OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Immaculada Concepció vista per Sant Joan Evangelista

La Immaculada Concepció contemplada per Sant Joan Evangelista és una obra d'El Greco. Consta amb el número 91 en el catàleg raonat realitzat per Harold Wethey, especialista en aquest artista.

## Tema

La Immaculada Concepció no està narrada de forma explícita als Evangelis, però alguns exegetes la veuen reflectida a l'Evangeli segons Lluc (Lc 1, 26:38). Malgrat que no va ésser decretada com a dogma de l'Església Catòlica fins a l'any 1854, les al·lusions a aquesta devoció són molt antigues, i les seves commemoracions es van anar succeint intermitentment en els països catòlics, amb la corresponent repercussió en la iconografia cristiana.
Aquesta temàtica és molt poc abundant en el corpus pictòric d'El Greco, i cal evitar la confusió amb el tema de l'Assumpció de Maria. En aquest llenç, la inclusió d'atributs propis de les lletanies de la Mare de Déu no deixa lloc a dubtes, perquè són símbols de la Immaculada. Tanmateix, la figura de Joan Evangelista contemplant la Verge Immaculada, és una excepció dins de l'obra d'El Greco i, segons alguns autors, remet a les visions del llibre d l'Apocalipsi (Ap 12:1).

## Anàlisi

Oli sobre llenç; 236 x 117 cm.; 1580-85; Museu de Santa Cruz, Toledo.
D'acord amb Harold Wethey, aquest llenç és especialment important per la seva iconografia, única en el corpus pictòric d'El Greco, però va arribar fins als nostres dies en molt males condicions, i una restauració excessiva va alterar-ne sensiblement l'aspecte general. Hi ha representats atributs de les lletaníes de la Mare de Déu: un formós ram de roses vermelles, la façana del Temple (porta clausa), la torre cilíndrica (turris David), el sol, la lluna i la font. Els elements arquitectònics están basats en models de l'arquitectura romana antiga.
La Verge és el factor essencial de l'obra i, per augmentar-ne l'efecte, El Greco utilitza un cànon allargat que en millora la imatge. La figura apareix sobre una mena de tron de núvols opacs que recorden les màndorles romanes d'Orient. Està flanquejada per àngels músics, junt amb altres que es confonen amb el celatge, com els querubins que envolten el colom de l'Esperit Sant. El paisatge, concebut com un Hortus conclusus, està realitzat amb formosíssims efectes cromàtics.

### Procedència

* Parròquia de Santa Leocadia. ?
* Iglesia de San Román, Toledo. ?
* Museu de San Vicente, Toledo.

## Vegeu també

* La Immaculada Concepció (Museu Thyssen)
* La Immaculada Concepció (Capilla Oballe)

## Referències

* 1 2 Wethey, Harold E. Obra citada, p. 77.
* ↑ «La Inmaculada Concepción-Museo de Santa Cruz, Toledo» (en español). Gobierno de España-Ministerio de Cultura y Deporte. [Consulta: 5 març 2020].
* ↑ Gudiol, José. Obra citada, p. 107.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Gudiol, José; El Greco, 1541-1614 ; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84 343 0031-1
* Álvarez Lopera, José; El Greco, La obra esencial; Ediciones Sílex; Madrid-2014; ISBN 978 84 7737 8600
# Cristina Polonio Rincón

Cristina Polonio Rincón (Sevilla, 20 de juliol de 1998) és una jugadora d'handbol valenciana, d'origen andalús.
Pivot, es forma en les categories de formació del Balonmano Mar Sagunto i, després de la seva desaparició, al Club Balonmano Morvedre. En categoria júnior, competí amb el primer equip a la Divisió d'Honor Plata. Fou cedida temporalment al Club Handbol Canyamelar el maig de 2017, amb el qual debutà a la Primera Divisió estatal amb dinou anys. De tornada al club saguntí, guanyà la Divisió d'Honor Plata de forma imbatida i aconseguí l'ascens a la Primera Divisió. També jugà a l'Helvetia Alcobendas (2019-20) i tornà a competir amb el Balonmano Morvedre (2020-21). El juny de 2021 fitxà pel Super Amara Bera Bera. amb el qual guanyà una Lliga (2021-22), una Copa de la Reina (2023), una Supercopa d'Espanya (2022-23) i disputà la Lliga de Campions de l'EHF. L'abril de 2023 fitxà pel KH-7 Granollers, amb el qual ha guanyat una Supercopa de Catalunya (2023).
Internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, ha competit al Campionat del Món júnior (2018) i d'Europa (2017)

