OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Badia (religiós)

* Per a altres significats, vegeu «Josep Badia».
Josep Badia (Barcelona, 1777 — Fontenay-sur-Loing, Orleanès, 1850) fou un religiós i escriptor català, cosí de Domènec Badia i Leblich Ali Bei.
De ben jove ingressà a l'orde caputxí però el 1802 abandonà l'orde per a exercir com a capelà militar del Regiment dels Suïssos de Wimpffen. Durant la Guerra del Francès es va aixoplugar a Mallorca, on va col·laborar amb el diari de tarannà liberal Aurora Patriótica Mallorquina (1812-1813). Defensor de la constitució espanyola de 1812, el 1813 va escriure un opuscle picant en castellà sota el pseudònim MDB titulat Un bosquejo de los fraudes que las pasiones de los hombres han introducido en nuestra santa religión. El 1815 la Inquisició va perseguir el llibre. Perseguit per les autoritats absolutistes es va exiliar a França. va acabar els seus dies com a rector d'una parròquia a l'Orleanès.

## Enllaços externs

* «Josep Badia (religiós)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Francesc Paniello i Grau

Francesc Paniello i Grau (Lleida 1900 - Mèxic 1971) fou un metge oftalmòleg i polític català. Fill d'un maquinista de tren, fou membre del consell directiu d'Estat Català juntament amb Francesc Macià, i com a tal intervingué en els fets de Prats de Molló de 1926. Acabada la guerra civil espanyola, s'exilià el 1939 a Mèxic. Allí s'hi va establir amb un taller i una botiga d'oftalmòleg i òptic. També exercí com a professor a l'Instituto Politécnico Nacional.
Fou molt actiu dins la comunitat catalana de Mèxic: hi fundà la "Borsa del Metge Català", continuà militant a Estat Català, fou cap de premsa de la Comunitat Catalana de Mèxic i membre del Consell Nacional de Catalunya i de la Confederació d'Organitzacions Catalanes d'Amèrica. Participà en la Institució de Cultura Catalana, en la Comissió Organitzadora de la Primera Conferència Nacional Catalana de 1953 i en el consell directiu de la Secció Catalana d'Amics de les Nacions Unides, des de la qual va denunciar la repressió de la cultura catalana. Reconegut promotor de la cultura catalana, també fou el patrocinador del premi Magí Morera i Galícia als Jocs Florals de la Llengua Catalana.

## Referències

* ↑ «Francesc Paniello i Grau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Decursio

Decursio era el nom llatí que designava les maniobres de l'exèrcit romà destinades a ensenyar, per fer llargues marxes, a les legions en un ordre determinat i completament armades, segons Titus Livi.
Aquestes maniobres podien consistir en una lluita simulada entre dues divisions de l'exèrcit. Amb els exèrcits permanents sota l'Imperi, aquestes maniobres es practicaven regularment. August i més tard Hadrià, van ordenar que la infanteria i la cavalleria marxés tres vegades al mes a deu milles del campament per tota mena de camins i per terrenys difícils, i després hi tornessin, completament armades i equipades. Flavi Renat Vegeci diu que aquest tipus de maniobra s'anomenava campicursio, i explica que els reclutes s'havien d'acostumar a cobrir en unes sis hores i mitja, a un ritme normal (militari gradu), la distància de vint mil passos, (uns 30 km), i també, a ritme accelerat (pleno gradu, qui citatior est), vint-i-quatre mil passos (uns 35 km). Escipió l'Africà va ordenar que les seves tropes fessin una decursio de quatre mil passos cada quatre dies. Suetoni anomena aquestes marxes amb el nom de campestris decursio. Maximí el Traci va ordenar que les maniobres es fessin cada cinc dies.
Decursio també s'utilitzava per designar els honors militars pagats pels soldats en el funeral d'un general o de l'emperador, i en aquest sentit s'esmenta per primera vegada en relació amb el funeral de Tiberi Semproni Grac, cònsol l'any 212 aC, i mort durant la Segona Guerra Púnica, explica Titus Livi. Els soldats van marxar tres vegades al voltant de la pira funerària. A la base de la Columna d'Antoní Pius es representa aquest tipus de decursio.
La decursio que es mostra a les monedes de Neró probablement fa referència a les maniobres militars o a espectacles al circ on es presentaven lluites simulades.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Decursio». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 2 març 2023].
# Qutb-ad-Din Xirazí

