OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Petxina

La Petxina és un barri pertanyent al districte d'Extramurs de la ciutat de València, al País Valencià. El codi identificatiu del barri segons l'ajuntament de València és el 3.3. Aquest barri pren el nom del passeig de la Petxina, situat al nord i fitant amb el Jardí del Túria.

## Geografia

El barri està situat entre l'avinguda de Pérez Galdós a l'oest, l'avinguda de Ferran el Catòlic a l'est, i el carrer d'Àngel Guimerà al sud. Al nord fita amb el Jardí del Túria, així formant un triangle. Forma part de districte d'Extramurs. Limita doncs amb els barris del Botànic i Arrancapins, i els districtes de l'Olivereta i Campanar.

## Història

Segons l'ajuntament, el nom del barri es deu al fet que, front al carrer del beat Gaspar Bono i prop de la tanca del Jardí Botànic de València hi havia una rampa que baixava a l'antic riu (ara jardí del Túria). Al peu, i com a mena de sustentació decorativa del mur s'hi troben unes petxines de pedra, les quals van ser trobades a la dècada dècada de 1930, ja que fins llavors van romandre soterrades al fang degut a la pujada del nivell de l'aigua del riu.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2010 | 2020 | 2030 |
| 21.613 | 18.238 | 16.284 | 15.054 | 15.434 | 15.082 | - |
| 2040 | 2050 | 2060 | 2070 | 2080 | 2100 | 2110 |

## Transport

* Empresa Municipal de Transports de València (EMT)
** Línies:
* Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV)
** Túria (Metrovalència)

## Referències

* ↑ «Districte 03. Extramurs Barri 3. La Petxina». Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2009. [Consulta: 17 octubre 2010].
* ↑ https://www.valencia.es/ayuntamiento/bienestarsocial.nsf/0/24EFC95D2D77A95DC12584EF003F669C/$FILE/ESTUDIO%20BARRIO%20LA%20PETXINA%202013.pdf?OpenElement&lang=1
* ↑ Oficina d'estadística de València

## Enllaços externs

* Plànol de La Petxina al web de l'Ajuntament de València
# Serguei Tretiakov

Serguei Tretiakov (en rus: Сергей Третьяков) (1 de febrer de 1978) va ser un ciclista kazakh. Del seu palmarès destaca la Volta a Egipte de 2005.

## Palmarès

* 1999
** 1r a la Volta a Romania
* 2002
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Aràbia Saudita
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Egipte
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Turquia
* 2005
** 1r a la Volta a Egipte
** Vencedor d'una etapa al Kerman Tour
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Turquia

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Macrognathus zebrinus

Macrognathus zebrinus és una espècie de peix pertanyent a la família dels mastacembèlids.

## Descripció

* Fa 46 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 72-74.
* 28-31 espines i 49-55 radis tous a l'aleta dorsal.
* 48-59 radis tous a l'aleta anal.
* Aleta caudal verticalment estriada amb petites taques negres.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical (23 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Indonèsia i els rius Irauadi, Sittang i Salween a Myanmar.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Axelrod, H.R., W.E. Burgess, N. Pronek i J.G. Walls, 1991. Dr. Axelrod's Atlas of freshwater aquarium fishes. Sisena edició. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* ↑ Roberts, T.R., 1986. Systematic review of the Mastacembelidae or spiny eels of Burma and Thailand, with description of two new species of Macrognathus. Jap. J. Ichthyol. 33(2):95-109.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W.N., 1990. Catalog of the genera of recent fishes. California Academy of Sciences, San Francisco, els Estats Units. 697 p.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Mínim conreu

El Mínim conreu o sembra directa és una tècnica de conreu orientada a la conservació del sòl.
L'origen d'aquesta forma de conrear es troba a mitjan segle XX als Estats Units, està basada en la comprovació que moltes de les llaurades que es fan són en realitat innecessàries i fins i tot faciliten l'erosió del sòl, ja que eliminen la vegetació superficial deixant-lo desprotegit dels efectes del vent i la pluja.
La tècnica es fa amb l'ajut d'una maquinària especial que permet a la vegada llaurar, adobar i sembrar la llavor sobre les restes del conreu anterior. Com ja no es llaurarà més el terreny les males herbes s'eliminen amb herbicides.
Es fa servir en conreus extensius, generalment els herbacis i també s'aplica en fruticultura.
Actualment, segons dades de la FAO, la sembra directa ocupa al voltant de 70 milions d'hectàrees a tot el món. Els principals països on s'utilitza són Estats Units Brasil i l'Argentina.

