassanoticies
* Josep Guijarro "Coincidencias Imposibles", conferència a Youtube
# Josep Guitart i Duran

Josep Guitart i Duran (Badalona, 1946) és un arqueòleg català especialitzat en l'època romana.
Es va llicenciar l'any 1968 i assolí el grau de doctor el 1974 a la Universitat de Barcelona. Ha estat professor en aquesta universitat entre 1968 i 1979, i des d'ençà aleshores a la Universitat Autònoma de Barcelona, on és catedràtic des de 1991. Va ser director del Museu de Badalona entre 1975 i 1980. Altrament, ha ocupat diversos càrrecs públics a la Generalitat de Catalunya: ha estat cap del Servei de Museus (1980-82), sotsdirector de Museus, Arts Plàstiques i Arqueologia (1982-84), sotsdirector general d'Universitats (1987-90) i director d'aquesta darrera secció (1990-93). Especialitzat en l'època romana, Guitart ha dirigit excavacions arqueològiques a les ciutats romanes de Baetulo, Iesso i Clunia. És membre del Comitè Espanyol per a l'elaboració de la Tabula Imperii Romani, de la Junta de Museus de Catalunya i de l'Institut d'Estudis Catalans. També ha estat director de l'Institut Català d'Arqueologia Clàssica des que va ser fundat l'any 2003. És autor de diverses publicacions, entre elles destaquen Baetulo: Topografía arqueológica, urbanismo e historia (1976), Llibre blanc dels museus de Catalunya: Criteris per a l'organització del patrimoni museístic del país (1984, en col·laboració), La ceràmica de vernís negre dels segles II i I aC: Centres productors mediterranis i comercialització a la península Ibèrica (2000, en col·laboració) i Iesso I (2004, en col·laboració).

## Referències

* ↑ «Josep Guitart i Duran». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# José Amat y Sempere

José Amat y Sempere (Elda, abril de 1826 - Sagunt, 4 de febrer de 1902) fou un polític i advocat valencià, diputat a Corts durant el sexenni i durant la restauració.

## Biografia

membre d'una família acabalada, estudià dret a la Universitat de València i en acabar la carrera treballà com a advocat i després com a notari. El 1843 va participar en la revolta contra el regent Espartero. Després es va afiliar al Partit Progressista, amb el que fou escollit alcalde d'Elda de 1854 a 1856. Fou destacable la seva intervenció durant l'epidèmia de còlera que va patir la ciutat el 1855.
El 1863 va ingressar a la Unió Liberal i fou nomenat novament alcalde d'Elda de 1863 a 1866, però en fou destituït per Narváez, qui el va bandejar. Participà activament en la revolució de 1868 i fou nomenat novament alcalde i jutge municipal d'Elda. Alhora, fou elegit diputat pel districte de Monòver a les eleccions generals espanyoles de 1871 i abril de 1872. A poc a poc abandonà el liberalisme i va ingressar al Partit Conservador, amb el que fou elegit diputat per Monòver a les eleccions generals espanyoles de 1876. Pel gener de 1878 renuncià a l'escó, però continuà com a cap comarcal del Partit Conservador, amb el que fou nomenat novament alcalde d'Elda el 1896. Després de l'assassinat de Cánovas del Castillo es retirà de la política i cedí la direcció comarcal del partit al seu nebot José Maestre Vera. Després es va establir a Sagunt, on va morir. Hi ha un carrer amb el seu nom a Elda.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.28. ISBN 9788495484802.
* Fitxa al Congrés dels Diputats
# Jordi Rubio

«Jordi Rubio» té aquests significats:
* Jordi Rubio i Nuñez, ciclista català, campió de biketrial.
* Jordi Rubio (actor), actor català
* Jordi Rubio (empresari), empresari català
* Jordi Rubio Gómez, futbolista andorrà
# Josep Maria Moré i Comas

