OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel Murcia i Ros

Manuel Murcia i Ros (Oriola, País Valencià, 15 de novembre de 1942 - Barcelona, 1982) va ser un treballador del metall i sindicalista valencià, destacat líder obrer durant el franquisme.
La seva família es traslladà a Catalunya l'any 1946, establint-se a Sant Adrià del Besòs. Va començar a treballar a l'empresa del metall Feber SA. Va entrar a la Joventut Obrera Catòlica JOC del 1959 al 1962 on va coincidir amb altres futurs líders obrers com Daniel Cando Cando, José Antonio Díaz Valcárcel, etc.

## Trajectòria durant el franquisme

El 1963 fou escollit enllaç sindical de Feber SA i fou president de la “Unión de Técnicos y Trabajadores del Metal” a Sant Adrià del Besòs. El mateix any s'incorpora al Front Obrer de Catalunya FOC on serà un dels principals líders sindicals. Impulsà la Coordinadora del metall de Barcelona de Comissions Obreres. El 1964 serà un dels fundadors de Comissions Obreres a Catalunya a l'assemblea de constitució a la parròquia de Sant Medir de Barcelona. Entre el 1966 i 1969 serà membre de la Coordinadora del Metall i de la Coordinadora Local de CCOO de Barcelona.
Defensor d'una major autonomia dels sindicats en relació als partits, a finals de 1968 se separà del FOC en el moment de la crisi i descomposició d'aquesta organització política i, juntament amb José Antonio Díaz Valcárcel i Dídac Fàbregas i Guillén. Iniciaran la publicació de la revista "¿Qué hacer? “, després en 1969, Revista “Nuestra clase: Comisiones Obreras" butlletí de las “Plataformas de Comisiones Obreras”, organització que s'enfrontà amb les tendències majoritàries de la CONC liderades per obrers afiliats al PSUC.
Paral·lelament Manuel Murcia juntament amb Díaz Valcárcel i Fàbregas participen la creació dels "Círculos de Formación de Cuadros", precedent de l'Organización de Izquierda Comunista. Poc després en trencar-se les “Plataformes de Comisiones Obreres”, entre 1970 i 1972 creà els Grups Obrers Autònoms (GOA) grup de tendència anarquista, i liderarà una vaga de gran duresa a l'empresa "Harry Walker".

## L'etapa democràtica

Durant la Transició democràtica es vincularà a la Confederació Nacional del Treball. A finals dels anys setanta s'incorpora al Partit dels Socialistes de Catalunya. Morí a Barcelona el 28 de juliol de 1982, víctima d'un atac de cor.

## Referències

* ↑ «Movimientos Apostólicos cristianos». Arxivat de l'original el 2013-12-15. [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ Yanic Viau ”Catolicisme obrer" al “Diccionari Catalunya. Durant el franquisme” Eumo Editorial, Vic 2006 pàgines 85 i 86
* ↑ Javier Tebar Hurtado article “Manuel Murcia Ros (Oriola1942-Barcelona 1982)” al “Diccionari Catalunya. Durant el franquisme” Eumo Editorial, Vic 2006 pàg. 272
* ↑ Bloc Pere Meroño “J.A. Díaz Valcárcel i M.Murcia
* ↑ Javier Tebar Hurtado, Vic 2006 pàg. 273
* ↑ Javier Tebar Hurtado, Vic 2006 pàg. 272
* ↑ Fundació Rafael de Campalans Diccionari Biogràfic “Manuel Murcia i Ros”
* ↑ F. Rafael de Campalans D. Biogràfic " Manuel Murcia Ros"
# Harrisia fernowii

Harrisia fernowii és una espècie botànica de plantes que pertany a la família de les cactàcies.

## Descripció

Harrisia fernowii creix amb diverses branques, de color verd brillant on pot arribar a fer fins a 2,5 cm de diàmetre i els 2,5 a 3 metres d'alçada. Té nou costelles no molt sortints, amb incisions poc profundes. Les arèoles amb 8 a 11 espines de color marró clar que tenen una punta més fosca i fan fins a 6 cm de llarg. Els pètals tenen una longitud de fins a 20 centímetres. El tub de la flor està ocupat amb punta escamosa, de 1-2 cm i flocs de pèl llarg, de color marró.