## Palmarès

* 1 Lliga espanyola d'handbol femenina (2021-22)
* 1 Copa espanyola d'handbol femenina (2023)
* 1 Supercopa d'Espanya d'handbol femenina (2022-23)
* 1 Supercopa de Catalunya d'handbol femenina (2023-24)

## Referències

* ↑ Martínez, Alberto. ««En Sagunto se fomenta el balonmano y va a más»» (en castellà). Las Provincias, 12-03-2018. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «La júnior Cristina Polonio jugará en División de Honor Plata con el Balonmano Morvedre» (en castellà). El Económico, 03-07-2017. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «El Balonmano Morvedre hace historia y ganan imbatidas la Liga de División de Honor Plata Femenina» (en castellà). Nostresport.com, 09-04-2018. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Villamía, Iñigo. «El Bera Bera ficha a Cristina Polonio» (en castellà). El Diario Vasco, 07-06-2021. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «Cristina Polonio, nova incorporació del KH-7 Granollers». somGranollers, 11-04-2023. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Oliver, Chente. «Tres jugadoras valencianas son convocadas por la selección española junior femenina de balonmano» (en castellà). Levante. El Mercantil Valenciano, 31-10-2017. [Consulta: 14 gener 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Cristina Polonio Rincón - RFEBM
# Fuentecantos

Fuentecantos és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Carlstadt

Carlstadt és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2009 tenia 6.059 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carlstadt tenia 5.917 habitants, 2.393 habitatges, i 1.593 famílies. La densitat de població era de 578,4 habitants/km².
Dels 2.393 habitatges en un 25,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,9% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 33,4% no eren unitats familiars. En el 26,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 34% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.058 $ i la renda mediana per família de 62.040 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.540 $ mentre que les dones 36.804 $. La renda per capita de la població era de 28.713 $. Aproximadament el 3,1% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carlstadt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carlstadt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hiparc de Colarges

Hiparc de Colarges (en llatí Hipparchus, en grec antic Ἵππαρχος), era un membre de la dinastia dels Pisistràtides, nascut a Colarges a Àtica, parent llunyà d'Hiparc fill de Pisístrat.
Hiparc de Colarges, que va viure al segle v aC, és conegut per ser la primera persona d'Atenes condemnada a l'ostracisme, l'any 488 aC o potser el 487 aC, segons diu Plutarc.

## Referències

* ↑ 1.Hipparchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 476
# Hiparc d'Eubea

Hiparc d'Eubea (grec antic: Ἵππαρχος, llatí: Hipparchus) va ser un polític de l'antiga Grècia natural de l'illa d'Eubea, actiu durant el segle iv aC.
Era un dels partidaris més fidels de Filip II de Macedònia, que el va recompensar donant-li el càrrec de governant (o, com deia Demòstenes, el càrrec de tirà) d'Erètria conjuntament amb Automedó i Clitarc. Es van imposar a la ciutat amb una força de mercenaris. Segons una anècdota de Plutarc, el rei Filip de Macedònia tenia una relació personal amb ell.

## Referències

* ↑ 2.Hipparchus of Euboea a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 476
# Henry Jaglom

Henry Jaglom (Londres, 26 de gener de 1941) és un director de cinema, guionista, i actor anglès.