Josep Maria Moré i Comas (Barcelona, 1894 - novembre 1963) fou un empresari i pilot d'automobilisme català. Juntament amb el seu germà Ramon, tingué una gran influència en els primers anys de l'automobilisme al país. El 1914 creà, amb el seu germà i els germans Josep Maria i Frederic Armangué i el seu cosí Lluís Armangué entre altres socis, la marca d'autocicles David, activa fins a la dècada de 1950.
Com a pilot, participà en moltes curses i es distingí pels coneixements de mecànica. El 1916 guanyà la primera cursa d'autocicles que es feia a Europa, disputada al circuit del Baix Penedès. El 2 de juny de 1916 el Real Moto Club de Catalunya va organitzar una cursa Barcelona-Madrid-Barcelona d'aquests automòbils, sortint del barri de Collblanc, amb Moré i Comas i altres 21 participants.

## Referències

* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Noms propis». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 261. ISBN 84-320-6249-9.
* 1 2 «Josep Maria Moré i Comas». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Masferrer, Narcís «La carrera de autociclos». Diari La Vanguardia, 01-06-1996, pàg. 5.
# Josep Maria Murià i Romaní

Josep Maria Murià i Romaní (Barcelona, 19 d'octubre de 1907 - Guadalajara, Jalisco, 19 d'agost de 1999) fou un escriptor català.

## Biografia

Josep Domènec Pere Murià i Romaní fou fill de Magí Murià i Torner i d'Anna Romaní i Sabater. Fou germà de la periodista Anna Murià i Romaní i pare de José María Murià Rouret. De jovenet col·laborà en El Borinot, La Nau i el Diari de Catalunya. Políticament, fou militant d'Estat Català, d'Acció Catalana Republicana i del Partit Nacionalista Català i fou funcionari de la Generalitat de Catalunya. Durant la guerra civil espanyola prengué part en la batalla de l'Ebre com a voluntari.
Exiliat el 1939, el 1942 passà a Mèxic i s'establí finalment a Guadalajara el 1959. Fou el principal promotor, durant més de 10 anys, del Butlletí del Centre Català de Guadalajara, hi fou professor de literatura a la universitat i a l'American School; també fou directiu de Prensa Unida de Guadalajara i de la delegació del Sindicato Nacional de Redactores de la Prensa. Es dedicà també a activitats industrials i mercantils. Guanyà la flor natural als Jocs Florals celebrats a París (1965) i Mèxic (1973). Fou col·laborador de Xaloc i altres revistes de l'exili mexicà.

## Obres
### Assaig

* La revolució al camp de Catalunya (1937)
* Revisión de la dramática neoclásica (1971)
* Vivències d'un separatista (1985)

### Poesia

* L'espera, poemes (1942)
* L'últim recull (1980)
* Trajecte confús (1978)
* Ramals del trajecte (1980)

### Narracions i contes

* Els dos puntals (1938) novel·la
* Narraciones fugaces (1967), versió catalana del 1974
* Cuentos de humor gris (1987) versió catalana del 1992
* Cinc contes per a infants (1984)

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1907, número de registre 10786.
* ↑ «Esquela». El Informador, diario independiente [Guadalajara (Mèxic)], 20-08-1999, pàg. 13-E.
# Judith Bakirya