## Avantatges

* Menors costos de producció de la collita (relativament).
* Disminució de l'erosió del sòl per la reducció de llaurades, ja que el sòl queda protegit per restes vegetals.
* Augmenta el contingut de matèria orgànica del sòl i la fertilitat
* Millora el cicle dels nutrients Nitrogen, Fósfor, Potassa, etc.
* Aprofita millor l'aigua, ja que augmenta la capacitat de retenció del terreny
* No s'allibera tanta quantitat de CO₂ a l'atmosfera (disminució de l'efecte hivernacle)

## Inconvenients

* Necessita una maquinària especial que és més cara
* L'ús d'herbicides és obligatori i això és incompatible amb l'agricultura ecològica.
* Algunes males herbes es fan resistents, hi ha l'anomenada "inversió de la flora" amb el resultat d'acabar tenint altres plantes infestants que són difícils d'eliminar.
* Les restes de conreu atrauen rosegadors perjudicials.

## Referències

* ↑ Dossier tècnic n. 24. Agricultura de Conservació

## Bibliografia

* Jorge Lampurlanés Castel Influencia del sistema de laboreo y del barbecho sobre la dinámica del agua en el suelo y el crecimiento del sistema radicular en condiciones de secano semiárido

## Enllaços externs

* "La millora de la gestió de la fertilització tot just comença i ha d'anar acompanyada d'un teixit tècnic" a ruralcat.net
# El Noguer

«El Noguer» té aquests significats:
* El Noguer (Castellar de la Ribera), masia al poble de Clarà, municipi de Castellar de la Ribera a la comarca del Solsonès
* El Noguer (Sant Joan de les Abadesses), mas a mig camí de Sant Joan de les Abadesses i Sant Pau de Segúries (al Ripollès)
* El Noguer (Santa Maria de Besora), masia d'Osona
* el Noguer (Tavertet)
* El Noguer de Segueró, pairalia al municipi de Beuda (Garrotxa)
* El Noguer de Dalt
# Cames de seda

Cames de seda és una novel·la de Maria Mercè Roca guanyadora del Premi Sant Jordi l'any 1992.

## Sinopsi

Narra els sentiments d'una dona, l'Adriana, de quaranta anys, separada i amb una filla, des del moment en què rep la notícia de la mort en accident d'un dels dos fills del seu marit fins al dia de l'enterrament, quatre dies més tard. Els fets es desencadenen quan l'Adriana coneix la mort de l'Alex a l'estranger i pren consciència de la dificultat de les seves relacions familiars i de la impossibilitat de trobar un lloc a la vida. El pes dels records, les comparacions, els recels i la gelosia fan que l'Adriana es noti insegura, i la inseguretat crea desconfiança. Els traumes, conseqüències, problemes i frustracions que suposen les separacions matrimonials són el motor de la història.

### Personatges

* L'Adriana és la protagonista de la història, té quaranta anys i és casada.Té un amant, beu força i té les cames molt llargues. L'Adriana és una persona amb un món interior molt pobre, una dona que pateix molt, que té una gran necessitat d'amor i alhora incapacitat per estimar. S'ha casat per segona vegada, ja que no vol trobar-se sola ni tampoc educar la seva filla sola. L'Adriana analitza sovint el que ha estat la seva vida anterior sempre amb tocs de frivolitat, viu en un estat constant de xoc i de nerviosisme, situació que li provoca molta angoixa existencial.
* L'Albert és el segon marit de l'Adriana, un home molt treballador, metge honrat i bona persona. Manté relacions estranyes amb la seva dona, ja que aquesta té una personalitat molt complexa i això el converteix en un personatge planer. No ha volgut tenir fills amb l'Adriana, i això, possiblement, ha perjudicat la seva relació.
* L'Alex és el fill de l'Albert i la seva anterior dona, que s'ha matat en un accident de trànsit. L'Àlex mai havia aconseguit despertar cap sentiment especial a l'Adriana.
* La Clara és la filla de l'Adriana, el que més s'estima del món.
* La Consol és la mainadera que fa viure l'Adriana en la realitat.