## Distribució

És endèmica de Cuba. És una espècie extremadament rara en la vida silvestre.

## Taxonomia

Harrisia fernowii va ser descrita per Britton i publicat a Bulletin of the Torrey Botanical Club 35: 562. 1908.

### Etimologia

Harrisia: nom genèric que va ser anomenat en honor del botànic irlandès William Harris, qui va ser superintendent de jardins públics i plantacions de Jamaica.
fernowii epítet nomenat en honor del tècnic forestal estatunidenc Bernhard E. Fernow (1851–1923).

## Referències

* ↑ «Harrisia fernowii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 juny 2013].
* ↑ Harrisia fernowii a PlantList
* ↑ Urs Eggli, Leonard E. Newton: Etymological Dictionary of Succulent Plant Names. Birkhäuser 2004, ISBN 3-540-00489-0, S. 158.

## Vegeu també

* Característiques de les cactàcies

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Harrisia&species=fernowii
# Heliodor (poeta)

* Per a altres significats, vegeu «Heliodor (poeta segle I)».
Heliodor (en llatí Heliodorus, en grec antic Ἡλιόδωρος) fou un poeta grec autor d'un poema conegut amb el títol de Πρωτεσίλαος (Protesilau), que menciona Esteve de Bizanci. Diu que el poema era escrit en vers hexàmetre i en reprodueix un dels versos (s. v. Φυλάκη).

## Referències

* ↑ 2.Heliodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 373
# Heliodor (historiador)

Heliodor (grec antic: Ἡλιόδωρος, llatí: Heliodoros) fou un historiador grec d'Atenes, de renom Περιηγήτης (Periegeta), que va escriure una descripció de les obres d'art que hi havia a l'Acròpoli d'Atenes que és esmentada sota diversos títols: Περὶ ἀκροπόλεως, Περὶ τῶν Ἀθήνῃσι τριπόδων, Ἀναθήματα, i de Atheninsium Anathematis.
Aquesta obra va ser que una de les fonts de Plini el Vell que va utilitzar per parlar dels artistes grecs. Va viure segurament en temps d'Antíoc IV Epifanes (174 aC a 163 aC), segons diu Ateneu de Nàucratis. Plutarc diu que també va escriure Περὶ μνημάτων, però potser es referia a un Diodor, i no pas Heliodor.

## Referències

* ↑ Heliodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 373
# Henflingen

Henflingen (en alsacià Haiflínge) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 186 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 106 | 116 | 121 | 130 | 135 | 173 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Schmitt | |
# Heterocheirodon

Heterocheirodon és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Heterocheirodon jacuiensis (Malabarba & Bertaco, 1999)
* Heterocheirodon yatai (Casciotta, Miquelarena & Protogino, 1992)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Malabarba, L. R. & de A. Bertaco, V. 1999. Description of a new species of Heterocheirodon Malabarba (Teleostei: Characidae: Cheirodontinae: Cheirodontini), with further comments on the diagnosis of the genus. Comunicações do Museu de Ciências de PUCRS. v. 12: 83-109.
* ↑ Casciotta, J. R., Miquelarena, A. M. & Protogino, L. 1992. A new species Odontostilbe (Teleostei, Characidae) from the Uruguay Basin, with comments on the diagnostic characters of the genus. Occasional Papers of the Museum of Natural History University of Kansas Núm. 149: 1-16.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Kenyon Hopkins

Kenyon Hopkins (Coffeyville, Kansas, 15 de gener de 1912 − Princeton, Nova Jersey, 7 d'abril de 1983) fou un compositor de cinema estatunidenc. Una de les llegendes del jazz estatunidenc, la participació en el cinema sempre estigué lligat a melodrames d'ambients sòrdids.
Cursà composició i teoria de la música a l'Oberlin College i a la Universitat de Temple, completant els seus estudis a l'Escola de Música Contemporània de Nova York. El 1963 és nomenat director de la CBS, i dos anys després director musical de Paramount TV, encara que la seva activitat favorita era la de realitzar sessions de jazz a clubs de Nova York, al costat d'artistes com el trompetista Doc Severinsen i el pianista Hank Jones. Arribà a crear la seva pròpia banda, Kenyon Hopkins and His Orchestra, amb la qual se sentia còmode interpretant les seves bandes sonores. Aficionat del jazz, va utilitzar aquest gènere en totes les seves pel·lícules. Hi va crear un ambient obsessiu, serè i elegant, en obres mestres dirigides per Robert Rossen: Lilith, on reflecteix de manera magistral el món de la protagonista a partir d'un jazz de matisos psicològics, i El vividor, amb un jazz dur i malenconiós a to amb els billars en què sobreviu Paul Newman.
També va compondre obres no cinematogràfiques com dues simfonies, quartets de cordes, sonates, i diversos treballs de cambra, a més dels ballets Room, Metamorphosis, i Three Conversations.