Judith Bakirya és una agricultora de permacultura ugandesa. Va ser nomenada a la llista de les 100 dones de la BBC per al 2019.
Bakirya va néixer al districte de Bugosa, a Uganda, i va créixer en una granja, tot i que inicialment no tenia intenció de ser agricultora. De petita, a més de treballar a la granja de la seva família, Bakirya i les seves germanes van anar a l'escola gràcies a l'ajuda del seu pare, un cap tribal. El seu èxit a l'escola primària li va permetre aconseguir una beca a l'escola secundària, Mt St Mary's College Namagunga, cosa que cap altre estudiant de la seva escola havia aconseguit. A partir d'aquí, es va classificar per obtenir una beca governamental per assistir a la universitat i va obtenir un Màster en salut i desenvolupament a la Universitat de Birmingham al Regne Unit.
El 2000 va deixar la feina a una ONG per tornar a la pagesia. Fent servir els seus estalvis i un petit préstec de l'Associació d'Estalvis i Préstecs del poble, va fundar Busaino Fruits & Trees. El 2014 va guanyar el concurs Best Farmers patrocinat per Vision Group, l'ambaixada dels Països Baixos a Uganda, KLM Airlines i dfcu Bank. El premi li va permetre exposar a la Source of the Nile Agriculture Show i d'assistir a mostres agrícoles als Països Baixos. Després d'això, va obrir el seu propi centre d'exposicions sobre medicina i cultura tradicionals al districte de Jinja, a Uganda. El 2017 va iniciar l'Institut Nacional d'Agroturisme a Jinja per promoure l'agroturisme i l'educació ugandesos.
El 2020 dirigeix Busaino Fruits & Trees com una granja de fruites agro-patrimonials de més de 1.000 acres, amb un gran èmfasi en l'agroturisme i l'educació sobre pràctiques agrícoles sostenibles amb el medi ambient. El 2019, aquest treball va conduir al seu reconeixement com una de les "100 dones" de l'any per la BBC.

## Referències

* ↑ «BBC 100 Women 2019: Who is on the list this year?». BBC News, 16-10-2019. [Consulta: 13 novembre 2019].
* 1 2 3 4 5 6 «Judith Bakirya: The Ugandan Farmer Cultivating More than Just Fruit», 04-01-2016. Arxivat de l'original el 6 de desembre 2019. [Consulta: 13 novembre 2019].
* ↑ «'You can make money and preserve the environment'», 17-10-2019. [Consulta: 13 novembre 2019].
* 1 2 «Jinja Agriculture Supplement: Best farmers to exhibit in Jinja». New Vision: Uganda's Leading Daily, 07-07-2015 [Consulta: 13 novembre 2019]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-02-17. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «Amsterdam flower fair impresses Ugandan farmers». New Vision: Uganda's Leading Daily, 20-04-2015 [Consulta: 13 novembre 2019]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-02-17. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «How awards changed farmers' lives». New Vision: Uganda's Leading Daily, 07-12-2018 [Consulta: 13 novembre 2019].
* ↑ «Launch of the Agro-Tourism Institute at Busaino Fruit Trees & Herbs», 08-07-2017. Arxivat de l'original el 17 de febrer 2020. [Consulta: 13 novembre 2019].
# José Mingorance Chimeno

José Mingorance Chimeno (Castro de Sanabria, 10 d'abril de 1938) fou un futbolista castellanolleonès de la dècada de 1960. Va ser un cop internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Fou un defensa central que començà a destacar al Granada CF a finals de la dècada de 1950. El 1962 fitxà pel Córdoba CF on jugà tres temporades un total de 86 partits a primera divisió. Durant aquests anys fou un cop internacional amb Espanya. El 1965 fitxà pel RCD Espanyol de Joan Vilà Reyes. Romangué cinc temporades al club blanc-i-blau, jugant 97 partits de lliga i vuit més a la Copa de Fires. Durant aquests anys patí un descens a Segona i un ascens a Primera. El 1970 tornà al Còrdova i acabà la seva carrera al Calella CF.
Un cop retirat estigué lligat a l'equip tècnic del Granada CF. Fou entrenador assistent i primer entrenador del club de forma puntual.

## Referències

* ↑ «El central más excelso en blanco y verde». cordobadeporte.com, 14-02-2008. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «José MINGORANCE Chimeno». Mundo Deportivo, 31-12-1967. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «José MINGORANCE». hallofameperico, 18-04-2009. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Mingorance al Calella». Mundo Deportivo, 28-07-1971. [Consulta: 20 abril 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Perfil a national-football-teams.com
# José Mira Meseguer

José Mira Meseguer fou un polític republicà valencià. Membre del Partit d'Unió Republicana Autonomista (PURA), fou regidor de l'ajuntament de València i escollit alcalde el 9 de desembre de 1917 substituint Josep Martínez Aloy. Fou el primer alcalde escollit democràticament i no per designació. Tanmateix, va dimitir l'1 de gener de 1918.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.373. ISBN 9788495484802.
# Kapfenberg

Kapfenberg és un municipi del districte de Bruck an der Mur, a la regió d'Estíria (Àustria).
La ciutat té un complex de natació, un estadi de futbol (Franz Fekete Stadium) utilitzat pel club de futbol Kapfenberger SV i una pista de gel. La ciutat també té un equip a la lliga de basquet professional d'Àustria: el Kapfenberg Bulls.
L'empresa principal de la ciutat és el fabricant d'acer Böhler.

