OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni de Magrinyà i de Sunyer

Antoni de Magrinyà i de Sunyer (Tarragona, 17 de desembre de 1837 – Gandesa, Terra Alta, 29 de desembre de 1919) fou un polític tarragoní, president de la Diputació de Tarragona a finals del segle xix. De família noble, estudià a l'Institut de Tarragona i es llicencià en dret a la Universitat de Saragossa. S'establí a Tarragona com a advocat i des de 1859 fou membre de l'Associació Agrícola i de la Cambra Agrícola de Tarragona. Era emparentat amb Estanislau Figueras i de Moragas, qui l'apropà a la política i al republicanisme unitari i centralista. Participà en la revolució de 1868 i fou escollit tinent d'alcalde de l'ajuntament de Tarragona. En 1869 fou jutge de primera instància de Reus, diputat a la Diputació de Tarragona pel districte de Falset (1871). També fou cap del Centre Republicà de Tarragona i president de la Reial Societat Arqueològica Tarraconense (1874-1878 i 1885-1887). Fou comissari provincial d'agricultura i president de la Diputació de Tarragona (1893-1894). A causa del seu republicanisme unitarista es va oposar a adherir-se a les bases de Manresa i també es va oposar a que la Cambra Agrícola de Tarragona s'incorporés a l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre. Al final de la seva vida va escriure alguns llibres i es retirà a la casa pairal de la família de la seva mare, on hi va morir.

## Obres

* Tarragona en el segle XIX (1901)
* Historia de los siete sitios de Gandesa (1909)

## Referències

* ↑ Antoni de Magrinyà i de Sunyer, a Biografies de Tarragona, p.207
* ↑ La historia dels set setges de Gandesa, per Don Antoni de Magrinya, amb introducció de Miquel Meix i Sabaté
# Chenguodaïta

La chenguodaïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom del professor Chen Guoda, geòleg xinès.

## Característiques

La chenguodaïta és un sulfur d'argent, ferro i tel·luri, de fórmula química Ag$_9$Fe$^{3+}$Te₂S₄. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2005. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la chenguodaïta pertany a «02.BA: sulfurs metàl·lics amb proporció M:S > 1:1 (principalment 2:1) amb coure, argent i/o or», juntament amb els minerals següents: calcocita, djurleïta, geerita, roxbyita, anilita, digenita, bornita, bellidoïta, berzelianita, athabascaïta, umangita, rickardita, weissita, acantita, mckinstryita, stromeyerita, jalpaïta, selenojalpaïta, eucairita, aguilarita, naumannita, cervel·leïta, hessita, henryita, stützita, argirodita, canfieldita, putzita, fischesserita, penzhinita, petrovskaïta, petzita, uytenbogaardtita, bezsmertnovita, bilibinskita i bogdanovita.

## Formació i jaciments

La seva localitat tipus es troba al dipòsit d'or de Funan, a la prefectura de Yantai (província de Shandong, República Popular de la Xina). També se n'ha trobat a la mina Harvard, a Jamestown (Califòrnia, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Chenguodaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 febrer 2016].
# Conjuntivitis al·lèrgica

La conjuntivitis al·lèrgica és un tipus de conjuntivitis (inflamació de la conjuntiva) causada per una al·lèrgia. Encara que els al·lergògens difereixen entre els pacients, la causa més comuna és el pol·len. Els símptomes consten de coloració vermella (principalment a causa de la vasodilatació dels vasos sanguinis petits perifèrics), causant picor i lacrimació elevada (producció de llàgrimes). Si això està combinat amb rinitis, aleshores l'afecció és anomenada rinoconjunctivitis al·lèrgica. Els símptomes comporten l'expulsió d'histamina i altres substàncies en execució per mastòcits, els quals estimulen la dilació dels vasos sanguinis, irriten les finalitats dels nervis i augmenta secreció de llàgrimes. El tractament de la conjuntivitis al·lèrgica és evitant l'al·lergogen (per exemple evitant el pol·len durant l'estació corresponent) i tractament amb antihistamínics, en forma de gotes per als ulls o en forma de pastilles.

