OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dindigul

Dindigul (tàmil திண்டுக்கல்) és una ciutat i municipi de Tamil Nadu, capital del districte de Dindigul. Està situada a 10° 21′ N, 77° 57′ E﻿ / ﻿10.35°N,77.95°E﻿ / 10.35; 77.95 i la seva població al cens del 2001 era de 196.619 habitants.

## Història

Dindigul fou capital d'una província semiindependent sota domini nominal dels nayaks de Madura. Disposava d'un important fort. Entre 1623 i 1659 va ser lloc d'enfrontaments entre les forces del Nayak i els marathes i Mysore. El polegar de Dindigal tenia en aquest temps l'autoritat i dominava també sobre 18 caps locals veïns. Al segle xviii fou ocupada per Chanda Sahib, ministre del nawab del Carnàtic, i després successivament pels marathes i per Mysore, però entremig restava en poder del polegar local. El 1755 Haidar Ali va dominar la regió i hi va establir guarnició. El 1767 fou capturada pel coronel Wood però restaurada a Haidar Ali el 1769 d'acord amb el tractat signat aquest any. El 1783 fou ocupada pel coronel Lang i altre cop restaurada a Mysore el 1784 pel tractat de Bangalore. El 1790 fou ocupada definitivament pel coronel Stuart i cedida a la Companyia Britànica de les Índies Orientals pel tractat de 1792 amb Tipu Sultan.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Dindigul Arxivat 2009-09-19 a Wayback Machine.
# Resolució 2384 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2384 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 7 de novembre de 2017. El Consell va ampliar el mandat d'EUFOR Althea a Bòsnia i Hercegovina un altre d'un any.

## Observacions

L'Alt Representant per a Bòsnia i Hercegovina, Valentin Inzko, va dir que Bòsnia i Hercegovina havia aconseguit un progrés significatiu amb les noves institucions de l'Estat, un exèrcit unificat i un sistema tributari eficient. Ara que el país volia convertir-se en candidat estat membre de la UE, havia arribat un moment important. El nacionalisme i l'oposició als acords de Dayton ara amenaçaven aquest progrés. Així, la República Sèrbia va qüestionar el futur del país i va desafiar l'autoritat dels tribunals. Les reformes necessàries es van retardar considerablement. Com que no van acceptar una clau d'assignació ètnica al parlament, es va produir una crisi política de cara a de les eleccions del 2018.
Rússia no va considerar objectiu l'informe de l'Alt Representant, que assenyalava els serbis de Bòsnia com a culpables de tots els problemes. Segons ells hi havia una profunda crisi política causada per la falta de diàleg entre els tres grups ètnics de Bòsnia i Hercegovina. També es va considerar que el «protectorat extern» a través de l'Oficina de l'Alt Representant estava obsolet i causava més tensions. Rússia va proposar novament clausurar-lo.Altres països, en canvi van convidar els diferents grups de Bòsnia i Hercegovina a cooperar millor i van recolzar a l'Alt Representant.

## Contingut

La Unió Europea tornava a estar autoritzada a continuar la seva missió EUFOR Althea a Bòsnia i Hercegovina, per implementar els aspectes militars dels acords de Dayton. L'OTAN també va tenir una missió al país amb el qual va cooperar. Es va permetre, entre altres coses, fer complir les normes i els procediments relatius a l'espai aeri de Bòsnia i Hercegovina, que controlaven juntament amb Sèrbia i Croàcia. Bòsnia i Hercegovina va instal·lar el seu propi control aeri a Sarajevo a la fi de l'any 2014. Aquesta organització gestiona una part de l'espai aeri, però eventualment ha de fer-se càrrec de tot.