## Galeria

* Castell
* Ajuntament
# Juli Víndex

Gai Juli Víndex (en llatí Caius Julius Vindex) va ser un revolucionari gal, fill d'un senador romà però descendent d'una família reial de la Gàl·lia Aquitània.
Al final del regnat de Neró va ser nomenat propretor de la Gàl·lia Celta i va decidir revoltar-se per desfer-se del tirà al que tothom avorria. El mes de març, reunit amb els caps de les tribus de gals, i després de descriure els greuges i el caràcter opressiu del domini romà, va demanar la revolució. La seva crida va tenir una resposta positiva pels caps presents i per altres, i es va trobar al front d'un exèrcit formidable. No aspirava a l'Imperi, però va escriure a Galba, governador de la Hispània Tarraconense, per oferir-li el seu suport per assolir el tron. Galba no va agafar el títol d'emperador (es va titular legat del senat i el poble de Roma) però es va revoltar contra Neró.
Molts governadors provincials es van declarar a favor de Galba. Però Vergini Ruf, governador de la Germània Superior, al que les seves tropes van voler proclamar emperador, va refusar el títol i va negar el reconeixement a qualsevol proclamat emperador excepte si era designat pel senat romà. Va agafar el seu exèrcit i va anar contra Víndex, i va assetjar part de les seves forces a Vesontio (Besançon); Víndex va anar en ajut de la ciutat. Els dos generals van tenir una entrevista on sembla que es va arribar a algun tipus d'acord, però quan Víndex anava a entrar a Vesontio, el soldats romans, pensant que els anava a atacar, s'hi van enfrontar i les tropes de Víndex van ser massacrades. Víndex, creient que era un complot per destruir-lo, es va suïcidar.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1269?rgn=full+text;view=image;q1=VindexSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1261. ]
# Juli Vestí

Juli Vestí (en llatí Julius Vestinus) va ser un sofista romà que Suides menciona amb el nom de Ούηστίνος.
Va fer un resum del lexicó de Pàmfil i una selecció de paraules de Demòstenes, Tucídides, Iseu d'Assíria, Isòcrates d'Atenes i altres. El seu nom correcte probablement era Juli Justí i no Juli Vestí com diu Suides.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1257?rgn=full+text;view=image;q1=VestinusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1249. ]
# Juan Ramón López Caro

Juan Ramón López Caro (nascut a Lebrija, Sevilla, el 23 de març de 1963) és un entrenador de futbol andalús. El 10 de març del 2008 va ser destituït del seu darrer club, el Real Club Celta de Vigo, on era entrenador des del 8 d'octubre del 2007. Actualment entrena la selecció espanyola sub-21.

## Trajectòria

No va passar de categories regionals com a futbolista, a causa d'una fractura al crani. Com a tècnic va debutar a la Unión Balompédica Lebrijana, la temporada (1992-93), entrenant més tard altres club de categories inferiors a la província de Sevilla. El seu primer èxit arribà al Dos Hermanas CF, amb el qual va pujar a Tercera Divisió.
Després de passar pel UD Melilla i el filial del RCD Mallorca a la Segona Divisió B, va fitxar pel Reial Madrid B a la temporada 2000-01. Va disputar tres fases d'ascens en quatre temporades amb el conjunt blanc, aconseguint pujar a Segona Divisió durant la campanya 2004-05.
Va jugar 15 partits a Segona Divisió amb el reanomenat Reial Madrid Castella, mantenint l'equip lluny dels llocs de descens.
El 5 de desembre del 2005, va començar a dirigir el primer equip, en ser destituït l'anterior tècnic Vanderlei Luxemburgo.
Al final de la temporada 2005/06, va fitxar pel Racing de Santanter, encara que dos mesos després, abandonà el club i va fer-se càrrec del Llevant UE.
Va ser destituït de la banqueta blaugrana el 15 de gener del 2007, quan l'equip ocupava la dissetena posició.
El 8 d'octubre del mateix any va signar pel Celta de Vigo, substituint al fins llavors tècnic de l'entitat, Hristo Stoítxkov.
El 10 de març del 2008, va ser destituït després d'una ratxa de mals resultats, sent reemplaçat pel fins llavors segon entrenador, Antonio López.