## Biografia

Abans d'estabilitzar-se a Hollywood a principis dels anys 60, va treballar com a escriptor i director de teatre i cabaret. A la Columbia Pictures va treballar com a actor en diverses sèries de televisió ( Gidget , The Flyng Nun) i pel·lícules ( The Last Movie , Mil àguiles a Kreistag , Yellow 33 ) en els anys 60 i 70.
El 1969 va començar la seva carrera com a editor a la pel·lícula Easy Rider , mentre que com a escriptor i director debuta el 1971 amb Un lloc tranquil , protagonitzada per Tuesday Weld, Jack Nicholson i Orson Welles. En la seva segona pel·lícula dirigeix Dennis Hopper, mentre que amb la tercera pel·lícula Sitting Ducks (1980) va aconseguir un èxit comercial.
En els anys 80 torna a actuar de forma esporàdica i el 1990 dirigeix Eating. Entre les seves pel·lícules més famoses destacar Déjà Vu (1997), Last Summer in the Hampstons (1995) i Algú per estimar (1987).
Com dramaturg ha escrit quatre obres representades a Los Angeles.
Va ser objecte d'un documental amb data de 1997 (Who Is Henry Jaglom? ) escrit i dirigit per Henry Alex Rubin i Jeremy Workman. Després del primer matrimoni amb Patrice Townsend (1979-1983), el 1991 es va casar amb Victòria Foyt.

## Filmografia
### Director

* 1971: Un lloc segur (A Safe Place)
* 1976: Tracks
* 1980: Sitting Ducks
* 1982: National Lampoon's Movie Madness
* 1983: Can she bake a cherry pie ?
* 1985: Always
* 1987: Someone to Love
* 1989: New Year's Day
* 1990: Eating
* 1992: Venice / Venice
* 1993: Lucky Ducks
* 1994: Babyfever
* 1995: Last summer in the Hamptons
* 1997: Déjà Vu
* 2001: Festival in Cannes
* 2005: Going Shopping
* 2006: Hollywood Dreams
* 2007: Irene in Time
* 2010: Queen of the Lot

### Actor

* 1971: Drive, He Said

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1989: Lleó d'Or per New Year's Day
* 1990: Critics Award per Eating (Festival de Deauville)
* 1997: Grand Premi del jurat per Déjà Vu (AFI Fest)

## Referències

* ↑ «biografia de Henry Jaglom». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Henry Jaglom». The New York Times.
# Houari Boumédiène

Houari Boumédiène (àrab: هواري بومدين, Hwārī Bū-Madyan) (Guelma, 23 d'agost de 1932 - Alger, 27 de desembre de 1978) fou un polític algerià, president del seu país entre 1965 i 1978.

## Referències

* ↑ «Houari Boumediène». Presidència de la República d'Algèria. elmouradia.. Arxivat de l'original el 13 de febrer 2014. [Consulta: 23 juliol 2016].

## Bibliografia

* Ania Francos et Jean-Pierre Séréni, Un Algérien nommé Boumédiène, éd. Stock coll. « Les Grands Leaders », 1976;
* Paul Balta et Claudine Roulleau, La Stratégie de Boumédiène, éd. Simbad, 1978;
* Juliette Minces, L'Algérie de Boumediène, éd. Presses de la Cité, 1978;

## Enllaços externs

* Sihanouk, Norodom (Cambodja): Houari Boumediène, article en anglès al web Norodom Sihanouk.
* Le règne de Houari Boumediène Arxivat 2009-12-28 a Wayback Machine., article en francès del 27 de desembre de 2008 al web El Watan.
* Vídeo d'un discurs d'Houari Boumédiène (en àrab).
# Houara Oulad Raho

Houara Oulad Raho (àrab هوارة أولاد رحو) és una comuna rural de la província de Guercif de la regió de L'Oriental. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 31.462 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Hilkka (cràter)

Hilkka és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 10,3 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim finès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Hilkka». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Ibn Habid

«Ibn Habid» té aquests significats:
Onomàstica:
* Abu Marwan Abd al-Malik ibn Habib al-Sulami, savi andalusí (Huetor Vega 796-Còrdova 853)
* Badr al-Din Abu Muhammad al-Hasan ibn Umar al-Dimashki al-Halabi al-Shafii, conegut com a Ibn Habid, savi i jurista sirià (1310-1377).
# Illa Buckle

L'illa Buckle és una de les tres illes principals de les deshabitades illes Balleny, a l'oceà Antàrtic. Es troba 25 quilòmetres al nord-oest de l'illa Sturge i 8 quilòmetres al sud-est de l'illa Young, uns 110 quilòmetres al nord-nord-est del cap Belousov, a la terra ferma de l'Antàrtida. Fa uns 24 quilòmetres de llarg per 7,5 d'ample i s'eleva fins als 1.238 msnm.
L'illa té un origen volcànic. La darrera erupció va tenir lloc el 1899. És un dels tres volcans de l'Antàrtida on s'han observat erupcions, junt al mont Erebus i l'illa Decepción.
L'illa és reclamada per Nova Zelanda com a part de la Dependència de Ross, però la reclamació està subjecta a les disposicions del Tractat Antàrtic.