## Referències

* 1 2 3 4 Nacions Unides. «Adopting r.2384, SC renews authorization of multinational stabilization force in Bosnia and Herzegovina», 07-11-2017.
* ↑ AIN Online. «Bosnia Herzegovina Says It Can Manage Its Own Airspace», 08-01-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf). Nacions Unides.
# Gōviṃda

Gōviṃda i Gopāla (sànscrit:गोविंद) (també conegut com a Govinda i Gopala) són els noms de Vishnu, que significa Aquell que és conegut per paraules vèdiques o El que és finalment conegut pels Vedes i Protector de les vaques. Aquests noms també són popularment atribuïts a Krishna, referint-se a la seva activitat juvenil com a pastor. Aquest nom apareix com el 187, dels 539 noms de Vishnu al Vishnu Sahasranama. Vishnu o la seva encarnació completa, Krishna, són considerats com el Déu Suprem en el Vaishnava i a la tradició hindú.

## Referències

* ↑ Ramakrishna Gopal Bhandarkar as an Indologist: A Symposium. Índia: Bhandarkar Oriental Research Institute, 1976, p. 38-40.
* ↑ New York State University Press. A Survey of Hinduism, 2005, p. 206.
# Francesca Armosino

Francesca Catterina Armosino (Saracchi, Antignano, 18 de juliol de 1848 – Caprera, 15 de juliol de 1923) fou l'última esposa de Giuseppe Garibaldi.

## Biografia

Armosino va néixer el 18 de juliol de 1848 al Saracchi, llavors part d'Antignano i avui una fracció de San Martino Alfieri, a la província d'Asti, filla de Giovanni Armosino i de Giovanna Gianotti. Fou descendent per part de pare d'una noble família armènia, que va emigrar a Itàlia per escapar de les persecucions dels turcs contra els cristians.
El 1865 va deixar la seva família i es va traslladar a Caprera per fer d'institutriu dels fills de Teresita Garibaldi (filla del polític) i d'Stefano Canzio. Va conèixer llavors Giuseppe Garibaldi i els dos es van enamorar, tot i que Garibaldi tenia 58 anys i ella només 17. Al principi, els rumors sobre la relació només eren fruit de les calúmnies de Teresita, que en aquell moment tenia alguns desacords amb el seu pare i va arribar a acusar la noia de robatoris que no havia comès. Més tard, Garibaldi i Francesca es van enamorar realment, mentre que Teresita i Ricciotti se’n van anar, sense aprovar la història d’amor. Giuseppe i Francesca van tenir tres fills: Clelia (1867), Rosa (1869, morta amb divuit mesos) i Manlio (1873), tots nascuts a Caprera abans que la parella es pogués casar. La seva unió va durar fins a la mort de l'heroi, que va tenir lloc el 1882.
Garibaldi es va poder casar per fi amb Armosino el 26 de gener de 1880, després que el seu matrimoni anterior, amb la marquesa Giuseppina Raimondi, fos anul·lat pel Tribunal d'Apel·lació de Roma. Un cop casats, la parella va poder reconèixer els seus dos fills, Manlio i Clelia.
Va viure a Caprera fins a la mort del seu marit i després va alternar períodes en la casa de Caprera i la de Livorno (Villa Donokoe a Ardenza), comprada a instàncies de Garibaldi. Va poder així estar a prop del seu fill Manlio, cadet de l'Acadèmia Naval.
Armosino va morir a Caprera el 15 de juliol de 1923, on va ser enterrada al petit cementiri familiar a prop del seu marit, de la seva filla Rosa i del seu fill Manlio.

## Referències

* ↑ E. Melena, Garibaldi. Recollections of his Public and Private Life, Londres, Trübner & Company, 1887, p. 256n
* ↑ LiPira, Benedict S. Giuseppe Garibaldi (en anglès). 1998. Baltimore: Noble House, p. 63. ISBN 1-56167-432-X.