## Tractament

* No farmacològic: compreses fredes.
* Estabilitzadors dels mastòcits: com a col·liris amb lodoxamida (Alomide) o nedocromil (Tilad, Tilavist).
* Antihistamínics: per via oral o com a col·liris amb cromoglicat (Cusicrom, Opticrom), ketotifèn (EFG, Zasten, Bentifen) o olopatadina (Opatanol).
* Glucocorticoides, en casos que no responen prou als anteriors.
* Immunoteràpia, com a tractament a llarg termini.

## Referències

* ↑ «Allergic conjunctivitis». Immunol Allergy Clin North Am, vol. 28, 1, 01-02-2008, pàg. 43–58, vi. DOI: 10.1016/j.iac.2007.12.005. PMID: 18282545.
* ↑ Prenner BM, Lanier BQ, Bernstein DI, Shekar T, Teper A «Mometasone furoate nasal spray reduces the ocular symptoms of seasonal allergic rhinitis». J Allergy Clin Immunol, 125, 6, 2010, pàg. 1247-1253. DOI: 10.1016/j.jaci.2010.03.004. PMID: 20434199 [Consulta: 13 juliol 2024].

## Vegeu també

* Atòpia
* Queratoconjuntivitis vernal
# Conjuntiva

La conjuntiva és una membrana mucosa i transparent que entapissa el globus ocular des del limbe esclerocornial fins al fons del sac conjuntival i la cara interna de les parpelles.
Es poden diferenciar les següents parts:
* Conjuntiva bulbar, que recobreix l'escleròtica.
* Conjuntiva tarsal, que recobreix la part posterior de la parpella.
* A la zona de la vora interna és possible reconèixer dues formacions: la carúncula i el plec semilunar.
Ajuda a lubricar la superfície del segment anterior del globus ocular, produint mucositat i llàgrimes, encara que aquestes en una quantitat menor que les glàndules lacrimals.

## Patologia

Degut a la seva exposició a agents externs és especialment susceptible a traumatismes, infeccions i reaccions al·lèrgiques, pot inflamar-se i donar lloc a la conjuntivitis.
El pterigi és un replec triangular, sobre la conjuntiva bulbar, que s'estén sobre la còrnia pel cantó nasal o temporal.
# Consell de Totes les Terres

El Consell de Totes les Terres o Aukiñ Wallmapu Ngulam (AWNg) és una organització independentista que cerca crear un «Estat maputxe» amb territoris, en l'actualitat, sota administració argentina i xilena. El seu líder és el werkén Aucán Huilcamán.
Va tenir com a antecedent la «Comissió 500 anys de resistència», formada el 1989 per una escissió de l'agrupació ADMAPU, els membres de la qual tenien un discurs antipartidista, i desitjaven deslligar-se del vincle que tenia ADMAPU amb el Partit Comunista de Xile. Aquesta comissió va passar a anomenar-se Consell de Totes les Terres el 1990.

## Referències

* ↑ Alarcón, Maximiliano «Aucán Huilcamán: “Podemos converger con muchos grupos hacia la autodeterminación”» (en castellà). , 11-10-2017 [Consulta: 30 agost 2018].
* ↑ Peláez, Alejandro Saavedra. Los mapuche en la sociedad chilena actual (en castellà). LOM Ediciones, 2002. ISBN 9789562824903.

## Bibliografia

* Christian Martínez Neira (2009). "Transición a la democracia, militancia y proyecto étnico. La fundación de la organización mapuche Consejo de Todas las Tierras (1978-1990)", a Estudios Sociológicos, Vol. XXVII, número 80, Maig-Agost
* Mariman, José A. (1995). «La Organización mapuche Aukiñ Wallmapu Ngulam Arxivat 2008-01-22 a Wayback Machine.»
# Comunitat de comunes del Vilaine Mitjà i del Semnon

La Comunitat de comunes del Vilaine Mitjà i del Semnon (en bretó Kumuniezh kumunioù Bro Kreiz ar Gwilen hag ar Sevnon) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament de l'Ille i Vilaine a la regió Bretanya, al País de Les Vallons de Vilaine. Té una extensió de 375,86 kilòmetres quadrats i una població de 25.687 habitants (2006).