## Bandes sonores

* 1956: Baby Doll
* 1957: The Strange One
* 1957: Dotze homes sense pietat (12 Angry Men)
* 1959: The Fugitive Kind
* 1961: Wild in the Country
* 1961: El vividor (The Hustler)
* 1964: Lilith
* 1966: Mister Buddwing
* 1966: This Property Is Condemned
* 1967: The Borgia Stick

## Referències

* ↑ Karlin, Fred. Listening to movies : the film lover's guide to film music. Nova York: Schirmer Books, 1994, p. 279. ISBN 0-02-873315-0.
* ↑ MacDonald, Laurence E. The invisible art of film music : a comprehensive history (en anglès). Nova York: Ardsley House Publishers, 1998, p. 141. ISBN 1-880157-56-X.
* ↑ Payne, Douglas. «Kenyon Hopkins: Discography». [Consulta: 15 novembre 2020].
# Nóvaia Malínovka

Nóvaia Malínovka (en rus: Новая Малиновка) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 37. Pertany al districte (raion) de Viàtskie Poliani.

## Referències

* ↑ «Varmino» (en anglès). GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Вятскополянского района Кировской области». Официальный сайт администрации Вятскополянского района.
# Jorge Alonso Martín

Jorge Alonso Martín (Salamanca, Castella i Lleó, 5 de gener del 1985) és un futbolista castellanolleonès que juga a la posició de migcampista.

## Trajectòria futbolística

Jorge Alonso és un jugador format íntegrament en la pedrera de la Unió Esportiva Salamanca. En la seva etapa juvenil es va proclamar campió del seu grup de Divisió d'Honor, any en què va debutar amb la selecció espanyola sub 18. El 2009 va fitxar per l'Hèrcules CF per dues temporades amb el qual va jugar 19 partits de lliga en la seva primera temporada. Després d'aconseguir l'ascens a Primera divisió, el club herculà no va comptar amb Jorge Alonso per al seu retorn a Primera, de manera que el jugador va rescindir contracte i el 29 de juliol de 2010 el jugador va fitxar pel Reial Valladolid.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Jorge Alonso a la plana oficial del Real Valladolid». Arxivat de l'original el 2016-11-25. [Consulta: 29 juliol 2010].

## Enllaços externs

* «Perfil i estadístiques de Jorge Alonso» (en alemany). transfermarkt.de. [Consulta: 20 abril 2011].
# Qiu Jian (Tres Regnes)

    En aquest nom xinès, el cognom és Qiu.
Qiu Jian :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 丘建 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 丘建 |
Qiu Jian va ser un general militar de Cao Wei durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa.
Qiu va ser un bon i íntim amic de Zhong Hui. Va servir originalment sota Hu Lie. Qiu va continuar informant a Hu Yuan (fill de Hu Lie) de la crisi quan Zhong va tenir confinats a Hu Lie i molts altres per tal de dur a terme una revolta. L'anteriorment general de Shu Han, Jiang Wei, va animar a Zhong perquè matés als seus soldats, ja que ell creia que realment no l'ajudarien en la seva causa pel fet que estaven sent controlats a través de la por. Jiang intentà en aquesta revolta de debilitar en gran manera la força de Zhong i restaurar l'estat caigut de Shu Han a través de la futura manca de poder en el bàndol de Zhong. La revolta va acabar fracassant, costant-li la vida a Zhong i a Jiang.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Mibambwe IV Rutarindwa

Mibambwe IV Rutarindwa va ser rei (Mwami) de Ruanda entre 1895 i 1896, i fou nomenat co-governant pel seu pare en 1889. Va morir al desembre de 1896 quan la seva cabana va ser embolicada en flames en un incendi provocat per la progenitora de Yuhi V de Ruanda el la localitat de Nyanza.

