OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal·lidúlids

Els cal·lidúlids (Callidulidae) són una família de lepidòpters ditrisis, l'única de la superfamilia dels cal·liduloïdeus (Calliduloidea). Són papallones del Vell Món, que conté vuit gèneres. Tenen una distribució peculiar, restringida als tròpics del Vell Món del sud-est asiàtic a Australasia i Madagascar. Les tres subfamílies presenten un comportament tant diürn com nocturn.

## Subfamílies i gèneres

* Subfamília Callidulinae
** Pterodecta (Butler, 1877)
** Tetragonus (Geyer, 1832)
** Callidula (Hübner, 1819)
** Comella (Pagenstecher, 1902)
** Cleis (Guérin-Ménéville, 1831)
* Subfamília Griveaudiinae
** Griveaudia (Viette, 1958)
* Subfamília Pterothysaninae
** Caloschemia (Butler) (syn. Helicomitra)
** Pterothysanus (Walker, 1854)

## Cladograma

* Rhopalocera
* Papilionoidea
* Papilionidae
* Pieridae
* Riodinidae
* Lycaenidae
* Nymphalidae
* Hesperiidae
* Coeliadinae
* Euschemoninae
* Eudaminae
* Pyrginae
* Heteropterinae
* Trapezitinae
* Hesperiinae
* Hedylidae
* Geometroidea
* Drepanoidea
* Axiidae
* Callidulidae
* Noctuoidea
* Bombycoidea
* Lasiocampoidea
* Mimallonidae

## Bibliografia

* Minet, J. (1990 [1989]). Nouvelles frontières, géographiques et taxonomiques, pour la famille des Callidulidae (Lepidoptera, Calliduloidea). Nouvelle Revue d'Entomologie (N.S.) 6(4): 351–368.
* Maddison, David R. 2003. Callidulidae. in The Tree of Life Web Project, Accessed October 2006
* O'Toole, Christopher (Ed.) (2002) Firefly Encyclopedia of Insects and Spiders. ISBN 1-55297-612-2

## Enllaços externs

* Tree of Life (anglès)
* LepIndex list of species and genera in superfamily Calliduloidea (anglès)
* Moths of Borneo Callidulidae (anglès)
# Cala Galdana

Cala Galdana o Cala Santa Galdana és una platja semicircular i rodejada de pins situada al sud de Menorca, a set quilòmetres del poble de Ferreries. Hi desemboquen els torrents d'Algendar i d'Algendaret. La cala i el torrent d'Algendar pertanyen al terme municipal de Ferreries i la urbanització de Serpentona, a l'altra banda del torrent, al terme municipal de Ciutadella. A un costat s'hi troba l'espectacular barranc d'Algendar.
Aquesta platja compta des d'octubre de 2008 amb un Sistema de Gestió Ambiental certificat segons la Norma UNE ISO 14001:2004, per la gestió municipal de la platja de Cala Galdana.

## Etimologia

El topònim Galdana prové del seu antic nom en àrab, Guad-al Ana.

## Accés

S'hi pot accedir en cotxe per la carretera de Santa Galdana (PM 714).

## Vegeu també

* Torrent del Barranc d'Algendar

## Referències

* ↑ Cala Galdana Ajuntament de Ferreries
# Cal Sala (Viver)

Cal Sala és una masia de Viver, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada al sud-est del tipus I segons la classificació de J. Danés, amb coberta a dues vessants i el carener paral·lel a la façana. Consta de tres plantes i presenta una ordenació simètrica dels elements. Les obertures són allindanades o d'arc rebaixat. Té diverses construccions annexes a banda i banda.

## Història

L'edifici fou construït el 1875 segons consta sobre un dels finestrals.

## Referències

* 1 2 «Cal Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Campionat d'Espanya de motocròs 2010

La temporada de 2010 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 52a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola.