## Recursos narratius

La novel·la està estructurada en quatre capítols, que corresponen als dies que transcorren des de la mort en accident del fill de l'Albert fins a l'enterrament. En una obra de caràcter intimista com aquesta, és freqüent la utilització del recurs de la confessió personal.
També cal destacar la veu interior que acompanya l'Adriana en nombrosos moments de l'acció, una veu interior que li recorda constantment que la seva vida ha estat i és un desastre.
Per acabar, destacar que la narració barreja el present i el passat: l'Adriana recorda situacions viscudes temps enrere i alhora transcorre l'espera i l'arribada de l'enterrament. El futur ni es menciona, ja que la protagonista es veu incapaç de resoldre les situacions que li planteja el present i no gosa pensar en el futur.

## Referències

* ↑ «Cames de Seda». AELC. Arxivat de l'original el 2015-05-30. [Consulta: 12 febrer 2016].
* ↑ «Cames de seda». Grup 62. [Consulta: 12 febrer 2016].
* ↑ «Cames de seda». Directe.cat, 07-02-2009. Arxivat de l'original el 2017-06-30. [Consulta: 12 febrer 2016].
# Serguei Txakhotin

Serguei Stepànovitx Txakhotin (Constantinoble, 13 de setembre de 1883 - Moscou, 24 de desembre de 1973) va ser un microbiòleg i sociòleg rus. Amic d'Einstein, va discutir moltes coses relacionades amb l'auge del nazisme amb ell.
El seu pare era Stepan Ivànovitx Txakhotin, secretari privat d'Ivan Turguénev primer, i diplomàtic a Istanbul posteriorment. Sa mare, Alexandra Motzo, era grega, i el 1893 va mudar-se amb la família a Odessa.
Txakhotin va estudiar a la Universitat Estatal de Moscou, participant a l'ocupació de 1902 i havent-se d'exiliar a Alemanya. S'especialitza en zoologia, i els mèrits permeten que puga tornar a l'Imperi Rus el 1912 i treballar a les ordres de Pàvlov. Amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial, treballaria en la propaganda de guerra.
Socialista, en el moment de la revolució s'enquadrava al grup defensista del POSR, agrupats al voltant de Gueorgui Plekhànov. Treballà per al govern provisional, fins i tot després de la revolució d'octubre. El 1919 abandona Rússia i s'exilia a Alemanya.
A principis de la dècada del 1930, Carlo Mierendorf va contactar amb Txakhotin per tal que exercira de propagandista per al Partit Socialdemòcrata i l'organització paramilitar Front de Ferro. A partir del 1932, tots dos van llançar diverses campanyes per a contrarestar tant als comunistes com els nazis, entre elles la del símbol de les tres fletxes com a emblema de militància socialista.
Mierendorf i Txakhotin van llançar la campanya tres fletxes contra l'esvàstica, i el fisiòleg rus va escriure un llibre amb el mateix nom. Les fletxes representaven la lluita socialista contra la reacció, el capitalisme i el feixisme. En arribar Hitler al poder, exilia a França. Amb la caiguda de París, va ser capturat i enviat al camp de concentració de Compiègne, sent alliberat per la intervenció de professors universitaris amics seus. El 1959, va tornar a Rússia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Serge Chakhotin's The Rape of the Masses (1939): the development of European propaganda c.1914-1960 and the Algerian War of Independence.». Neil MacMaster. [Consulta: 27 maig 2016].
* 1 2 Dan S. White. Lost Comrades: Socialists of the Front Generation, 1918-1945. Harvard University Press, 1992, p. 94–95. ISBN 978-0-674-53924-2.
* ↑ Richard Albrecht. 'Dreipfeil gegen Hakenkreuz' - Symbolkrieg in Deutschland 1932. GRIN Verlag, 2007, p. 2. ISBN 978-3-638-67833-9.
* ↑ Michael W. Berns; Karl Otto Greulich Laser Manipulation of Cells and Tissues. Elsevier Academic Press, 2007, p. 731. ISBN 978-0-12-370648-5.
* ↑ Bund Sozialdemokratischer Freiheitskämpfer/innen, Opfer des Faschismus und aktiver Antifaschist/inn/en. Unser Zeichen
* ↑ «Drei Pfeile - Demokratiezentrum Wien». Arxivat de l'original el 2019-08-02. [Consulta: 15 gener 2019].
# Ibertren

Ibertren és una marca catalana de modelisme ferroviari amb seu a Barcelona. Està especialitzada en reproduccions de trens de la companyia RENFE. Els models de l'escala N d'Ibertren van ser força populars a Catalunya els anys 90. Des del 2008, també manufactura peces de l'escala H0. Al llarg de la seva història, Ibertren també ha venut material per recrear paisatges a més de cotxes, gent i edificis.