Qutb-ad-Din Xirazí (persa: قطب‌الدین شیرازی) (Kazerun, 1236 – Tabriz, 1311) va ser un filòsof i científic persa. De jove va començar a estudiar medicina i es va apropar a la mística sufí. Posteriorment va estudiar astronomia amb Nassir-ad-Din at-Tussí i gràcies a ell va entrar en contacte amb la cort mongol, on va tenir l'oportunitat d'estudiar amb els mestres més reputats de l'època. Va escriure sobre diverses branques del saber i va destacar també com a poeta, músic i jugador d'escacs.
És conegut, antre altres coses, er haver escrit tres tractats de cosmografia en els quals exposava un model del moviment solar que pretenia explicar el decreixement continu de l'obliqüitat de l'eclíptica i l'excentricitat solar des del temps de Ptolemeu,

## Referències

* ↑ Mozaffari, S. Mohammad «A forgotten solar model» (en (anglès)). Archive for History of Exact Sciences, Vol. 70, Num. 3, 2016, pàg. 267-291. DOI: 10.1007/s00407-015-0167-7. ISSN: 0003-9519.
# Sant Joan de Torreblanca

Sant Joan de Torreblanca és una església de Torreblanca al municipi de Ponts (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Temple d'una nau, de planta rectangular amb edifici annex al mur nord i fossar que l'envolta per la part posterior i de migjorn. Té un portal adovellat fent arc de mig punt i amb un bordó. Una rosassa oberta a un carreu quadrat, il·lumina el cor, i un senzill campanar de cadireta remata el carener de la coberta,que antigament era a des vessants i ara només té una. Per fer-la s'ha emprat teula àrab.

## Història

Al poble hi ha llindes amb dates que van des de 1769 fins al 1869.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan de Torreblanca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].

## Enllaços externs

* «Sant Joan de Torreblanca». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Pas de l'Ase (Benifallet)

El pas de l'Ase és un pas dels municipis de Benifallet (Baix Ebre) i Rasquera (Ribera d'Ebre), situat a 644,7 msnm.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ribeira do Ilhéu

Ribeira do Ilhéu (crioll capverdià Ribéra Idjéu) és una vila al nord de l'illa de Fogo a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada vora la costa, 6 kilòmetres a l'oest de Mosteiros i 20 kilòmetres al nord-est de la capital de l'illa São Filipe.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Köpoğlu mancası

Köpoğlu mancası o Amanida de Köpoğlu (Köpoğlu salatası en turc) és un meze de la cuina turca. Es fa amb diverses verdures pelades i rostides a la graella. Després se li afegeix oli d'oliva, sal i all. Totes les verdures (albergínia, tomàquet, pebrot, etc.) són aixafades i posades en un plat, on es llença pel damunt julivert picat. Tanmateix, alguns cuiners posen per sobre iogurt.

## Etimologia

Hi ha qui diu que «manca» ve de menjar en els idiomes llatins. Köpoğlu és un nom proper (Köpoğlu mancası = menjar de Köpoğlu). Segons la llegenda Köpoğlu hauria guastat tots els seus diners en comprar raki, va tornar a casa i fer un apat amb el que tenia a l'hort.

## Vegeu també

* Şakşuka

## Referències

* ↑ «Köpoğlu Mancası» (en turc). Lezzet.
* ↑ «köpoğlu mancası» (en turc).
# Gallipolis

* Aquest article tracta sobre el municipi d'Ohio. Vegeu-ne altres significats a «Gal·lípoli (desambiguació)».
Gallipolis és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 4.180 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gallipolis tenia 4.180 habitants, 1.847 habitatges, i 1.004 famílies. La densitat de població era de 445,8 habitants per km².
Dels 1.847 habitatges en un 23,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,8% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 45,6% no eren unitats familiars. En el 41,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,1% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 21,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.846 $ i la renda mediana per família de 36.477 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.032 $ mentre que les dones 22.473 $. La renda per capita de la població era de 16.728 $. Aproximadament el 13,6% de les famílies i el 21,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gallipolis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gallipolis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Dao (estat)

L'Estat de Dao (xinès tradicional: 道國, xinès simplificat: 道国, pinyin: Dào Guó) va ser un estat vassall duran la Dinastia Zhou (1046 – 221 BCE), localitzada en la part sud del Comtat de Runan, Henan. Dao va existir en l'ombra del poderós veí de l'Estat de Chu que hi era en taules amb l'igualment poderós Estat de Qi.