## Nom

Rutarindwa és transcrit en algun moment com Rutalindwa.

## Regla

El seu pare adoptiu, Kigeli IV Rwabugiri, l'havia proclamat cogovernant en 1889, designant-lo efectivament com a successor. A la mort inesperada de Rwabugiri en 1895 mentre anava en una expedició al regne de Bushi va ser proclamat rei.
Les reines mare ruandeses eren poderoses políticament. La mare de Rutarindwa havia mort i, en conseqüència, Rwabugiri va nomenar a una altra de les seves dones, Kanjogera, com la seva mare substitutiva. Amb la mort de Rwabugiri, ella i els seus germans van tramar per posar el seu propi fill Musinga, el futur rei Yuhi V Musinga, al tron. Això va culminar a finals de 1896, en una batalla entre les faccions del Rei i la Reina Mare, es va cridar cop de Rucunshu, nom del turó en que Rutarindwa havia instal·lat la seva cort. Després de la batalla Rutarindwa es va suïcidar, i el tambor real va ser destruït quan es va cremar la seva casa.

## Referències

* 1 2 Aimable Twagilimana. Historical Dictionary of Rwanda. Scarecrow Press, 2007, p. 44. ISBN 9780810864269.
* ↑ Nicola Palmer. Courts in Conflict. Oxford University Press, 2015. ISBN 9780199398201.
* ↑ Jan Vansina. Le Rwanda ancien: le royaume nyiginya (en francès). KARTHALA, 2001, p. 221. ISBN 9782845861459.
* ↑ Jan Vansina. Antecedents to Modern Rwanda. University of Wisconsin Press, 2004. ISBN 9780299201234.
* ↑ Alison Des Forges. Defeat Is the Only Bad News. University of Wisconsin Press, 2011, p. xxiii. ISBN 9780299281434.
* 1 2 3 David Newbury. The Land beyond the Mists. Ohio University Press, 2009, p. 334–335. ISBN 9780821443408.
* 1 2 Alison Des Forges. Defeat Is the Only Bad News. University of Wisconsin Press, 2011, p. xxiii. ISBN 9780299281434.
* ↑ Jan Vansina. Antecedents to Modern Rwanda. University of Wisconsin Press, 2004, p. 179. ISBN 9780299201234.
* 1 2 3 Alison Des Forges. Defeat Is the Only Bad News. University of Wisconsin Press, 2011, p. 16. ISBN 9780299281434.
* ↑ Dictionary of African Biography. 6. Oxford University Press, 2011, p. 373. ISBN 9780195382075.
* ↑ Timothy J. Stapleton. A Military History of Africa. 1. Praeger, 2013, p. 53. ISBN 9780313395703.
Títols de regnat :
| Precedit per: Kigeli IV de Ruanda | Rei de Ruanda 1895–1896 | Succeït per: Yuhi V de Ruanda |
# Matanza

Matanza de los Oteros és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Esla-Campos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 417 | 333 | 286 | 258 | 270 |
# Marquesat de Pombal

Marquès de Pombal és un títol nobiliari concedit per Josep I de Portugal l'any 1769 al seu Primer Ministre Sebastião José de Carvalho e Melo, que prèviament ja havia estat nomenat comte d'Oeiras.

## Titulars

Fins a l'adveniment de la República, el títol fou ocupat per sis titulars:
* 1r. Sebastião José de Carvalho e Melo (1699-1782).
* 2n. Henrique José de Carvalho e Melo (1742-1812), fill de l'anterior.
* 3r. José Francisco Xavier Maria de Carvalho Melo e Daun (1753-1821), germà de l'anterior.
* 4t. Sebastião José de Carvalho Melo e Daun (1785-1834), fill de l'anterior.
* 5è. Manuel José de Carvalho Melo e Daun de Albuquerque Sousa e Lorena (1821-1886), fill de l'anterior.
* 6è. António de Carvalho Melo e Daun de Albuquerque e Lorena (1850-1911), fill de l'anterior.