## Referències

* ↑ 2091 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Buckle Island (en anglès)
* ↑ The Antarctic – Sector 4.20 – Balleny Islands (anglès; PDF-Datei; 350 kB)
* ↑ LeMasurier, W. E.; Thomson, J. W. (eds.). Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. American Geophysical Union, 1990, p. 512 pp. ISBN 0-87590-172-7.
* ↑ «Buckle Island», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution. [Consulta: 10 abril 2020].
# Ikshvaku

«Ikshvaku» té aquests significats:
* Rei Ikshvaku fundador de la dinastia Ikshvaku i rei mitològic dels èpics hindús (Rishabhanatha pels jainistes)
* Dinastia Ikshvaku, dinastia de l'antiga Kosala.
* Andhra Ikshvaku, dinastia que va governar a Andhra.
# Imperivm Civitas II

Imperivm Civitas II és un videojoc d'estratègia per a PC produït per la companyia de videojocs FX Interactive. Es tracta de la continuació dels anteriors Imperivm. Imperivm Civitas II porta algunes novetats respecte a les anteriors edicions, tot i que no en són gaires respecte del seu predecessor: Imperivm Civitas.

## Sèrie
### Imperivm

* Celtic Kings: Rage of War

### Imperivm Civitas

* Imperivm Civitas
* Imperivm Civitas II
* Imperivm Civitas III

## Requisits

* Windows XP o Vista
* 1 Gb de memòria RAM
* DVD-ROM
* 1 Gb d'espai lliure al disc dur
* Targeta gràfica de 64 Mb 9550 o superior
* Targeta de so
# Hieracium anchusoides

Hieracium anchusoides és una planta herbàcia perenne de la familia de les asteràcies (compostes), subfamília cicoriòidies. Floreix cap al mes de juny i ho pot fer fins al setembre en llocs amb un estiu prou humit.

## Morfologia

La planta consisteix en un conjunt de fulles basals, del centre del qual surt una tija normalment amb poques fulles que tenen la mateixa forma que les basals i de mida decreixent progressivament cap a la part superior. Com altres plantes del seu gènere, pot formar estolons, en aquest cas subterranis.
Les fulles són de forma oblanceolada, de fins a 20 cm de llargada i uns 2 cm. a l'amplada màxima, atenuades a la base, segueixen verdes i actives després de la floració, i acaben resultant peciolades. A l'anvers són verdes, cobertes de llargs pèls (uns 5 mm.) més aviat rígids, al revers són d'un to verd esblanqueït, amb pèls estel·lats blancs espaiats i pèls simples poc més curts que els de l'anvers.
La tija, d'una alçada variable -entre 20 i 100 cm. generalment- sòl estar plena també de pèls semblants als de l'anvers de les fulles a més de pèls estel·lats més o menys abundants, i alguns glandulosos a la part superior.
Pot generar des d'uns pocs capítols fins a més de 30 per tija, de mida bastant petita -normalment 5-6 mm.-, envoltats per bràctees linear-lanceolades, on predominen els pèls simples patents, també amb alguns pèls estel·lats i glandulosos en abundància variable.

## Hàbitat

Clarianes de bosc, o boscos de pins prou lluminosos i no gaire eixuts, o escletxes de roques, preferentment sobre substrat silici, rarament fora de la franja d'altitud entre 300 i 1900 m.

## Distribució

Es troba al sud-oest d'Europa, i al nord-est de la península Ibèrica.

## Referències

* Flora - MANUAL DELS PAÏSOS CATALANS, Oriol de Bolòs, Josep Vigo, Ramon M. Masalles, Josep M. Ninot. Ed. Pòrtic, tercera edició del 2005. ISBN 84-7306-857-2
* PILOSELLA Hill, de Gonzalo Mateo Sanz, versió 1.1, 26-XII-2007, entre altres articles del mateix autor.