## Referències

* Yang Bojun (杨伯峻), Anotat Zuozhuan (xinès)
# Qutab Minar

El Qutab Minar és el minaret de maons més alt del món i un destacat exemple de l'art islàmic. És també el monument islàmic més antic de Delhi. Situat dins el complex Qutb de la ciutat índia de Delhi, té una altura total de 72,5 metres. El seu diàmetre a la base és de 14,3 metres, mentre que al punt més alt és de 2,7 metres. 379 graons permeten la seva ascensió. El Qutab Minar és considerat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO des de l'any 1993.
Inspirat pel minaret de Jam de l'Afganistan i amb el desig de sobrepassar-lo, Qutb-ad-Din Àybak, el primer governant musulmà de Delhi, va iniciar la construcció del Qutab Minar el 1193, però només va poder completar la seva base. El seu successor, Iltutmix, va afegir tres pisos més. L'obra no va ser completada fins al 1368 per Firuz Shah Tughluq.
L'evolució dels estils arquitectònics entre Aybak i Tughluq són evidents al minaret, el qual està construït amb gres vermell, coberta amb elaborades talles i versicles de l'Alcorà. El Qutab Minar es va construir sobre les ruïnes de Lal Kot, la ciutadella vermella de l'antiga ciutat de Dhillika.
Actualment encara s'especula sobre l'autèntic propòsit que va portar a la construcció d'aquest monument. És clar que es pretenia utilitzar-lo com a minaret de la mesquita de Quwwat-ul-Islam, junt a la qual estava construït. Es creu també que la construcció podria haver estat una torre de la victòria o una torre de defensa.

## Referències

* ↑ Singh. Longman History & Civics ICSE 7. Pearson Education India, 2010, p. 42. ISBN 978-81-317-2887-1 [Consulta: 27 octubre 2011].
* 1 2 «WHC list». whc.unesco.org, 2009. [Consulta: 27 octubre 2011].
* ↑ «Facts About Qutub Minar». Lifestyle Lounge: Travel. iloveindia.com. [Consulta: 27 gener 2013].
* ↑ Qutub Minar Web del Govern de l'Índia.
# Sala Francesc Tarafa

La Sala Francesc Tarafa (antic Hospital de Sant Domènech) és una obra del municipi de Granollers (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local. Actualment l'edifici és un equipament cultural municipal.

## Descripció

Edifici civil, de planta rectangular, prové de la reforma de l'antic hospital d'estructura gòtica: un gran espai ample i cobert, embigat amb fusta i llates a dues vessants, suportat per uns grans arcs de pedra ajuntats. En la remodelació que dugué a terme Joaquim Raspall, en el 1926 arquitecte municipal, va respectar el llenguatge gòtic i les estructures de l'antic hospital, afegint-hi elements decoratius d'inspiració medieval a la façana i prescindint d'elements neogòtics de l'interior. En el seu lloc va afegir-hi altres elements decoratius interiors, com ara esgrafiats amb motius vegetals, estucats i vitralls, de llenguatge modernista -de la segona etapa de M. Raspall- encara més, es podria dir modernisme tardà, anomenat també modernisme de postguerra.
La façana està concebuda en termes gairebé arqueològics, recordant el gòtic català: porta de mig punt adovellada, típica del gòtic civil, finestres coronelles, traslladades probablement d'una casa ruïnosa que hi havia darrere la parròquia, un per banda. El capcer porta al damunt com un adorn, un capcim, sota el qual es pot apreciar una finestra d'ull de bou. La sala gòtica de l'edifici constitueix la mostra més important d'arquitectura gòtica granollerina.
Forma part de la Ruta Modernista de Granollers.

## Història

Bastit entre els segles XIV i XV per Bertran de Seva -en virtut d'una convenció entre el rector de Sant Esteve i l'Hospital- la data fundacional va ser el 1329. El 1521, en Pere de Clariana i de Seva, en feu donació a la vila per a transformar-ho en un hospital, cosa que no succeir fins al 1823. La nau gòtica s'emprava com a edifici religiós i l'hospital, pròpiament dit, era a les cases del voltant, ara desaparegudes.
Després de diverses vicissituds, l'Ajuntament el remodelà amb Joaquim Raspall i el cedí a la Mancomunitat de Catalunya per instal·lar-hi una biblioteca, que finalment fou inaugurada el 21 d'octubre de 1926 per Alfons XIII i denominada Biblioteca Popular Francesc Tarafa. El 1997, l'edifici va passar per una nova restauració i es va transformar en la Sala Francesc Tarafa, equipament públic polivalent. S'empra per a exposicions, concerts i conferències.