## El 2N i el 3N

Ibertren va fabricar dues sèries de maquetes de l'escala N: 2N i 3N. A la 3N, que aviat es va deixar de fabricar per problemes de funcionament i incompatibilitat amb altres marques, l'alimentació dels trens es feia a través d'un tercer rail central i gastava corrent continu. En canvi, la 2N funcionava amb els dos rails habituals, amb una polaritat per a cadascun i corrent continu.

## Història

Ibertren va presentar els seus primers models l'any 1970. L'any 1971 ja tenia un catàleg força complet que incloïa:
* Ref. 1101: tractor dièsel de maniobres 61006 de SNCF
* Ref. 1102: locomotora dièsel ALCO Renfe sèrie 321
* Ref. 1201: locomotora de vapor F.F.A.
* Ref. 1301: locomotora elèctrica Alsthom Renfe sèrie 276
* Unes quaranta referències de cotxes de viatgers i vagons de mercaderies principalment de RENFE.
* Vies, accessoris i recanvis diversos.
El 1992, Model Iber S.A., l'empresa propietària de la marca Ibertren, es va veure obligada a tancar per problemes financers.
El 2004, una empresa anomenada "Ibertren Modelismo, S.L.", també de Barcelona, va rellançar la marca amb un catàleg únicament d'escala H0.
El 2008, durant la Fira Internacional de la Joguina de Nuremberg, la firma va anunciar que tornaria a fabricar trens de l'escala N.

## Referències

* ↑ «Ibertren». 87thScale.
* ↑ admin. «Ibertren 3N | Ferromodelismo.es» (en castellà). [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Gerard Llort. «La última maqueta» (PDF). Arxivat de l'original el 2012-02-08. [Consulta: 27 gener 2012].
* ↑ «Ibertren Modelismo SL».
* ↑ «Ibertren». Maquetren, 181, pàg. 36–37.

## Enllaços externs

* Web oficial
* Pàgina fan Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine., amb fotografies de models populars
* Història d'Ibertren al fòrum Escala N
# Acció Regionalista Catalana

* No s'ha de confondre amb el grup integrant d'Alianza Popular.
Acció Regionalista Catalana (ARC) fou un partit polític regionalista nordcatalà fundat el 1972 per Gilbert Grau, Josep Deloncle i Pau Roure. Es presentà a les eleccions de 1973, on va obtenir el 2% dels vots, però l'afrontament amb l'Esquerra Catalana dels Treballadors (ECT), políticament més d'esquerres, potser li va restar vots nacionalistes i finalment va desaparèixer.

## Referències

* ↑ «Acció Regionalista Catalana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Llorenç Planes. «I si el compromís entre Unitat Catalana i Solidaritat Catalana per la Independència obria un camí nou?». Perpinyà: El Punt Avui, 01-11-2010. [Consulta: 11 gener 2013].
# Cametá Sport Club

El Cametá Sport Club és un club de futbol brasiler de la ciutat de Belém a l'estat de Cametá.

## Història

El club fou fundat el 22 de juny de 2007. Competí al Campeonato Brasileiro Série D l'any 2010. A nivell estatal guanyà el campionat paraense el 2012.

## Estadi

El Cametá Sport Club juga els seus partits com a local a l'Estadi Orfelindo Martins Valente, anomenat Parque do Bacurau. Té una capacitat per a 8.320 espectadors.

## Palmarès

* Campionat paraense:
** 2012

## Referències

* 1 2 Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 83.
* ↑ «Pará State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
# Ludovic Giuly

Ludovic Giuly (nascut el 10 de juliol de 1976 a Lió) és un exfutbolista professional francès.
Va formar part de l'equip del FC Barcelona que guanyà dues lligues (2004-05 i 2005-06) i una Lliga de Campions (2006). El seu gol més recordat és el que marcà a les semifinals de la Lliga del Campions contra l'AC Milan i que va permetre al Barça classificar-se per a la final, que després va guanyar.
També ha destacat a l'Olympique de Lió, AS Monaco i AS Roma.
Ha estat internacional amb selecció francesa en disset ocasions, marcant tres gols.