## Enllaços externs

* http://biodiver.bio.ub.es/biocat/servlet/biocat.MapaDistribucioGMServlet?f14.%mobile=1%stringfied_taxon=+Hieracium+anchusoides
# Hieracium murorum

Hieracium murorum L. és una planta perenne de la familia de les asteràcies (compostes), subfamília cicoriòidies, amb algunes subespècies encara no prou conegudes i motiu de desacord entre els experts. Els caràcters comuns a totes elles fan relativament fàcil de reconèixer un exemplar d'aquesta espècie, en comparació amb altres del gènere Hieracium.

## Morfologia

Planta d'alçada variable generalment entre 20 i 60 cm., formada per un grup de fulles basals, del que surt una tija sense fulles o bé amb una sola fulla caulinar d'aspecte semblant a les fulles basals excepte que sovint és més fortament dentada i més petita. Rares vegades hi ha una segona fulla caulinar encara nés petita, o amb aspecte de bràctea.
Les fulles basals són blanes, sobtadament peciolades, normalment el limbe a la base arriba perpendicularment al pecíol, generalment ovades i agudes -les més primerenques, sovint més petites, obtuses i el·líptiques-, més o menys dentades especialment cap a la base, amb pèls molt curts i fins regularment escampats per tota la cara superior que, si no es mira de prop, sembla glabra. La cara inferior de les fulles, de color verd una mica grisenc, és més pilosa especialment al nervi principal, sempre amb pèls fins, com els del pecíol, també densament pilós. Com que les fulles creixen en llargada -al principi, plegades sobre el nervi principal- abans que en amplada, temporalment tenen un aspecte lanceolat, el qual conserven si a causa de falta d'aigua aturen el seu creixement. Algunes subespècies poden tenir les fulles més densament i llargament piloses i més rígides.
Tija ramificada a la inflorescència, algunes ramificacions a l'axil·la de bràctees linears. Només a la base, igualment pilosa com els pecíols de les fulles. Més amunt aquests pèls desapareixen gradualment, i apareixen curts pèls asteriformes, i aproximadament cap al terç superior els glandulosos, més densos uns i altres a la summitat.
Inflorescència formada per diversos (5-25) capítols amb més o menys abundants pèls glandulosos foscos a les bràctees involucrals, i alguns pèls asteriformes a la base i marge d'aquestes bràctees. Lígules grogues, ciliades a la part inferior, prop de la base. Estils grocs a la base però molt sovint més o menys foscos més amunt. Aquenis negrosos d'uns 4 mm. de llargada que un cop han volat deixen al descobert un receptacle glabre.

## Hàbitat

Preferentment llocs boscans i muntanyencs, ombrívols i humits. Alguna subespècie pot estar capacitada per a suportar llocs relativament secs. Els murs i les escletxes de roques són un bon refugi contra l'activitat de certs animals boscans.

## Referències

* Flora - MANUAL DELS PAÏSOS CATALANS. Ed. Pòrtic. Oriol de Bolòs, Josep Vigo, Ramon M. Masalles, Josep M. Ninot
* REVISION SINTETICA DEL GENERO HIERACIUM EN ESPAÑA, III.SECT. OREADEA Y HIERACIUM de Gonzalo Mateo Sanz. Flora Montiberica 35:60-76 (IV-2007), ISSN 1138-5952, entre altres articles del mateix autor.

## Enllaços externs

* «Hieracium murorum». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
# Index

* No s'ha de confondre amb índex.
Index és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens de l'1 de juliol del 2008 tenia 166 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Index tenia 157 habitants, 75 habitatges, i 39 famílies. La densitat de població era de 242,5 habitants per km².
Dels 75 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,7% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 48% no eren unitats familiars. En el 36% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,3% tenia menys de 18 anys, un 3,2% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 37,6% de 45 a 60 i un 7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.125 $ i la renda mediana per família de 32.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 22.023 $. Aproximadament el 17,5% de les famílies i el 16,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Index». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Index». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Hssaine

Hssaine (àrab حصين) és un arrondissement del municipi de Salé, de la prefectura de Salé de la regió de Rabat-Salé-Kenitra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 214.540 persones. La seva població havia augmentat de 74.930 habitants en 1994 a 163.672 en 2004. Al seu territori hi ha el Technopolis del Marroc.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].