## Referències

* 1 2 3 4 Consell Comarcal del Vallès Oriental «Guia de Modernisme del Vallès Oriental». Guia de Modernisme del Vallès Oriental. Arxivat de l'original el 2017-08-05 [Consulta: 10 setembre 2019]. Arxivat 2017-08-05 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Antic Hospital de Sant Domènech». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Pas de l'Ós (Montsec)

El Pas de l'Ós és un pas de muntanya a 1.634,8 m. alt. al límit dels termes municipals d'Àger, a la Noguera, i Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà.
Està situat a l'oest del cim de Sant Alís, i al sud-oest del Picó Bernat.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ladislau Baró Solà

Ladislau Baró Solà (nascut l'11 de desembre de 1961) és un polític andorrà de Demòcrates per Andorra. Va iniciar la seva trajectòria política com a ministre d'Educació i Cultura del Govern d'Andorra entre el 1990 i el 1991. Baró va participar al procés constituent d'Andorra, com a membre de la comissió legislativa encarregada d'elaborar la Constitució, que va culminar en l'aprovació de la Carta Magna l'any 1993.
Durant aquells anys era conseller general, càrrec que va ostentar fins al 2019 i en diverses legislatures. Entre el 1993 i 1997 va ser president del Grup Parlamentari AND, entre el 2009 i el 2011 va ser president suplent del Grup Parlamentari Reformista, i entre el 2011 i el 2019 va ser president del Grup Parlamentari Demòcrata.
Baró és llicenciat en Història contemporània (UB), en Geografia humana (UB), en Ciències Polítiques i de l'Administració (UAB) i en Dret (UOC). Ha estat professor de Sociologia i Ciència Política durant dotze anys a la UNED i treballa d'advocat.

## Referències

* ↑ «Procés Constituent d'Andorra». Procés Constituent d'Andorra.
* ↑ «Consell General».
* ↑ «Primera legislatura d'Andorra».
* ↑ «Legislatura 2009-2011».
* ↑ «Legislatura 2011-2015».
* ↑ «Grup Parlamentari Demòcrata».
* ↑ «Perfil Demòcrates».
# Gallinova

El Gallinova és un cim de 1.687,3 metres d'altitud que es troba a l'extrem sud-occidental de la Serra de Carreu. És al límit dels termes municipals d'Abella de la Conca i de Conca de Dalt (antic municipi d'Hortoneda de la Conca), tots dos de la comarca del Pallars Jussà.
A través del Gallinova la Serra de Carreu enllaça, cap al sud, amb la Serra de Monteguida. En el vessant nord, d'altra banda, s'estén l'extensa Obaga de Gallinova. El seu vessant sud-occidental i occidental pertany a la partida d'Ordins
El Gallinova conté el vèrtex geodèsic 263088001.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim compost. El primer component és l'arrel romànica galli-, que Joan Coromines relaciona amb l'au, possiblement al gall fer, abundant en altres èpoques en aquestes contrades (actualment encara se n'hi ha vistos, a prop). El segon component és l'arrel de l'adjectiu romànic nou, potser descrivint, tot plegat un repoblament d'aquesta espècie animal.

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Coromines, 1995.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Gallicanta". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. IV D-J. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-825-3.
# Daon

Daon és un municipi francès, situat al departament de Mayenne i a la regió del País del Loira. El 2021 tenia 523 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 27 gener 2024].
# Reintegracionisme