## Bibliografia

* Història Il·lustrada, ed. Portoria febrer de 1996
* Clelia Garibaldi, El meu pare, Florència, Vallecchi, 1948
* Jasper Ridley, Garibaldi, Milà, Club degli Editori, 1975, pp. 687-696

## Enllaços externs

* «Web del libro "Mio Padre" de Clelia Garibaldi».
* «Web del Compendio Garibaldino de Caprera».
# Abrotelia

Abrotelia (grec antic: Αβροτέλεια, Abrotéleia; Tàrent, fl. segle v aC) fou una filòsofa grega de l'escola pitagòrica.
No es tenen gaires dades sobre la seva biografia. Visqué al segle v aC, era filla d'Abroteles i natural de la ciutat de Tàrent, aleshores una de les colònies de la Magna Grècia. Destaca pel fet de ser una filòsofa pitagòrica, una de les més de quinze dones citades pel filòsof Iàmblic de Calcis a la seva obra De vita Pythagorica com les més il·lustres dones pitagòriques, i com a principals sostenidores de l'escola pitagòrica. A banda de les poques dades, no fou redescoberta, juntament amb moltes altres dones filòsofes, fins al segle xvii, de la mà de l'estudiós francès Gilles Ménage, que publicà un catàleg amb fragments de textos antics.

## Referències

* ↑ Bynagle, Hans Edward. Philosophy: A Guide to the Reference Literature (en anglès). Westport i Londres: Libraries Unlimited, 2006, p. 104.
* ↑ Barnes, Nathan J. Reading 1 Corinthians with Philosophically Educated Women (en anglès). Eugene: Pickwick Publications, 2014, p. 72.
* ↑ Paula, Luisa de; Raabe, Peter. Women in Philosphical Counseling (en anglès). Lanham, Boulder, Nova York i Londres: Lexington Books, 2015, p. 6.
* ↑ Díez Canseco, Vicente. Diccionario biográfico universal de mujeres célebres (en castellà). Tom I, 1844, p. 19.
* ↑ Fraschetti, Augusto. Roman Women (en anglès). Chicago i Londres: Universitat de Chicago, 2001, p. 185.
# Miguel Ángel de las Cuevas Barberá

Miguel Ángel de las Cuevas Barberá, conegut futbolísticament com a De las Cuevas (nascut el 19 de juny de 1986 a Alacant), és un futbolista professional valencià que juga a l'Oriola CF.
# Aleksandr Dmitrijev

Aleksandr Dmitrijev (Tallinn, 18 de febrer de 1982) és un exfutbolista estonià de la dècada de 2000.
Fou 106 cops internacional amb la selecció d'Estònia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Levadia Tallinn i Hønefoss.
El 2019 esdevingué entrenador de Tallinna Kalev.

## Referències

* ↑ «Aleksandr Dmitrijev» (en estonian). Estonian Football Association.
* ↑ «Dmitrijev, Aleksandr» (en estonian). ESBL.
* ↑ «Levadia viskas ka Dmitrijevi meeskonnast välja» (en estonian). Postimees, 13-03-2008.
* ↑ «Levadia pani tõrkuva Dmitrijevi müügilehele» (en estonian). Postimees, 14-03-2008.
* ↑ «Dmitrijev pääses siiski välismaale» (en estonian). Postimees, 01-04-2008.
* ↑ «Uueks peatreeneriks on Aleksandr Dmitrijev» (en estonian). JK Tallinna Kalev, 28-12-2018.
* ↑ Aleksandr Dmitrijev a National-Football-Teams.com (anglès)
# Torre de Can Casaca

La Torre de Can Casaca és una torre de telegrafia òptica situada dalt d'un turó, a 204 msnm, als afores del nucli urbà, dominant la població del Pla de Palou, actualment Granollers (Vallès Oriental), protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Torre de planta circular, de tres cossos i uns 10 metres d'alçada, construïda amb obra de fàbrica ceràmica. Falten els forjats i els coberts. El material emprat és de maó.
Presenta, a l'alçada de la primera planta, una gran obertura que podia servir d'accés i per observar i transmetre senyals a les altres torres de la seva línia. Presenta dins el seu aparell presència de línies de totxo, així com elements puntuals fets amb aquest material. A la planta baixa també presenta una altra obertura.