## Composició

Agrupa 17 comunes :
| Bain-de-Bretagne La Bosse-de-Bretagne Chanteloup La Couyère Crevin Ercé-en-Lamée Lalleu Messac La Noë-Blanche | Pancé Le Petit-Fougeray Pléchâtel Poligné Saulnières Le Sel-de-Bretagne Teillay Tresbœuf |

## Vegeu també

* Intercomunalitats d'Ille i Vilaine

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes del Vilaine Mitjà i del Semnon
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Congosorex phillipsorum

Congosorex phillipsorum és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae) endèmica de Tanzània, a les muntanyes Udzungwa i es troba amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.
# Wimmenau

Wimmenau (en alsacià Wimmenau) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.050 habitants. Limita al nord-est amb Reipertswiller i Lichtenberg, al sud-est amb Ingwiller, al sud amb Sparsbach, al sud-oest amb Erckartswiller, a l'oest amb Wingen-sur-Moder i al nord-oest amb Goetzenbruck.
Forma part del cantó d'Ingwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes de Hanau-La Petite Pierre.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 826 | 860 | 864 | 900 | 1.012 | 1.050 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Marc Ruch | |
# Khamtis

Els khamtis són una ètnia muntanyesa d'origen shan que viu al nord-est d'Assam, est d'Arunachal Pradesh i a la divisió de Sagaing a Birmània, fins a l'estat Katxin. El seu nombre es calcula actualment en uns quinze mil dels que un terç viuen a Birmània. Emparentats als khamtis hi ha quatre grup tribals: Kamjangs, Aitonies, Pani Nores i Phakials; són considerats d'estatus inferior sense dret a prendre esposes khamtis si bé aquestos si que es poden casar amb les seves dones.
Les seves cases es construeixen sobre plataformes sent la més gran la del cap. Els homes i les dones porten sovint els vestits nacionals: jaqueta de cotó i faldilla del tipus escocès amb quadres, pels homes, i les dones un vestit blau lligat sota els braços fins als turmells, amb jaqueta sobre. Tant homes com dones són forts i robustos
Són de religió budista del corrent Theravada encara que la major part no són vegetarians (però no mengen vaca) i beuen licors (excepte els sacerdots). El monestir o Bapuchang, és una casa gran al poble cuidat per dues persones, el titular i una que es prepara per ser el seu successor, que reben el menjar diàriament de les dones del poble; la decoració interior és del tipus clàssic budista; els sacerdots, anomenats thomons, porten el cap rapat i la clàssica roba groga. Disposen d'alguns llibres sagrats. celebren el naixement de Sidharta Gautama (al que anomenen Kodoma) en dijous; les seves celebracions coincideixen amb la lluna plena. El poble sovint adora a Buda i a deïtats hindús com Debi o Durga; no obstant les deïtats hindús tenen els seus propis sacerdots anomenats pomus.
La seva llengua és el Lik-Tai i la seva escriptura ha estat adoptada del shan.

## Vegeu també

* Muntanyes Khamti.
* Manabum.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Eguna

Eguna (euskera per "El dia") va ser el primer diari en euskera. Es va editar per primera vegada l'1 de gener del 1937 i va deixar d'aparèixer quan les tropes franquistes van conquerir Biscaia, l'últim reducte del govern basc el juny d'aquell mateix any.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Auñamendi
# Soldiers Grove

Soldiers Grove és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 653 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Soldiers Grove tenia 653 habitants, 250 habitatges, i 166 famílies. La densitat de població era de 70,8 habitants per km².
Dels 250 habitatges en un 30,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,4% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 30,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 3,8% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 29,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.078 $ i la renda mediana per família de 34.531 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.708 $ mentre que les dones 18.214 $. La renda per capita de la població era de 13.779 $. Aproximadament el 7,6% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Soldiers Grove» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Soldiers Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dosi letal