## Classificació final
### MX2

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | José Antonio Butrón | Suzuki | ? |
| 2 | Cristian Oliva | ? | ? |
| 3 | José Luis Martínez | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

### MX Elite

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Alvaro Lozano | Yamaha | ? |
| 2 | Jonathan Barragán | ? | ? |
| 3 | Adrián Garrido | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | Carlos Campano | Yamaha | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Trofeu Sub-19 | Cristian Oliva | Yamaha |
| Promeses 85cc | Ángel Suárez | Honda |
| Trofeu Alevins 65cc | Jorge Prado | KTM |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 103-105. ISBN 9788461590353.
# Camí de la Cova Plana I

Camí de la Cova Plana I és un abric que conté pintures rupestres d'estil llevantí. Està situat en el terme municipal de Mequinensa (Aragó). A les rodalies del jaciment dels Camps d'Urnes dels Castellets, es localitza en el marge dret d'un petit barranc tributari del riu Ebre, essent una de les últimes troballes d'art rupestre realitzades al terme municipal de Mequinensa. Encara que l'entorn del jaciment es troba molt alterat pels treballs d'extracció de mineral de carbó (la conca carbonífera de Mequinensa), encara es conserva una petita cova formada per tres grans blocs d'arenisca caiguts, on apareix una figura pintada en vermell que representa un motiu antropomorf o cruciforme de similars característiques a l'aparegut en l'abric de la Roca de Marta, encara que en aquesta ocasió està millor conservat.
L'abric està inclòs dins de la relació de coves i abrics amb manifestacions d'art rupestre considerats Béns d'Interès Cultural en virtut del que es disposa en la disposició addicional segona de la Llei 3/1999, de 10 de març, del Patrimoni Cultural Aragonès. Aquest llistat va ser publicat en el Butlletí Oficial d'Aragó del dia 27 de març de 2002. Forma part del conjunt de l'art rupestre de l'arc mediterrani de la península ibèrica, que va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco (ref. 874-655). També va ser declarat Bé d'Interès Cultural amb el codi RI-51-0009509.

## Referències

* ↑ Aragón, Gobierno de. «BOA» (en castellà). www.boa.aragon.es. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Arte rupestre del arco mediterráneo de la Península Ibérica» (en anglès). UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 6 gener 2020].

## Bibliografia

* ROYO GUILLÉN, J.I. I GÓMEZ LECUMBERRI, F. Prospeccions arqueològiques en el terme municipal de Mequinenza (Saragossa). Campaña de 1989, Arqueologia aragonesa, 1988-1989. D.G.A, Zaragoza.
* ROYO GUILLÉN, J.I. The set of shelters with rock art of Mequinenza (Saragossa). Bolskan 5, 1988.
* VV.AA. Arqueologia Aragonesa 1988-1989 Diputació General d'Aragó. Zaragoza, 1991.
# Cal Roldan (Sant Just Desvern)

Cal Roldan és un edifici del municipi de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una masia amb cos afegit a ponent. Està orientada a migdia, posseí, antigament, un cos adossat frontalment a la façana, amb galeries que posteriorment foren tapiades. Té el portal dovellat. Part de les parets són de maó amb les cantonades de pedra.
Hi ha noves de la família Canyet des de l'any 1308 fins al 1539, com a pagesos veïns de Sant Just, però no hi ha referències específiques de la casa. A partir del segle xviii, s'anomenà Can Roldan.