## Història

A la segona guerra carlina (1846-1849) el general Pavia va ordenar la construcció de tres xarxes de telegrafia òptica, una d'elles circular de Barcelona a Manresa i Vic. A Granollers va tenir el primer precedent al campanar de l'església, però de seguida es van adonar de les dificultats de comunicació visual i es va decidir edificar aquesta torre rodona de nova planta, que encara que amb certes dificultats de lectura sembla que es va conèixer amb el nom de "Torre Sofia". Els militars van batejar aquesta torre com "Torre - Estación recibidora de Granollers". Es conserva, a l'Arxiu de la Corona d'Aragó el plànol original.
La seva intervisibilitat amb les torres de Buscarons i de Puiggraciós (a uns 11 km en línia recta) les feia bastions d'intercomunicació. Aquest indret va tenir un paper molt important en el conflicte bèl·lic que representà el 1872 la tercera guerra carlina. A l'octubre d'aquest any, la guarnició de Granollers es va amotinar contra la seva oficialitat durant unes hores, en què la tropa s'apoderà de la vila fins que una columna militar, procedent de Barcelona, emplaçà llurs bateries a Can Casaca, entrà a Granollers i desarmà els amotinats.

## Vegeu també

* Telegrafia òptica
* Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya

## Referències

* 1 2 «Torre de Can Casaca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
* 1 2 3 «Torre de can Casaca | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 10 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Acosta i Ferrer, Xavier; Camps i Giró, Albert «La torre de telègraf òptic de Can Casaca de Granollers». Ponències. Revista del Centre d’Estudis de Granollers. Núm 1, 01-03-2016, pàg. 57-92.
# Resolució 2380 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2380 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 5 d'octubre de 2017. El Consell va renovar el consentiment als països per inspeccionar els vaixells sospitosos de tràfic de persones procedents de Líbia.

## Contingut

Els països havien de reconèixer que el contraban i el tràfic de persones són, malgrat certes similituds, dos delictes diferents. A la Mediterrània, el contraban de migrants africans de Líbia a Europa continuava reclamant-se moltes víctimes. Les organitzacions criminals utilitzen mètodes perillosos sense tenir en compte la vida dels immigrants.
El 2016, més de 360.000 emigrants a la Mediterrània van arribar a Itàlia i Grècia en particular. Uns altres 5.079 van morir o van desaparèixer. El 4 d'octubre de 2017, gairebé 140.000 immigrants havien arribat aquest any i més de 2.700 havien mort. Més de les terceres parts van arribar a Itàlia.
Els països havien de complir amb el dret internacional humanitari i tractar els immigrants humanament i amb dignitat. Europa ja va ajudar a Líbia a través de Frontex i l'Operació Sofia per protegir millor les seves fronteres. Tanmateix, també calia abordar les causes subjacents de la migració cap a Europa.
Els països implicats en la lluita contra la migració il·legal van tornar a concedir-se permís durant dotze mesos per inspeccionar vaixells de la costa líbia si hi havia sospites raonables que eren utilitzades per organitzacions criminals per al narcotràfics i tràfic de migrants. La intenció era perjudicar els contrabandistes i evitar víctimes, i no impedir que els migrants sol·licitessin la protecció com a refugiats.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends authorization to intercept vessels suspected of smuggling migrants through Libya for third one-year period», 05-10-2017.
* ↑ Nacions Unides. «2016 deadliest year ever for migrants crossing Mediterranean», 06-01-2017.
* ↑ Reliefweb. «Mediterranean Migrant Arrivals Reach 139,763 in 2017; Deaths Reach 2,726», 06-10-2017.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# La història de Vernon i Irene Castle

La història de Vernon i Irene Castle (original: The Story of Vernon and Irene Castle) és una pel·lícula musical americana de H.C. Potter, estrenada el 1939 i doblada al català'La protagonitzaren Fred Astaire, Ginger Rogers, Edna May Oliver, i Walter Brennan.
La pel·lícula està basada en les històries My Husband i My Memories of Vernon Castle, d'Irene Castle i va ser adaptada per Oscar Hammerstein II, Dorothy Yost i Richard Sherman.
Irene Castle va supervisar el film, i constantment estava en desacord amb el director per detalls de vestuari i pels drets. Quan va ser informada que l'actor blanc Walter Brennan interpretaria la part del fidel servent Walter, va quedar estupefacta: el Walter real era negre. La pel·lícula marca unes quantes "primicies": els personatges són més realistes que els habituals en una pel·lícula Astaire-Rogers, és l'única biografia musical Astaire-Rogers, l'únic dels seus musicals amb un final tràgic, i l'únic en el qual mor el personatge d'Astaire.