Una dosi letal, en anglès: lethal dose (LD), és una indicació de la letalitat d'una substància donada o d'un tipus de radiació. Com que la resistència varia d'un individu a un altre, la 'dosi letal' representa una dosi (normalment registrada com dosi per quilogram del pes corporal del subjecte) al qual un percentatge donat de subjectes moren.
Les dosis letals normalment s'expressen com dosi letal mediana (median lethal dose) (LD50), el punt on el 50% dels subjectes de la mostra moririen, en les unitats de mg/kg de pes del cos. Per a gasos i aerosols, la concentració letal, lethal concentration, (mg/m³ o ppm, parts per milió) és el concepte anàleg, malgrat que això depèn de la durada de l'exposició, la qual s'ha d'ìncloure en la definició. La dosi letal més baixa coneguda, derivada d'un cas individual d'enverinament, s'abreuja com LCLo (lowest known lethal dose).
Els valors LD per a humans s'estimen millor per extrapolació dels resultats de cultius en cèl·lules humanes. Una de les formes antiquades d'extrapolació implica mesurar la LD en animals com ratolins o gossos, la conversió a dosi per quilogram de biomassa, i extrapolant a les normes humanes. El grau d'error dels valors de LD-extrapolat dels animals és molt gran. La biologia dels animals d'assaig difereix en aspectes importants a la dels humans. Per exemple, el teixit de ratolí és d'aproximadament cinquanta vegades menys sensible que el teixit humà per al verí de l'aranya australiana Atrax robustus.
Els investigadors actualment estan deixant de banda els mesuraments de LD d'origen animal. La Food and Drug Administration dels Estats Units ha començat a aprovar mètodes sense animals més fiables. .

## Referències

* ↑ «Allergan Receives FDA Approval for First-of-Its-Kind, Fully in vitro, Cell-Based Assay for BOTOX® and BOTOX® Cosmetic (onabotulinumtoxinA)». Source: Allergan, Inc. News Provided by Acquire Media, Page last updated 24 June 2011. Arxivat de l'original el 2011-06-26. [Consulta: 26 juny 2011].
* ↑ «Vision and Roadmap for the 21st Century». Source: National Toxicology Program. [Consulta: 29 octubre 2011].
# Ubú rei

Ubú rei, en francès: Ubu roi és una obra de teatre d'Alfred Jarry publicada el 25 d'abril de 1896 a la revista de Paul Fort Le Livre d'art i representada per primera vegada el 10 de desembre de 1896 per la companyia del théâtre de l'Œuvre al Nouveau-Théâtre. Es tracta de la primera part del cicle Ubu. El seu títol potser està inspirat en la tragèdia de Sòfocles Edip rei.
Jarry, considerat un precursor del surrealisme, hi fa una provocació mesclant l'absurd, la sàtira, la paròdia i l'humor de broc gros.

## Tema

El pare Ubu assassina el rei Wenceslau de Polònia i agafa el poder; fa matar els nobles « J'ai l'honneur de vous annoncer que pour enrichir le royaume je vais faire périr tous les Nobles et prendre leurs biens ». No obstant això, Ubu Roi, ha de prestar atenció al fill del Rei caigut Wenceslau, el príncep Bougrelas. A la fi de l'obra Ubú fuig del país amb els seus generals.

## Ubú, president, dels Joglars

El 18 d'octubre de 1995 Albert Boadella i Els Joglars van presentar una versió d'aquesta obra estrenada al Teatre Municipal de Girona i representada en altres llocs fins al 31 de maig de 1997, on satiritzaven i parodiaven l'aleshores president de la Generalitat de Catalunya Jordi Pujol i Soley.

## Ubú, ninot de Miró

La companyia de teatre independent La Claca en va fer una versió, Morí el Merma, parodiant el Francisco Franco, amb ninots construïts per ells mateixos, inspirats en el treball de Joan Miró i assessorats per ell mateix.

## Notes i referències

* ↑ http://www.elsjoglars.com/produccion.php?idPag=ubu Arxivat 2015-05-08 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Alfred Jarry, Ubu roi, postface de Joël Gayraud, éd. Mille et une nuits, Paris, 2000 (Texte en ligne Gallica)
* Alfred Jarry, Œuvres complètes I, notes et présentation Michel Arrivé, Gallimard, Bibliothèque de la Pléiade, 1972
* Jean-Hugues Sainmont, « Ubu ou la Création d'un mythe » in Cahiers du collège de Pataphysique numéro|3-4, 1951
# Khan (desambiguació)