## Referències

* ↑ Plana oficial del Real Club Celta de Vigo
# Juan Ramón Lodares

Juan Ramón Lodares (Madrid, 1 de gener de 1959 - Carretera de El Escorial a Guadarrama (M-600), 4 d'abril de 2005), fou un lingüista espanyol, deixeble del també filòleg i ex-sotsdirector de la RAE Gregorio Salvador.

## Biografia

Fou professor de la Universitat Autònoma de Madrid i autor de nombrosos treballs sobre la circumstància històrica, política i cultural de la llengua espanyola. Entre les seves obres més conegudes trobem El paraíso políglota, que va quedar com a finalista del "Premio Nacional de Ensayo" de l'any 2001. Va col·laborar periòdicament als principals mitjans de premsa espanyols, i fins i tot al programa 30 minuts de TV3, que sota el títol de "Castellà: 300 anys sense imposició" va fer un repàs de la persecució a la llengua catalana al Principat de Catalunya, a les Illes Balears, al País Valencià i al sud de França, arran d'unes controvertides paraules del rei Joan Carles I dient que "mai fou el castellà llengua d'imposició".
Lodares va fer unes afirmacions molt polèmiques al programa, assegurant que el castellà havia estat més acceptat històricament per la mateixa burgesia catalana que imposat des de Castella, que les llengües no calia conservar-les perquè no són "patrimonis culturals" i que les autoafirmacions nacionals de les minories condueixen "fatalment a la confrontació agressiva".
El jove professor va morir en accident de trànsit en abril de 2005, atropellat per un camió.

## Obres

* El paraíso políglota (Taurus, 2000). Finalista del "Premio Nacional de Ensayo"
* Gente de Cervantes (Taurus, 2001)
* Lengua y patria (Taurus, 2002)
* El porvenir del español (2005)

## Referències

* ↑ Juan Ramón Lodares a Lecturalia (castellà)
* 1 2 Dades de l'autor a l'Editorial Taurus Arxivat 2006-08-21 a Wayback Machine.(castellà)
* ↑ Descripció del programa emès per "30 minuts" sobre la persecució a la llengua catalana
* ↑ Intervencions de Juan Ramón Lodares a "30 minuts", TV3, l'any 2001.(català)
* ↑ Dades de l'autor a l'Editorial Taurus Arxivat 2006-08-21 a Wayback Machine.(castellà)
# Juanma Bajo Ulloa

Juan Manuel Bajo Ulloa (Vitòria, 1 de gener de 1967) és un director de cinema basc.

## Biografia

Va hipotecar la seva casa per produir el seu primer llargmetratge, "Alas de Mariposa", i el premi Goya al millor curtmetratge de ficció que va aconseguir amb el seu germà el va intentar vendre infructuosament.

## Filmografia

* Frágil, 2004
* Ordinary Americans, 1999
* Airbag, 1997
* La madre muerta, 1993
* Alas de mariposa, 1991
* El reino de Víctor, (curtmetratge) 1989
* Akixo (curtmetratge) 1988
* Cien Aviones de Papel (curtmetratge) 1987
* A Kien Puede Interesar (curtmetratge) 1986
* El Último Payaso (curtmetratge) 1985
* Cruza la Puerta (curtmetratge) 1984

## Premis

* Goya al millor curtmetratge de ficció (1989) per El Reino de Victor.
* Goya al millor director novell (1991) per Alas de Mariposa.
* Goya al millor guió original (1991) per Alas de Mariposa.
* Conquilla d'Or a la millor pel·lícula (1991) per Alas de Mariposa.