## Referències

* 1 2 «Cal Roldan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Cal Roldan

* Per a altres significats, vegeu «Cal Roldan (Sant Just Desvern)».
Cal Roldan és un edifici al municipi de Sant Joan Despí (el Baix Llobregat) que estigué catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es coneix que la casa fou construïda durant la Setmana Tràgica, perquè per via oral ha anat passant l'anècdota que mentre construïen la casa veien passar monjos fugint (conseqüent a la persecució a que foren sotmesos durant susdits fets). Expliquen que els veien passar amb maletes plenes de diners, algunes de les quals varen restar perdudes per aquells indrets fent rics a veïns espavilats. Promotor de l'obra fou Joan Roldan i Manadé; petició de llicència municipal d'obres 24/04/1909. Concessió de la llicència municipal d'obres 15-05-1909. El propietari era fill del Cal Pigat.
Edifici de planta quadrada, eixamplada amb annexes. Planta baixa més pis. Coberta plana, la meitat d'ella formant terrat. El que li dona mèrit a l'edificació és una mina soterrània (1915-1925) que va a trobar un pou en un pendent de trenta metres. A tot el llarg d'aquest, el propietari, que se'l va construir ell mateix amb materials per ell fabricats, hi va anar col·locant, a tot el llarg del túnel, una sèrie de curioses figuretes. Feu les funcions d'amagatall o refugi durant la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 «Cal Roldan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Campanya Unitària per l'Autodeterminació

La Campanya Unitària per l'Autodeterminació (CUA) fou una plataforma política de l'Esquerra Independentista catalana creada el novembre del 2005, per tal de coordinar arreu dels Països Catalans una resposta contrària al processos de reforma estatutària iniciats a Catalunya, a l'Aragó, a les Illes Balears i al País Valencià. L'objectiu de la CUA era evidenciar el fracàs de l'"Estat de les autonomies" i reivindicar el dret a l'autodeterminació pel poble català. Al Principat, es dissolgué dins la Campanya Diguem No en el moment de la seva constitució l'any 2006. Nogensmenys, va mantenir-se en peu a la resta del territori afectat per les reformes, per fer front als respectius estatuts d'autonomia.
Els actes més rellevants de la CUA es duren a terme l'11 de febrer amb una manifestació a Barcelona (19h. Pl. Universitat) sota el lema "Som una nació: autodeterminació!", el 25 de febrer amb una cadena humana que encerclà la Delegació del Govern espanyol a Catalunya situada a Barcelona (12h, Pla de Palau), el 27 de març amb una concentració davant les Corts Valencianes (18h) com a protesta per l'aprovació del text estatutari valencià, l'1 d'abril amb una concentració davant dels ajuntaments dels municipis dels Països Catalans sota administració espanyola, el 23 d'abril amb una manifestació a Barcelona (12h, Pl. Universitat), i a les 18:30h del 25 d'abril amb concentracions davant de les seus del PP i/o PSOE de cada municipi dels Països Catalans sota administració espanyola, en protesta pel sistema antidemocràtic de reforma de l'Estatut valencià.

## Referències

* ↑ «La Campanya Unitària per l'Autodeterminació crida a continuar amb la mobilització popular». Racó Català, 27-02-2006. [Consulta: 26 maig 2012].
* ↑ «La campanya "UNITÀRIA PER L'AUTODETERMINACIÓ" es presenta al Penedès». Vilaweb-Vilafranca del Penedès, 31-01-2006. [Consulta: 26 maig 2012].

## Enllaços externs

* Manifest de la Campanya Unitària per l'Autodeterminació Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Tribuna.cat - La Campanya Unitària per l'Autodeterminació arriba a Derry (Irlanda) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Campanya contra els kara koyunlu (1395)

