OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nelson (còmic)

Nelson és una sèrie de còmics humorístics suïssos creats l'any 2000 per Christophe Bertschy per al diari suís Le Matin abans de ser publicats en format àlbum per l'editorial Dupuis el gener de 2004.
Christophe Bertschy va crear el diabló per a un públic més aviat adult. El personatge Nelson aparegué per primera vegada l'11 de febrer de 2001 al diari Le Matin i va atreure els lectors francòfons de Suïssa. Per aquest motiu, Le Matin va utilitzar les cent vuitanta tires per a fer un àlbum de bitò i en va vendre gairebé cinc mil còpies a Romandia. Uns anys més tard, l'autor va proposar el seu projecte a l'editorial Dupuis per a la col·lecció «Humour libre»:
| « | És cert que els infants es poden identificar amb Nelson, que fa totes les estúpides que somien de fer... | » |
| — Christophe Bertschy |||

## Argument

Un petit diabló taronja gormand i mandrós ha arribat a fer la vida impossible a Julie, una jove moderna obligada a suportar les seves bestieses. Les tires el representen en les seves bromes amb el gos Floyd, un labrador perfectament estúpid i crèdul, així com amb els dos amics d'aquest, Frolo, un gos de presa, i Sputnik, un gos petit.

### Picades d'ullet

Nelson recorda a un altre heroi animal, Garfield, de Jim Davis, a causa del seu color taronja, de la seva golafreria, de la seva mandra i de l'aparença dels còmics, però l'autor nega haver-s'hi inspirat.
| « | No sóc fan de Garfield. Em sembla natural que comparin la nostra feina, no m'ofenc, Garfield és una tira de format mundial, molt ben calibrada, universalment reconeguda. Prefereixo Grimmy, que per cert és més aviat groc. La comparació és inevitable, és el mateix format, el mateix tipus de personatge una mica paràsit, acompanyat d'un adult, hi ha molts punts en comú. La gent em parla d'això, però sincerament no crec que m'hi hagi inspirat, no és cosa meva, prefereixo abans Calvin i Hobbes. | » |
| — Christophe Bertschy |||

## Referències

* ↑ «Nelson Série» (en francès). BD iInfo, 06-04-2022.
* 1 2 3 «« Nelson »» (en francès). Dupuis. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ ««Interview de Bertschy, créateur de Nelson : le petit strip suisse»» (en francès). Médiapart, 11-04-2009.
# Nelson

«Nelson» té aquests significats:
* Geografia:
** Antàrtida: Illa Nelson, a l'arxipèlag de les illes Shetland del Sud
** Austràlia:
*** Nelson (Nova Gal·les del Sud)
*** Nelson (Victòria)
** Canadà:
*** Nelson (Canadà), població de la província de la Colúmbia Britànica
*** Riu Nelson
** Estats Units d'Amèrica:
*** Nelson (Califòrnia)
*** Nelson (Geòrgia)
*** Nelson (Illinois)
*** Nelson (Minnesota)
*** Nelson (Missouri)
*** Nelson (Nebraska)
*** Nelson (Nova Hampshire)
*** Nelson (Nova York)
*** Nelson (Wisconsin)
*** Nelson Park Township (Minnesota)
*** Nelson Township (Michigan)
*** Nelson Township (Minnesota)
*** Nelson Township (Pennsilvània)
*** Comtat de Nelson (Dakota del Nord)
*** Comtat de Nelson (Kentucky)
*** Comtat de Nelson (Virgínia)
*** Llac Nelson, a Alaska
** Nova Zelanda:
*** Nelson (Nova Zelanda), ciutat de l'Illa del Sud
*** Nelson Lakes National Park
** Regne Unit:
*** Nelson (Anglaterra), al comtat de Lancashire
*** Nelson (Gal·les), població del sud de Gal·les, pertanyent al comtat de Sir Caerffili
* Biografies:
** Cognoms:
*** Don Nelson, entrenador de l'equip de la NBA Dallas Mavericks
*** Ernest Charles Nelson, botànic
*** Horatio Nelson (Burnham Thorpe, Norfolk 1758 - Barbate, Andalusia, 1805), contraalmirall i lord anglès
*** Jeff Nelson, bateria del grup musical Minor Threat
*** John B. Nelson, botànic
*** Gaylord Nelson, promotor del Dia de la Terra
*** Prince Rogers Nelson, nom complet del cantant conegut per Prince
*** Ralph Nelson, director de cinema estatunidenc
*** Rob Nelson, biòleg i documentalista estatunidenc
*** Ted Nelson (1937), filòsof, sociòleg i pioner al camp de les tecnologies de la informació i la comunicació
** Noms:
*** Nelson Rolihlahla Mandela (Umtata, Sud-àfrica, 1918), polític sud-africà
*** Nelson Miles, general americà que participà en la guerra contra l'apatxe Gerónimo
*** Nelson Piquet (1952), pilot de carreres brasiler
*** Nelson Rockefeller (1908 - 1979), polític estatunidenc, vicepresident dels Estats Units (1974-1977)
*** Nélson de Jesus Silva (Irará, 1973), futbolista brasiler que juga de porter
* Miscel·lània:
** Clau Nelson, presa per subjectar l'oponent en la lluita lliure
** Nelson (grup musical)
** Regles Nelson, metodologia de control de processos
** Síndrome de Nelson, trastorn endocrí
** Nelson, òpera de Lennox Berkeley
# Nelson (Missouri)