## Argument

Biografia. Irène i Vernon Castle eren una de les parelles de ballarins més coneguts i respectats. Desgraciadament, durant la Primera Guerra Mundial, Vernon Castle va trobar la mort a bord del seu avió.

## Repartiment

* Fred Astaire: Vernon Castle
* Ginger Rogers: Irene Castle
* Edna May Oliver: Maggie Sutton
* Walter Brennan: Walter Ash
* Lee Fields: Lee Fields
* Etienne Girardot: Papa Aubel
* Rolfe Sedan: Emil Aubel
* Leonid Kinskey: Un artista
* Victor Varconi: El gran duc
* Russell Hicks: El coronel
* George Irving (no surt als crèdits): L'ordenança del coronel

## Referències

* ↑ La història de Vernon i Irene Castle
* ↑ imdb. La història de Vernon i Irene Castle (en anglès). imdb.
* ↑ Amg. The Story of Vernon and Irene Castle (en anglès). Amg.
# John Tressider

John Tressider o Tresidder (Newcastle, 30 de juliol de 1932) va ser un ciclista australià, que s'especialitzà en la pista.

## Palmarès

* 1951
** Campió d'Austràlia de Velocitat
* 1955
** 1r al Gran Premi de París amateur
* 1955
** 1r al Gran Premi de Copenhaguen amateur
* 1957
** 1r als Sis dies de Louisville (amb Alfred Strom)
* 1958
** 1r als Sis dies de Cleveland 1 (amb Steve Hromjack i Edward Vandevelde)
** 1r als Sis dies de Cleveland 2 (amb Fred Weltrowski i Edward Vandevelde)
* 1960
** 1r als Sis dies de Lilla (amb Ronald Murray)
** 1r als Sis dies de Madrid (amb Ronald Murray)
* 1961
** 1r als Sis dies de Newcastle (amb Bob Jobson i Sidney Patterson)

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Mihai Pintilii

Mihai Pintilii (Iași, el 9 de novembre de 1984) és un futbolista professional romanès que juga amb l'Steaua Bucureşti. Juga principalment com a migcampista defensiu.
# Aleksandr Dodónov

Aleksandr Mikhàilovitx Dodónov, rus: Александр Михайлович Додонов, (Sant Petersburg, 12 de febrer de 1837 – Moscou, 19 de gener de 1914), cantant acadèmic, tenor.
Des dels 17 anys va servir a l'oficina de correus, al mateix temps va cantar al cor de l'església, i més tard va ser solista a l'Església catòlica. Aquí va ser escoltat per A. Rubinstein, que li va aconsellar que es prengués seriosament la música, i el va reunir amb el músic i professor F. Ronconi.
De 1859 a 1861 Dodonov va estudiar veu amb F. Roncon i va ser nomenat solista a la cort de la gran duquessa Alexandra Pavlovna. Per consell dels cantants italians E. Calzolari i C. Everard l'any 1861 va estudiar art vocal a París a Besanzona, després es va internar a Londres amb E. Garcia i el 1864 a Milà amb Lampert.
Durant dos anys va cantar als escenaris de Milà i Nàpols. Tornat a Rússia el 1867, va actuar a l'Òpera Italiana d'Odessa (1867) i a l'Òpera Russa de Kíev (1868). De 1869 a 1891 va ser solista al Teatre Bolxoi de Moscou. De 1891 a 1895 va treballar com a professor de cant a l'escola de la Societat Filharmònica de Moscou. També va ensenyar veu en altres institucions musicals de les ciutats: Moscou, Sant Petersburg, Kíev, Rostov-on-Don, Odesa. Dominaba l'italià.