## Referències

* ↑ PINHO, António Brandão de. A Cruz da Ordem de Malta nos Brasões Autárquicos Portugueses. Lisboa: Chiado Editora, 2017, p. 426. Arxivat 2017-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Afonso Eduardo Martins Zúquete. Nobreza de Portugal e Brasil – Volume III, 2ª edição. Enciclopédia, 1989, p. 68-69.
# Jorge Alí Triana

Jorge Alí Triana Varón (Bogotà, 4 d'abril de 1942) és un actor, director i guionista colombià. Va estudiar teatre i cinema a Txecoslovàquia i a Berlín. Va ser un dels fundadors del Teatre Popular de Bogotà el 1967, començant com a director teatral, dirigint més de 50 obres. Amb el TPB va guanyar diversos premis que l'han establert com un dels directors més importants del país. També ha participat en diversos festivals de teatre i ha dirigit especials de televisió, així com en algunes sèries de Revivamos nuestra historia. Va dirigir més de 30 episodis de sèries de televisió i diversos curtmetratges.

## Director
### Cinema

* Tiempo de morir (1985)
* Edipo alcalde (1996)
* Bolívar soy yo! (2002)
* Esto huele mal (2007)

### Televisió

* Las cuatro edades del amor (1980)
* Bolívar, el hombre de las dificultades (1981)
* El cuento del domingo (1980)
* El Cristo de espaldas (1987), basada en la novel·la homònima de Eduardo Caballero Calderón
* Los pecados de Inés de Hinojosa (1988), basada en la novel·la homònima de Próspero Morales Pradilla
* Castigo divino (1991), sèrie basada en la novel·la homònima de Sergio Ramírez
* Maten al león (1991), pel·lícula per televisió basada en la novel·la homònima de Jorge Ibargüengoitia
* Los motivos de Lola (1992)
* Crónicas de una generación trágica (1993)
* Pecado santo (1995)
* Comando élite (2013)

### Teatre

* Y se armó la mojiganga
* La fiesta del chivo (2003)
* Cabaret
* La muerte de un viajante (2008)
* La increíble y triste historia de la cándida Eréndira y de su abuela desalmada [Teatro Repertorio Español - Nova York]
* Doña Flor y sus dos maridos [Teatro Repertorio Español - Nova York]
* Pantaleón y las visitadoras [Teatro Repertorio Español - Nova York]

## Actor

* La abuela (1978)... Benjamín (Televisió)
* El cuento del domingo (1980).... Diversos personatges (Televisió)
* Golpe de estadio (1998)... Doctor
* Perder es cuestión de método (2004)... Pescador
* Soñar no cuesta nada (2006)... Papa Venegas

## Referències

* ↑ "TIEMPO DE MORIR" Semana January 6, 1986
* ↑ "Jorge Ali Triana, director"

## Enllaços externs

* Fitxa a Proimagenes
* Perfil a Colarte Arxivat 2013-03-23 a Wayback Machine.
* Fitxa a Dramax Arxivat 2014-04-25 a Wayback Machine.
# Alpert Awards in the Arts