Nelson és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 212 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nelson tenia 212 habitants, 83 habitatges, i 58 famílies. La densitat de població era de 248 habitants per km².
Dels 83 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 16,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.214 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.219 $ mentre que les dones 16.500 $. La renda per capita de la població era de 12.886 $. Entorn del 6,3% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nelson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nelson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Nastro d'argento a la millor actriu debutant

El Nastro d'argento a la millor actriu debutant (Cinta de plata) és un premi cinematogràfic concedit anyalment pel Sindicat Nacional de Periodistes Cinematogràfics Italians (Sindacato Nazionale dei Giornalisti Cinematografici Italiani) l'associació italiana de crítics de cinema. Es va atorgar per primera vegada el 1972 i va ser un premi recurrent a finals dels anys setanta i vuitanta. Igual que el seu equivalent masculí, ja no es va atorgar després del 1986, tot i que la seva funció va ser assumida una mica pel premi Guglielmo Biraghi.

## Guanyadors

Els guanyadors estan indicats en negreta, seguits dels altres candidats.

### Anys setanta

* 1972: Rosanna Fratello - Sacco e Vanzetti
* 1974: Lina Polito - Film d'amore e d'anarchia - Ovvero "Stamattina alle 10 in via dei Fiori nella nota casa di tolleranza..."
* 1975: Claudia Marsani - Gruppo di famiglia in un interno
** Loredana Savelli - La circostanza

### Anys vuitanta

* 1980: Isabella Rossellini - Il prato
* 1981: Elena Fabrizi - Bianco, rosso e Verdone ex aequo Carla Fracci - La storia vera della signora delle camelie
** Cristina Donadio - Razza selvaggia
* 1982: Marina Suma - Le occasioni di Rosa
* 1984: Lidia Broccolino - Una gita scolastica
** Alessandra Mussolini - Il tassinaro
** Pietra Montecorvino - "FF.SS." - Cioè: "...che mi hai portato a fare sopra a Posillipo se non mi vuoi più bene?"
* 1985: Giulia Boschi - Pianoforte
* 1986: Enrica Maria Scrivano - Interno berlinese
** Vanessa Gravina - Colpo di fulmine

## Referències

* ↑ Enrico Lancia. I premi del cinema. Gremese Editore, 1998. ISBN 88-7742-221-1.
* ↑ Tad Bentley Hammer. International film prizes: an encyclopedia. Garland, 1991. ISBN 0824070992.

## Enllaços externs

* Web del Sindicat Nacional de Periodistes Cinematogràfics d'Itàlia
# Nikola Nosková

Nikola Nosková (1 de juliol de 1997) és una esportista txeca que competeix en ciclisme en les modalitats de carretera, ciclisme de muntanya i ciclocròs. Actualment milita a l'equip Zaaf Cycling Team.