«Khan» té aquests significats:
* Kan, títol dels antics sobirans turcs i mongols, per exemple:
* Khan (establiment), antic hostal a l'Àsia central i l'Orient Pròxim, també anomenat caravanserrall
* Riu Khan, riu de la regió de Malwa, a Madhya Pradesh (Índia)
* Biografies:
** Shahrukh Khan (1965), actor, productor de cinema
** Salman Khan (1965, Indore Madhya, Pradesh), actor indi
** Aamir Khan (1965) actor, productor i director de cinema de Bollywood
** Saif Ali Khan (1970) actor indi
** Farah Khan (Bombai, 1965), coreògrafa, directora de cinema i guionista índia
** Genguis Kan (c. 1162-1227), primer emperador mongol.
** Hülegü Khan (?, 1217 - Maragha, 1265), primer il-kan de Pèrsia (1256-1265)
** Khublai Khan (1215 - 1294) cinquè i l'últim kan de l'imperi mongol (1260-1294)

## Vegeu també

* Kan
Viccionari
# Andremo in città

Andremo in città (en italià Anirem a la ciutat) és una pel·lícula dramàtica italiana de 1966 dirigida per Nelo Risi. Es basa en la novel·la del mateix nom d'Edith Bruck, l'esposa de Risi. Bruck, supervivent dels camps de concentració d'Auschwitz, Dachau i Bergen-Belsen, es va establir a Itàlia després de la Segona Guerra Mundial i va escriure sobre les seves experiències en formats autobiogràfics i de ficció. Fou protagonitzada per Geraldine Chaplin i Nino Castelnuovo.

## Sinopsi

Iugoslàvia rural, Segona Guerra Mundial. La jove Lenka viu a un petit poble amb el seu germà petit cec Mischa, viu sola després de la mort de la seva mare i de la desaparició del seu pare Ratko, després que ell, mestre i oficial de la reserva jueu, fos internat pels nazis. Els dos germans viuen amb l'ajuda d'alguns amics, entre ells Ivan, un partisà de qui Lenka s'enamora.
Quan el pare, oficialment donat per mort, reapareix, Lenka té cura d'ell amagant-lo a les golfes, i simultàniament dona suport a Mischa, continuant-li descrivint la realitat que no pot veure i prometent-li una nova vida a la "ciutat" i una operació que li tornaria la vista però, a l'arribada dels Schutzstaffel, Ratko se sacrifica per no revelar la presència d'Ivan que és ferit, i Lenka farà el mateix, que és duta cap al tren destinat al camp d'extermini.
Durant el viatge, la jove, abraçada al seu germà petit, descriu un escenari inexistent, amb l'enfocament de la "ciutat" i la perspectiva de l'operació amb la qual "podrà veure-ho tot".

## Repartiment

* Geraldine Chaplin - Lenka Vitas
* Nino Castelnuovo - Ivan
* Stefania Careddu - Eva
* Federico Scrobogna - Mischa Vitas
* Aleksandar Gavrić - Rasko Vitas
* Giovanni Ivan Scratuglia
* Slavko Simić - Doctor Kolarov

## Referències

* ↑ «Garzanti Libri». Arxivat de l'original el 2014-04-25. [Consulta: 24 abril 2020].
* ↑ Marcus, Millicent. Italian film in the shadow of Auschwitz. University of Toronto Press, 2007.
# Andres Araiz Martínez

Andrés Araiz Martínez, conegut com a Andres Araiz (Saragossa, Aragó, 30 de novembre de 1901 - [...?], 1982) fou un musicòleg i compositor espanyol.
En 1933 ja era referenciat a la premsa del moment com a responsable musical d'una sarsuela que portà per nom «La cortesana». Fundà i dirigí l'orquestra de Cambra de Saragossa i fou director del Conservatori de Música de Saragossa, a més de professor d'estètica i història de la música en aquesta institució. Publicà nombrosos estudis sobre investigació musical i folklore, com Història de la música religiosa en España en 1942, "amb la intenció de retre homenatge als músics religiosos espanyols de totes les èpoques", i un estudi històric i crític sobre la jota. També fou autor de la «Rapsodia Somontana».