Els Premis Alpert de les Arts, coneguts pel seu nom en anglès Alpert Awards in the Arts són uns premis d'art que van ser establerts el 1994 per la Fundació Herb Alpert, en col·laboració amb l'Institut de les Arts de Califòrnia (CalArts). La fundació ofereix beques 50.000 $ anuals a cinc artistes en el camp de cinema i vídeo, arts visuals, teatre, dansa i música.
| Any | Cinema/Vídeo | Arts Visuals | Teatre | Dansa | Música |
| 1995 | Leslie Thornton | Mel Chin | Rezah Abdoh | Ann Carlson | James Carter |
| 1996 | Su Friedrich | Carrie Mae Weems | Suzan-Lori Parks | David Rousseve | Anne LeBaron |
| 1997 | Craig Baldwin | Kerry James Marshall | Lisa Kron | Victoria Marks | Chen Yi |
| 1998 | Jeanne C. Finley | Roni Horn | Danny Hoch | Joanna Haigood | Pamela Z |
| 1999 | Lourdes Portillo | Pepon Osorio | Brian Freeman | Ralph Lemon | George Lewis |
| 2000 | Peggy Ahwesh | Shirin Neshat | W. David Hancock | Mark Dendy | Steve Coleman |
| 2001 | Ellen Bruno | Cai Guo-Qiang | Erik Ehn | John Kelly | Zhou Long |
| 2002 | ®TM | Christian Marclay | David Greenspan | Lisa Nelson | Laetitia Sonami |
| 2003 | Coco Fusco | Catherine Opie | Carl Hancock Rux | Rennie Harris | Vijay Iyer |
| 2004 | Renee Takima-Pena | Catherine Sullivan | Dan Hurlin | Stephan Koplowitz | Miya Masaoka |
| 2005 | Jem Cohen | Harrell Fletcher | Naomi Iizuka | Donna Uchizono | David Dunn |
| 2006 | Bill Morrison | Jim Hodges | Daniel Alexander Jones | Sarah Michelson | Lawrence D. Morris |
| 2007 | Jacqueline Goss | Walid Raad | Cynthia Hopkins | Jeanine Durning | Mark Feldman |
| 2008 | Bruce McClure | Bryon Kim | Lisa D'Amour | Pat Graney | Derek Bermal |
| 2009 | Paul Chan | Paul Pfeiffer | Rinde Eckert | Reggie Wilson | John King |
| 2010 | Jim Trainor | Rachel Harrison | Bill Talen | Susan Rethorst | Lukas Ligeti |
| 2011 | Natalia Almada | Emily Jacir | Marc Bamuthi Joseph | Jess Curtis | Nicole Mitchell |
| 2012 | Kevin Everson | Michael Smith | Eisa Davis | Nora Chipaumire | Myra Melford |
| 2013 | Lucien Castaing-Taylor | Sharon Hayes | Pavol Liska & Kelly Copper | Julia Rhoads | Alex Mincek |
| 2014 | Deborah Stratman | Daniel Joseph Martinez | Annie Dorsen | Michelle Dorrance | Matana Roberts |
| 2015 | Sharon Lockhart | Tania Bruguera | Taylor Mac | Maria Hassabi | Julia Wolfe |
| 2016 | Cauleen Smith | Simone Leigh | Anne Washburn | Ishmael Houston-Jones | Dohee Lee |
| 2017 | Kerry Tribe | Amy Franceschini | Daniel Fish | Luciana Achugar | Eve Beglarian |

## Referències

* 1 2 «Five Exceptional Artists Receive $75,000 Grants for Dance, Film/Video, Music, Theatre and Visual Arts.». California Institute of the Arts. Arxivat de l'original el 2012-06-17. [Consulta: 15 març 2012].
* ↑ «2011 Alpert Award Winners Announced - Photography and profiles». California Institute of the Arts, 27-05-2011. [Consulta: 15 març 2012].
* ↑ «Winners of the 21st Annual Herb Alpert Awards Announced.». ArtForum. [Consulta: 1r maig 2015].
* ↑ «Art, not politics led to dissident artist Tania Bruguera's Herb Alpert award.». LA Times. [Consulta: 1r maig 2015].
# Joaquín Gutiérrez de la Vega López

Joaquín Gutiérrez de la Vega López (Sevilla, 16 de febrer de 1830–?, ?) va ser un pintor espanyol.
Va ser el fill menor de José Gutiérrez de la Vega. Com la resta dels seus germans, va ser deixeble del seu pare. Estudià a l'Escola de Belles Arts de Santa Isabel d'Hongria de Sevilla i a la de Sant Ferran de Madrid. Per mediació del seu pare va obtenir l'encàrrec de realitzar els retrats de les reines Sança de Lleó (1851) i Ermessenda d'Astúries (1854) de la Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya. El 1859 es traslladà a París i va assistir al taller de Léon Cogniet, on es va especialitzar en pintura d'història i paisatge. Es desconeix la data de la seva mort, si bé encara se'l documenta el 1886.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa de Gutiérrez de la Vega, Joaquín» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 15 octubre 2020].
* 1 2 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 322.
* 1 2 «Gutiérrez de la Vega, Joaquín» (en castellà). Enciclopedia. Museu del Prado. [Consulta: 15 octubre 2020].