La campanya contra els kara koyunlu de 1395 va ser encarregada per Tamerlà al seu fill Miran Xah i als seus amirs, amb el suport de Pir Muhammad. Pir Muhammad va sortir a combatre els turcmans i, amb l'ajuda de tropes manades pel príncep kurd Malik Izz al-Din, va perseguir a Kara Yusuf fins a l'Awnik, però no el va poder atrapar. Pir Muhammad va decidir retornar a Fars, passant per Tabriz i Sultaniya.
Timur havia enviat 3000 homes a Samarcanda manats pels amirs Shams al-Din Abas i Ghiyath al-Din Terkhan; els amirs van passar per Derbent, Ardebil i Tabriz i allí van saber que Kara Yusuf havia reunit un fort contingent de turcmans prop de l'Alatagh a pocs km a l'est de Nakhitxevan. Els amirs de Miran Shah (virrei de l'Azerbaidjan, que havia estat ferit a la batalla de Terek) que havien restat a Tabriz van prendre precaucions i van obtenir ajut dels amirs al servei de Pir Muhammad de Fars (Abu Said Barles, Bekish, Doler Khoja i Tukel Bahadur).
Pir Muhammad, que havia estat enviat de retorn al Fars per Timur, va sortir a combatre els turcmans i al arribar a Khoy se li van unir Tezik i Jalik amb tropes i van marxar tots junts; els exploradors de Kara Yusuf estaven al congost de Kara Derra, a la moderna frontera entre Turquia i l'Iran i allá els va anar a buscar Pir Muhammad; els exploradors van fugir cap al campament de Kara Yusuf que estava a Bend Mahi (prop del llac Van) que quan va saber que s'acostaven forces timúrides, va fugir. A Pir Muhammad se li van afegir tropes manades pel príncep kurd Malik Izz al-Din i van perseguir a Kara Yusuf fins a l'Awnik, però no el van poder atrapar. Pir Muhammad va decidir retornar a Fars i va passar per Tabriz i després per Sultaniya on fou rebut per la princesa Khan Zade, retornant tot seguit a Xiraz.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 54
# Can Ballester (Vallmoll)

Can Ballester és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Vallmoll (Alt Camp).

## Descripció

Edifici entre mitgeres, format per planta baixa, pis i golfes. Presenta una distribució simètrica de la façana. A la planta baixa hi ha una gran porta amb una llinda, amb grans dovelles regulars de pedra i una petita finestra a banda i banda. Al primer pis hi ha tres balcons rectangulars amb baranes de ferro, i al pis de les golfes, cinc obertures d'arc de mig punt. L'edifici es corona amb cornisa i cobertura de teula a dues vessants, amb el carener paral·lel a la línia de façana. L'arrebossat de la façana conserva restes de pintures.

## Història

A la llinda de la porta d'accés de l'edifici, a la dovella central, apareix la data del 1855. Es pensa que algunes de les parts a les plantes inferiors com el celler, les quadres i l'aljub, podrien ser més antigues.
Al febrer de 1992 l'ajuntament adquirí l'edifici per a restaura-lo i convertir-lo en centre cultural, amb una sala de lectura, sales per a conferències i altres activitats culturals. Es preveien dues campanyes, la primera s'intervindria a la façana, les balconeres i els sostres i la segona se centrarà en la recuperació interior.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Can Cassaula

Can Cassaula és una obra del municipi de Riudaura (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa situada a la part alta de la Plaça del Gambeto nº 9. Es tracta d'un gran casal de planta rectangular i teulat de quatre vessants. Disposa de baixos, planta habitatge i golfes-graner. Va ser bastida amb pedra poc treballada del país, llevat dels bons carreus emprats per fer els cantoners i algunes de les obertures. En els baixos destaca una bonica porta d'arc de mig punt i adovellada, situada a la part central de l'edifici. A cada costat de la mateixa hi ha una finestra allargada verticalment, amb menuda llinda de pedra. Les obertures de la planta-habitatge han estat remodelades en diverses ocasions; disposa de tres grans finestres, no situades al mateix nivell i amb llindes de fusta. El pis superior o graners té sis obertures rectangulars, amb llinda de fusta. Can Casula va estar en procés de restauració a finals dels anys 80.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Cassaula». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Camerí

Camerí és el nom dels següents personatges:
* Camerí (gens) fou el nom d'una família patrícia de la gens Sulpícia.
* Servi Sulpici Camerí Cornut I, cònsol el 500 aC
* Quint Sulpici Camerí Cornut I, cònsol de Roma el 490 aC
* Servi Sulpici Camerí Cornut II, cònsol de Roma el 461 aC
* Quint Sulpici Camerí Cornut II, tribú amb poder consolar el 402 aC i el 398 aC.
* Servi Sulpici Camerí, tribú amb poder consolar el 393 aC
* Gai Sulpici Camerí, tribú amb poder consolar el 382 aC
Viccionari
# Can Gallissà