## Palmarès en ruta

* 2014
** Campiona de Txèquia júnior en ruta
** Campiona de Txèquia júnior en contrarellotge
* 2017
** Campiona de Txèquia en ruta
** Campiona de Txèquia en contrarellotge
** 1a al Giro del Trentino
* 2018
** Campiona d'Europa sub-23 en ruta

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Nikola Milinkovic

Nikola Milinkovic (nascut el 19 de març de 1968 a Sanski Most) és un exfutbolista serbi.
Va jugar a la primera divisió espanyola amb la UE Lleida, així com a la segona d'aquest país. Va jugar també a Portugal i va acabar la seua carrera a la lliga austríaca. Era un jugador de mig del camp amb bona tècnica i d'un xut potent.
# Nicolau de Trani

Nicolau de Trani o el Pelegrí (Steiri, Grècia, 1075 - Trani, Pulla, 1094) era un cristià grec, predicador a la Pulla. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Nicolau havia nascut a Beòcia. Era pastor i vivia en solitud a la muntanya, dedicat a la pregària i la meditació. Molt devot, va fer vida eremítica i començà a recórrer la regió amb una creu a la mà i dient a tothom la invocació Kiyie eleison ("Senyor, tingueu pietat de nosaltres") i cantant himnes i lloances religioses. Això provocà que els altres se'n burlessin o el prenguessin per boig.
Pensà de peregrinar a Roma i s'embarcà per anar-hi, arribant a Òtranto (Pulla). Segons una llegenda popular i inversemblant, la contínua repetició del Kirie eleison va fer que els mariners el llencessin al mar, però així i tot, arribà al port abans que el vaixell. A Òtranto no fou ben rebut, i la seva predicació tampoc no fou entesa a Lecce ni a Tàrent.
Arribà a Trani el 20 de maig de 1094, i hi morí als quinze dies, el 2 de juny. Quan l'entrevistà l'arquebisbe Bisanzio, Nicolau digué que seguia el consell evangèlic que deia que qui volgués seguir Crist, prengués la seva creu i ho fes, i el d'ésser com un nen per entrar al regne dels cels. Es comportava, doncs, com els anomenats "folls per Crist", que actuaven d'una manera sovint titllada de bogeria. La seva simplicitat i ingenuïtat mogué al bisbe a permetre-li la predicació i a què restés a la ciutat.
El dia 23, però, emmalaltí i, al llit d'un home que l'havia acollit a casa, Sabí, rebé nombroses visites que li demanaven pregàries i consell espiritual. Nicolau instruí els visitants i els donà consol, fins que morí el dia 2 de juny, en divendres.

## Veneració

Aviat s'atribuïren miracles a la seva intercessió. En 1098, l'arquebisbe Bisanzio de Trani demanà a un sínode a Roma que Nicolau fos inclòs al catàleg de sants per la seva virtut i els miracles esdevinguts després de mort. Urbà II autoritzà el bisbe a permetre'n el culte; i el bisbe, en tornar a Trani, el canonitzà i erigí una basílica on fou sebollit el sant, actual catedral de San Nicola Pellegrino. La casa on morí és avui la capella de San Nicolino. El 1748, Benet XIV l'inclogué al Martirologi romà.

## Referències

* ↑ «St. Nicholas Peregrinus - Saints & Angels» (en anglès). Catholic Online. [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ Cicconi, Luigi; Fiorentino, Pier Angelo. Luigi Cicconi, Pier Angelo Fiorentino (eds). Museo scientifico, letterario ed artistico, ovvero, Scelta raccolta di utili e svariate nozioni in fatto di scienze, lettere ed arti belle (en italià), 1847, p. 358.
* ↑ Mougoyianni, Penelope. «Confrontation and Interchange between Byzantines and Normans in Southern Italy: the Cases of St Nicholas of Myra and St Nicholas the Pilgrim at the End of the 11th Century». A: Daniëlle Slootjes, Mariette Verhoeven (eds). Byzantium in Dialogue with the Mediterranean (en anglès). Brill, 2019-02-21, p. 109–141. DOI 10.1163/9789004393585_008. ISBN 978-90-04-39358-5.
* ↑ Daniëlle Slootjes, Mariette Verhoeven (eds). Byzantium in Dialogue with the Mediterranean: History and Heritage (en anglès). BRILL, 2019-03-25, p. 129. ISBN 978-90-04-39358-5.
# Physalaemus cicada

Physalaemus cicada és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Arzabe, C. & Silvano, D. 2004. Physalaemus cicada. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Gaudenci Senac

Gaudenci Senac (fl. 1684) fou un botànic i professor valencià.
Catedràtic d'«herbes», Gaudenci Senac, segons José María López Piñero, es pot considerar com un dels fundadors del Jardí Botànic de València, qui després de rebre plens poders de part dels «Senyors Jurats» el 1684 per a «renovar lo hort de les herbes medicinals», trencaria obertament amb la medicina i la ciència tradicionals i introduiria els mètodes, sabers i tècniques resultants de la Revolució científica, considerant-se un membre del potent moviment novator valencià.