## Referències

* ↑ «Los Bajo Ulloa tratan de vender su premio Goya en una tienda de segunda mano» (en castellà). El Pais, 27-12-2016. [Consulta: 29 gener 2017].
# Júkovo (Penza)

* Per a altres significats, vegeu «Júkovo».
Júkovo - Жуково (rus) és un poble de l'óblast de Penza. Rússia. El 2010 tenia 20 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Пензенской области от 9 марта 2005 года № 774-ЗПО «Об административно-территориальном устройстве Пензенской области»». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 20 octubre 2019].
# Associació Esportiva Blanc i Blau Pro-Seccions

L'Associació Esportiva Blanc i Blau Pro-Seccions és un club desaparegut de Barcelona que practicava l'atletisme.
L'associació neix el 19 de novembre del 2006 fruit de la voluntat de reconstruir les seccions i les escoles esportives del RCD Espanyol, que van desaparèixer definitivament el 1972.
L'entitat no estava vinculada formalment amb el club, però va arribar a un acord que l'autoritza a utilitzar els colors i l'escut actual del club, únicament a les samarretes oficials dels seus atletes en les competicions oficials d'atletisme. El 2007 no es va renovar el contracte amb el RCD Espanyol i desapareix. El 2008 es va crear l'Associació Atlètica Blanc i Blau, amb una estructura orgànica i una junta directiva formada per dotze exatletes periquitos encapçalats per Tomàs Barris, però no reix.
Comptava amb una vintena d'atletes i una escola a l'Estadi Joan Serrahima de Barcelona, dirigida per Joan Montserrat Marieges, i amb Valentí Massana com a responsable de la secció de marxa atlètica. Entre els atletes destacats, hom pot citar en marxa, Maria Vasco i en carreres de fons, Teresa Pulido.

## Vegeu també

* Secció d'atletisme del RCD Espanyol

## Referències

* ↑ «Clubes» (en castellà). Real federacion española de atletismo. Arxivat de l'original el 2020-08-11. [Consulta: 1r agost 2011].
* ↑ «Espanyol i atletisme 2a part: De la glòria a la desaparició». Pericos online. Jordi Puyaltó i Xavier Boró, 03-12-2005. Arxivat de l'original el 2013-03-18. [Consulta: 2∕8∕2011].
* ↑ «Els heroics temps de Rojo, Miranda, Amorós i Barris» (en castellà). El Mundo Deportivo, 23-02-2007, p.27 [Consulta: 2 agost 2011].
* ↑ «Atletisme en blanc-i-blau». Revista RCDE, n. 24 (segona època), 01-12-2006, p.24. Arxivat de l'original el 8 de febrer 2010 [Consulta: 29 juliol 2011]. Arxivat 8 de febrer 2010 a Wayback Machine.
* 1 2 «L'AE Blanc-i-Blau continua dolguda amb el RCD Espanyol» (en castellà). El Mundo Deportivo, 25-07-2007, p.41 [Consulta: 8 febrer 2011].
* ↑ «El Pistorius español» (en castellà). El Mundo Deportivo, 23-02-2007, p. 24-25 [Consulta: 2 agost 2011].
* ↑ «AE Blanc i Blau, fins a Cornellà». El 9, 19-10-2007 [Consulta: 1r agost 2011].
* ↑ «Està sent una experiència excel·lent». rcdespanyol.com, 21-02-2007.
* ↑ «Barris es desvincula de l'AE Blanc i Blau». El 9, 19-10-2007 [Consulta: 1r agost 2011].
* ↑ «Neguse Rege y Teresa Pulido, vencedores» (en castellà). Adn.es, 28-09-2008. [Consulta: 1r agost 2011].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-07-05 a Wayback Machine.