* Per a altres significats, vegeu «Can Gallissà (Amer)».
Can Gallissà o Casa Gallissà és un edifici a Lloret de Mar (la Selva) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici entre mitgeres de quatre plantes que dona a la Plaça París, al carrer del Carme, al carrer Repartidor de Sant Isidre i al carrer del Castell. Aquesta casa fou encarregada per Joan Baptista Gallissà el 1887 al mestre d'obres Narcís Arnau. En el plànol original destaca la presència del que sembla una capella que finalment no es construí. La casa tenia dos patis avui desapareguts.

## Arquitectura

La façana és arrebossada i pintada de color rosa i blanc. Existeixen cornises amb diversos nivells de separació de plantes. Del carrer del Castell, a causa del desnivell, la casa té la planta baixa gairebé inserida com a soterrani.
La planta baixa consta de quatre grans obertures, aparadors i entrada del local comercial, que tenen per llinda bigues de ferro amb caragols visibles. Les obertures del primer pis són d'arc rebaixat i les dels pisos superiors, rectangulars. Les dues plantes presenten, a la façana de la plaça de París, una petita balconada en un cos d'edifici que emergeix uns centímetres de la resta de la façana amb un fals encoixinat. L'edifici està coronat per una cornisa motllurada amb un seguit de mènsules decorades. L'antiga façana principal consta d'una gran palma en forma de petxina que culmina el frontó.
L'estil d'aquesta casa es pot incloure en el Neoclassicisme, encara que amb una elegància sòbria i sense gaire ornamentació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Gallissà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2014].
# Can Gallifa (Porqueres)

Can Gallifa és una obra de Porqueres (Pla de l'Estany) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal de grans dimensions dividit en planta baixa, primer pis i segon pis, que consta d'una capella d'estil neogòtic adossada. L'edifici és de planta rectangular, està encalat i consta de diverses finestres (quadrades i de mig-punt). La teulada és a dues aigües.
Pel que fa a la capella, d'estil neogòtic, es troba annexionada al lateral dret de la casa. Està coronada per un campanar emmerletat de planta quadrada i amb dues finestres de mig punt a cadascun dels quatre costats.

## Referències

* 1 2 «Can Gallifa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 agost 2021].
# Can Domènec (Bigues)

Can Domènec és una masia del poble de Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental.
Està situada a la dreta del torrent de la Torre, i del Tenes, a prop dels dos cursos d'aigua. És a ponwnr de Can Segimon, al sud-oest de la Torre, al nord de Can Traver.
Es tracta d'una masia bàsicament del segle xix, amb alguns elements arquitectònics que poden ser d'èpoques anteriors.
Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Can Mont (l'Esquirol)

Can Mont és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (16 x 7) coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana orientada a migdia. Volum regular amb un annexa a la planta de la façana N, amb la funcionalitat de cobert. Consta de planta baixa i primer pis. Presenta molt poques obertures i aquestes no tenen cap ordre en la seva composició. La majoria tenen els emmarcaments de pedra picada. La façana principal presenta un portal de pedra picada amb la llinda datada (1804).

## Història

Masia anomenada també les Perxes de Dalt, de construcció bastant recent i sense documentació. Apareix mencionat en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com casa de pagès.

## Referències

* 1 2 «Can Mont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Capa (desambiguació)