El reintegracionisme o lusisme (gallec: reintegracionismo, lusismo o lusitanismo; portuguès: reintegracionismo o lusismo) és un moviment cultural i lingüístic que sosté que el gallec i el portuguès són variants ortofòniques del mateix idioma, el gallegoportuguès o simplement el portuguès. És a dir, el gallec forma part del mateix sistema o diasistema lingüístic. Malgrat això, hi ha avui bàsicament dues normes per al portuguès: la de Portugal i la brasilera. La tercera (o la segona, si considerem que les altres en són una de sola) és la gallega de l'AGAL (Associaçom Galega da Língua).
El reintegracionisme considera que les Nomiga ("Normas ortográficas e morfolóxicas do idioma galego"), del ILG (Instituto da Lingua Galega), consagrades per la RAG (Real Academia Galega), són incorrectes per ser conseqüència de la castellanització del gallec (única normativa galaicoportuguesa amb ortografia semblant a la del castellà) i proposa l'ús de la normativa elaborada per la Associaçom Galega da Língua el 1981.
Les normes de l'ILG i de la RAG fan veure que no hi ha remei per l'evident espanyolització o castellanització del gallec oficial. Les reformes, com la de 2003, però, es van acostant, encara que molt lentament, a l'ortografia reintegrada.
El reintegracionisme defensa l'adopció d'una grafia en l'actual norma portuguesa, harmònica amb el gallegoportuguès internacional. Trets compartits: grafies NH, LH (en comptes de Ñ i LL), però no ~ (til de nasalidade); -aria, -vel (i no els sufixos -ería, -ble), però -çom (i no -ción), en lloc de -ção.
Altres, com el MDL (Movimento Defesa da Língua), utilitzen la Norma AGAL i la portuguesa indiferentment. L'AAG-P (Associação de Amizade Galiza-Portugal) i les IFG-P (Irmandades da Fala da Galiza e Portugal) usen la norma acordada de Lisboa de 1990.
El terme "reintegracionismo" és conciliador, perquè accepta posicions intermediàries per a una adopció progressiva de l'ortografia portuguesa o d'aproximació al portuguès de Portugal. Però lusisme i reintegracionisme tenen els mateixos objectius.
El lusisme adopta l'ortografia i la morfologia portugueses, amb el lèxic comú i també el lèxic propi gallec. El reintegracionisme usa particularitats gallegues (ortogràfiques i morfològiques).
Promotors del reintegracionisme: l'Associaçom Galega da Língua (AGAL), el Movimento de Defesa da Língua (MDL), l'Associação de Amizade Galiza-Portugal (AAG-P), les Irmandades da Fala da Galiza e Portugal (IFG-P), l'Associação Sócio-Pedagógica Galaico-Portuguesa (AS-PGP), etc.

## Referències

* ↑ «Reintegracionisme». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Enllaços externs

* Document sonor: (Document sonor: onferència del professor Martinho Monteiro Santalha, on argumenta la unitat lingüística gallegoportuguesa -a partir del minut 04:09-)
* Associaçom Galega da Língua
* Academia Galega da Língua Portuguesa
* Portal Galego da Língua
Viccionari
# Sala Esteva

La Sala Esteva fou una galeria d'art barcelonina, ubicada al número 21 del Carrer de Casp, on van exposar artistes com Pablo Picasso o Julián Castedo.

## Curiositats

El Museu Picasso va dedicar una exposició el 2011 en record de l'exposició que es va realitzar a la Sala Esteva sobre Picasso el 1936, coneguda amb el nom de Sala Esteva. Exposició Picasso, 1936. L'exposició original es va inaugurar el divendres 17 de gener de 1936, i fou organitzada amb l'ajuda dels membres d'ADLAN.

## Referències

* ↑ Teresa-M. Sala. La vida cotidiana en la Barcelona de 1900. Silex, 1 gener 2005, p. 131–. ISBN 978-84-7737-151-9 [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ Marimon, Sílva «BCN1936». Time Out Cultura [Barcelona], 02-12-2011, p. 10-18. ISSN 2014-010X.
* ↑ Pierre Cabanne. El siglo de Picasso: Las metamorfosis, 1912-1937. Ministerio de Cultura, 1982 [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ Montmany Torrella Montmany; Montserrat Navarro; Narta Tort; Francesc Fontbona, Institut d'Estudis Catalans. Repertori d'exposicions individuals d'art a Catalunya (fins a l'any 1938). Institut d'Estudis Catalans, 1999, p. 92–. ISBN 978-84-7283-444-6 [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ 3cat24.cat El Museu Picasso centra la programació en la recerca sobre la figura i l'obra de l'artista malagueny 4/10/2010. Consulta 10/10/2010
* ↑ Josep Palau i Fabre. Picasso en Cataluña. Polígrafa, 1967 [Consulta: 10 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Web de l'exposició al Museu Picasso