## Palmarès
### AS Mònaco

* 1 Ligue 1: 1999-00.
* 1 Copa de la lliga francesa: 2002-03.

### FC Barcelona

* 1 Lliga de Campions: 2005-06.
* 2 Lligues espanyoles: 2004-05, 2005-06.
* 2 Supercopes d'Espanya: 2005, 2006.

### AS Roma

* 1 Copa italiana: 2007-08.
* 1 Supercopa italiana: 2007.

### Paris Saint-Germain

* 1 Copa francesa: 2009-10.

### Selecció francesa

* 1 Copa Confederacions: 2003.

## Referències

* ↑ «Giuly happy with Barca start». Sky Sports, 16-09-2004 [Consulta: 31 juliol 2012].
* ↑ «Barcelona 2–1 Arsenal». BBC Sport, 17-05-2006.
* ↑ «Blatter hits out at Hauge». Sky Sports, 18-05-2006 [Consulta: 31 juliol 2012].
* ↑ «Monaco 3–1 Real Madrid». BBC Sport, 06-04-2004.
* ↑ «Roma seal Giuly signing». Sky Sports [Consulta: 12 juliol 2011].
* ↑ «Domenech offers Giuly hope». Sky Sports, 22-10-2006 [Consulta: 31 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Música de Montenegro

La música de Montenegro representa una barreja de la tradició musical del país i influències musicals estrangeres. Influïda per la música otomana, eslava, gitana, albanesa, austrohongaresa i, més recentment, per l'occidental, és molt propera a la música de Sèrbia.

## Història

La presència de la música montenegrina s'ha atestat a partir de l'edat mitjana. A finals del segle xii es va escriure la Crònica del Sacerdot de Duklja (Ljetopis Popa Dukljanina), on es descrivia l'ús secular d'instruments musicals. Durant el segle xv a la costa de Montenegro (llavors coneguda com a Albània veneciana es va introduir l'"estil venecià"; d'aquell segle n'han sobreviscut set litúrgies d'un autor venecià al monestir de Santa Clara de Kotor. La música de Montenegro va perdre força sota el domini otomà.
El segle xix es va impulsar el desenvolupament de la música religiosa amb la fundació d'una acadèmica de cant catòlica a Kotor. Fins al renaixement musical del segle xx, la música de Montenegro es basava principalment en un instrument tradicional simple, la gusla. També el segle xix es van compondre òperes amb llibrets inspirats per Montenegro i la seva cultura, com "L'emperadriu dels Balcans". Fou escrita per Dionisio de Sarno San Giorgio, un compositor italià que havia passat la major part de la seva vida allà.
El 1839 es va fundar Jedinstovo ("Unitat"), la primera coral de Montenegro. A partir del segle xx, quan van aparèixer les primeres escoles de música i es va desenvolupar la cultura del país, va començar a prosperar la música montenegrina, amb diversos compositors de música clàssica destacats. En aquell període, els autors montenegrins van retornar a les arrels, introduint elements tradicionals en composicions modernes. L'emissora Radio Titograd també va tenir un paper destacat retransmetent programes musicals diàriament i donant suport a agrupacions i orquestres del país.
Pel que fa a la música moderna, el rock i el pop han estat gèneres populars, amb grups com Perper i No Name, que va representar Sèrbia i Montenegro al l'edició del 2005 d'Eurovisió. Montenegro ha participat en solitari en aquest festival des del 2007.

## Referències

* ↑ Lipovčan, Srečko. «Music of Yugoslav Peoples and Nationalities» p. 41. Savez organizacija kompozitora Jugoslavije, 1980.
* ↑ «Gusle». History of Montenegro online. [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ «Prva crnogorska nacionalna opera u CNP : Balkanska carica». MCCG, 19-06-2010. Arxivat de l'original el 23 d’agost 2018. [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ «125 Years of Serbian singing Society Jedinstvo» (en anglès). Poste Srpske. Arxivat de l'original el 23 d’agost 2018. [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ Samson, Jim. BRILL. Music in the Balkans (en anglès), 2013, p. 470. ISBN 9789004250383.
* ↑ «Montenegro Music. Part V: Contemporary Montenegrin music» (en anglès). Visit Montenegro. Arxivat de l'original el 23 d’agost 2018. [Consulta: 23 agost 2018].