«Capa» té aquests significats:
* Indumentària:
** Capa, peça de roba d'abrigar
** Capa pluvial, peça de roba que porten els sacerdots o diaques
* Física:
** Capa d'electrons, cadascun dels nivells d'energia en què es distribueixen els electrons d'un àtom
** Capa límit, regió d'un fluid en moviment a les proximitats d'una superfície sòlida
* Atmosfera:
** Capa d'ozó o ozonosfera, situada a l'estratosfera
** Capa d'aire saharià, capa de l'atmosfera terrestre
** Capa límit atmosfèrica o capa límit planetària, la part més baixa de l'atmosfera
* Biologia:
** Capa S, part de l'embolcall cel·lular que es troba habitualment en eubacteris i arqueus
** Capa germinativa o capa de teixit primari, cada una de les tres capes de cèl·lules que es diferencien en els embrions dels eumetazous
** Capa còrnia, la capa més externa de l'epidermis
** Capa, nom que se li dona també al pelatge dels cavalls
* Imatge: Capa (edició d'imatges), usada en retoc digital d'imatges per a separar diferents elements en una imatge
* Informàtica:
** Capa d'abstracció de maquinari, una especificació i una utilitat de programari
** Capa d'aplicació, el nivell més alt dels models de capes TCP/IP i OSI
** Capa d'enllaç de dades, segon nivell del model de capes OSI
** Capa de presentació, sisè nivell del model de capes OSI
** Capa de sessió, cinquè nivell del model de capes OSI
** Capa de transport, entre la capa d'aplicació i la capa de xarxa del model TCP/IP
** Capa de xarxa o capa d'internet, entre la vapa d'enllaç de dades i la capa de transport en el model TCP/IP
** Capa física, primer dels set nivells del model de capes OSI
Viccionari
# Capa S

La capa S és una part de l'embolcall cel·lular que es troba habitualment en eubacteris i arqueus. Consisteix d'una capa monomolecular composta de proteïnes o glicoproteïnes idèntiques. Aquesta estructura bidimensional és construïda mitjançant autoacoblament i engloba totalment la superfície cel·lular. En conseqüència, la capa S pot representar fins al 10-15% del contingut total de proteïnes de la cèl·lula.
Les proteïnes de la capa S es troben poc o gens conservades, de forma que poden diferir molt, fins i tot en espècies relacionades. Depenent de l'espècie, la capa S pot tenir un gruix d'entre 5 i 25 nm i posseeix porus idèntics amb un diàmetre de 2-8 nm. Les capes S mostren un enreixat amb simetria obliqua (p1, p2), quadrada (p4) o hexagonal (p3, p6). Depenent d'aquesta simetria, la capa S és composta d'una (P1), dues (P2), tres (P3), quatre (P4) o sis (P6) subunitats proteiques idèntiques, respectivament. Els espais entre els centres d'aquestes subunitats (o dimensions de les cel·les) són d'entre 2.5 i 35 nm.

## Referències

* ↑ S-layers on cell walls of cyanobacteria Arxivat 2019-02-18 a Wayback Machine. Micron Volume 33, Issue 3, January 2002, Pages 257–277; doi:10.1016/S0968-4328(01)00031-2
* ↑ Messner P, Sleytr U «Crystalline bacterial cell-surface layers». Adv. Microb. Physiol., 33, 1992, pàg. 213–75. DOI: 10.1016/S0065-2911(08)60218-0. PMID: 1636510.
* ↑ Pum D, Messner P, Sleytr U «Role of the S layer in morphogenesis and cell division of the archaebacterium Methanocorpusculum sinense». J. Bacteriol., 173, 21, 1991, pàg. 6865–73. PMC: 209039. PMID: 1938891.
* ↑ Sleytr U, Messner P, Pum D, Sára M «Crystalline bacterial cell surface layers». Mol. Microbiol., 10, 5, 1993, pàg. 911–6. DOI: 10.1111/j.1365-2958.1993.tb00962.x. PMID: 7934867.
* ↑ Sleytr U, Bayley H, Sára M, Breitwieser A, Küpcü S, Mader C, Weigert S, Unger F, Messner P, Jahn-Schmid B, Schuster B, Pum D, Douglas K, Clark N, Moore J, Winningham T, Levy S, Frithsen I, Pankovc J, Beale P, Gillis H, Choutov D, Martin K «Applications of S-layers». FEMS Microbiol. Rev., 20, 1–2, 1997, pàg. 151–75. DOI: 10.1016/S0168-6445(97)00044-2. PMID: 9276930.