## Ensenyament i escrits

Es va convertir en professor del Col·legi de Música i Drama de Moscou. Entre els seus alumnes hi havia Leonid Sobinov i Dmitri Smirnov. Va publicar la seva "Guia per a l'ajustament correcte de la veu i l'aprenentatge de l'habilitat del cant") el 1891.

## Bibliografia

* Història de l'art vocal / OD Shulyar: [monografia]: Ch.II. - Ivano-Frankivsk, "Play" 2012. - P.78

## Enllaços externs

* https://dic.academic.ru/dic.nsf/enc_biography/21836/%D0%94%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BD%D0%BE%D0%B2,
# Dolinka (Krasnoperekopsk)

* Per a altres significats, vegeu «Dolinka».
Dolinka (en (ucraïnès): Долинка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 582 habitants. Pertany al districte rural de Krasnoperekopsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Gëzim Erebara

Gëzim Erebara (Debar, 19 de maig de 1929 - Tirana, 12 de febrer de 2007) va ser un director de cinema, guionista, traductor i historiador del cinema albanès de la segona meitat del segle xx. Va estudiar a l'Acadèmia de Belles Arts de Praga el 1947–51, però va ser repatriat uns mesos abans de graduar-se per raons polítiques pel govern d'Albània aleshores comunista. Va treballar a "Kinostudioja Shqiperia e Re" de l'estat de 1957 a 1986 i va ser autor o coautor d'algunes de les pel·lícules més importants.

## Filmografia

* Debatik - (1961)
* Ngadhnjim mbi vdekjen - (1967)
* Guximtarët - (1970)
* Në fillim të verës - (1975)
* Pylli i lirisë - (1976)
* Vajzat me kordele të kuqe - (1978)
* Nusja - (1980)
* Një natë pa dritë - (1981)
* Fushë e blertë-fushë e kuqe - (1984)
* Një jetë më shumë - (1986)

## Referències

* ↑ Fjalor Enciklopedik Shqiptar, vol. 1. Tirana: 2008, s. 609. (alb.).
* ↑ Gezim Erebara (1928-2007) Regjisor filmi, pedagog, Aktoret Shqiptare

## Bibliografia

* Abaz Hoxha: Enciklopedia e kinematografise shqiptare. Autore & vepra. Tirana: Toena, 2002. ISBN 99927-1-555-3. (alb.)
* Ben Andoni. «Dy fjalë qytetarit, Gëzim Erebara». revistamapo.com, 24-02-2007. Arxivat de l'original el 2007-02-25. [Consulta: 31 gener 2023].
# John Trumbull

John Trumbull (6 de juny de 1756 – 10 de novembre de 1843) va ser un artista dels Estats Units que es va fer famós gràcies a les seues pintures històriques que van retratar els períodes de la Guerra de la Revolució Americana i de la Declaració d'Independència. Aquesta representació apareix al dors del bitllet de 2 dòlars.

## Pintures

* Batalla de Bunker Hill: La Mort del General Warren a la Batalla de Bunker Hill
* Invasió del Canadà (1775): La Mort del General Montgomery durant l'atac de Quebec
* La Mort d'Aemilius Paullus a la Batalla de Cannae
* La Declaració d'Independència
* Batalla de Trenton
* Batalla de Princeton
* La campanya de Saratoga: La Rendició del General Burgoyne a Saratoga
* Setge de Yorktown: La Rendició de Cornwallis a Yorktown
* Washington que dimiteix de la seva Commissió
* Retrats de George Washington i de John Adams
* Autoretrat
* Retrat de Josiah Bartlett

## Galeria de quadres

* La Mort del General Warren a la Batalla de Bunker Hill
* La Mort del General Montgomery durant l'atac de Quebec
* La Declaració d'Independència.
* La Mort del General Mercer a la Batalla de Princeton
* La Reddició del General Burgoyne a Saratoga
* La Reddició de Lord Cornwallis
* El General George Washington que dimiteix de la seua commissió
* Israel Putnam.