## Referències

* ↑ «Aráiz, Andrés». GEA (Gran Enciclopedia Aragonesa), 2000 (actualitzat 2008). Arxivat de l'original el 11 de febrer 2017 [Consulta: 8 febrer 2017].
* 1 2 «Librosː «Historia de la Música religiosa en España», por Andrés Araiz Martínez». La Vanguardia (Hemeroteca), 09-04-1943, pàg. 7 [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Serrate, Serrano «Dos nuevas zarzuelas». La Vanguardia (Hemeroteca), 15-07-1933, pàg. 22 [Consulta: 8 febrer 2017].
* 1 2 «Concierto sinfónico en Amposta». La Vanguardia (Hemeroteca), 29-03-1956, pàg. 7 [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Carreras López, Juan José; García García, Bernardo José; Knighton, Tess. The Royal Chapel in the Time of the Habsburgs: Music and Ceremony in the Early Modern European Court. Boydell Press, 2005, p. 73. ISBN 978-1-84383-139-6.

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 52 (ISBN 84-7291-226-4)
# Joseph Gottlieb Kölreuter

Joseph Gottlieb Kölreuter (27 d'abril de 1733 – 11 de novembre de 1806), també escrit Koelreuter o Kohlreuter, va ser un botànic alemany.
Kölreuter va néixer a Karlsruhe, Alemanya i era fill d'un farmacèutic, es cria a Sulz. Estudià medicina a la Universitat de Tubinga sota el metge i botànic Johann Georg Gmelin. Es va doctorar l'any 1755.
Treballà a Sant Petersburg de 1756 a 1761, i es traslladà a Sulz i el 1762 a Calw.
Kölreuter descriví moltes plantes i estudià el pol·len.
El gènere Koelreuteria rep el seu cognom.
Kölreuter morí a Karlsruhe, Alemanya.

## Obra

* Dissertatio inauguralis medica de insectis coleopteris, nec non de plantis quibusdam rarioribus... Tubingae: litteris Erhardianis (1755)
* Vorläufige Nachricht von einigen, das Geschlecht der Pflanzen betreffenden Versuchen (1761-1766)
* Das entdeckte Geheimniss der Cryptogamie (1777)

## Enllaços externs

* Digital reproductions of Kölreuter's works Arxivat 2007-06-09 a Wayback Machine.
# Joseph Graetz

Joseph Graetz (Vohburg an der Donau, 2 de desembre de 1760 - Múnic, 17 de juliol de 1826) fou un compositor, organista i pedagog alemany.
Graetz va estudiar dret a Ingolstadt i al mateix temps va treballar com a organista en una de les esglésies parroquials. Després de treballar un any al tribunal regional de Vohburg, va renunciar a ser advocat i a partir de llavors es va dedicar exclusivament a la música. A Salzburg va estudiar contrapunt i composició amb Michael Haydn. A continuació, va realitzar una visita d'estudi d'un any amb Ferdinando Bertoni a Venècia. Des del 1788 va viure a Múnic, on va romandre com un valuós professor de música fins a la seva mort. Se li va atorgar el títol honorífic de mestre de piano de la cort, tot i que aparentment mai no va aparèixer públicament com a pianista.
Cap al 1790 va escriure l'opereta El fantasma amb el tambor i l'òpera Adelheid von Veltheim.
Va ser professor, entre d'altres de Peter Joseph von Lindpaintner i Caspar Ett.

## Bibliografia

* Barbara Boisits: Graetz (Grätz, Graz), Joseph. In: Oesterreichisches Musiklexikon. Online-Ausgabe, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5; Druckausgabe: Band 2, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2003, ISBN 3-7001-3044-9.
* Moritz Fürstenau: Graetz, Josef. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 9, Duncker & Humblot, Leipzig 1879, S. 602 f.
* Siegfried Gmeinwieser: Graetz, Joseph. In: Ludwig Finscher (Hrsg.): Die Musik in Geschichte und Gegenwart. Zweite Ausgabe, Personenteil, Band 7 (Franco – Gretry). Bärenreiter/Metzler, Kassel u. a. 2002, ISBN 3-7618-1117-9 (Online-Ausgabe, für Vollzugriff Abonnement erforderlich)

## Enllaços externs

* https://www.deutsche-digitale-bibliothek.de/person/gnd/124096816 a la Biblioteca Digital Alemanya
* https://www.bmlo.uni-muenchen.de/g0526 a Bayerisches Musiker-Lexikon Online
* https://operone.de/komponist/graetz.html basat en Die Musik in Geschichte und Gegenwart a Operone