## Referències

* ↑ Pinter, Ester «Quan la botànica deixa de ser només una ciència amable». Mètode. Revista de difusió de la investigació de la Universitat de València, Núm. 26, 16-07-2000, pàg. 13-14 [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ Serra Estellés, Xavier. Història (en primera persona) de la Comunitat Valenciana. Nau Llibres (Edicions Culturals Valencianes, S.A.), 2004, p. 138. ISBN 978-84-7642-697-5 [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ Domínguez Romero, Martí. Manuel Costa: Vida i paisatge. Universitat de València, 2003, p. 31–32. ISBN 978-84-370-5835-1 [Consulta: 1r maig 2020].
# Luisa Valenzuela

Luisa Valenzuela (Buenos Aires, 26 de novembre de 1938) és una periodista i escriptora argentina. S'inicià en el diari La Nación on feia crònica quotidiana amb un estil amè i satíric. Com a escriptora publicà Hay que sonreir (1966), sobre els baixos fons portenys així com el volum de contes Los heréticos (1967) i la novel·la El gato eficaz (1972), on explora la utilització del llenguatge i el subconscient.
Part de la seva obra respon a la crítica a la dictadura militar argentina dels anys 70. En aquest període va publicar Aquí pasan cosas raras (1976), Como en la guerra (1977) i Cambio de armas (1982) que combinen la crítica al règim amb l'existencialisme i una revisió de les estructures de poder associades al gènere i la sexualitat.
La seva obra s'emmarca en el post-Boom llatinoamericà i té marcat un estil experimental i una perspectiva feminista.

## Referències

* ↑ «Luisa Valenzuela». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana
# Joaquim Serra

«Joaquim Serra» té aquests significats:
* Biografies:
** Joaquim Serra i Corominas (Peralada, 1907 - Barcelona, 1957), compositor i pianista català
** Joaquim Serra Montolí (Barcelona, 1986), matemàtic català
* Miscel·lània:
** Can Joaquim Serra, obra neoclàssica de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local
# Mar Cotelo Balmaseda

Mar Cotelo Balmaseda (Logronyo, 31 de març de 1973) és una política espanyola, diputada per La Rioja al Congrés durant la XII legislatura.

## Biografia

És llicenciada en Dret i posseeix un màster en Assessoria Fiscal i Tributària. En 2003 va formar part de la candidatura del Partit Popular a l'Ajuntament de Logronyo. Des d'aquest any i fins a 2007 va ser gerent del Centre Municipal de Comerç de l'Ajuntament de Logronyo, des de 2007 fins a 2011 va ser assessora de Presidència del Govern de La Rioja i entre 2011 i 2015 va ser cap de gabinet de la Conselleria d'Indústria, Innovació i Ocupació. En 2016 va exercir com a cap de gabinet d'Alcaldia de l'Ajuntament de Logronyo. Aquest mateix any va formar part de les llistes del Partit Popular al Congrés, sent escollida diputada per La Rioja.

## Referències

* ↑ Congreso de los Diputados. «Cotelo Balmaseda, Mar». [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «Del Río y Cotelo (PP), Luena (PSOE) y Carreño (UP), diputados por La Rioja». , 27-06-2016 [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ Grupo Parlamentario Popular. «Cotelo Balmaseda, Mar». [Consulta: 23 setembre 2017].
# José Patrocinio Jiménez Bautista

José Patrocinio Jiménez Bautista (Ramiriquí, 17 de gener de 1953) va ser un ciclista colombià, que va córrer entre 1974 i 1988. Durant la seva carrera esportiva destaquen les victòries a la Vuelta a Colòmbia de 1976 i la Vuelta al Táchira de 1977.

## Palmarès

* 1974
** Vencedor d'una etapa de la Vuelta a Colòmbia
* 1976
** 1r a la Vuelta a Colòmbia
** 1r al Clásico RCN
** 1r a la Vuelta a Guatemala i vencedor de 4 etapes
* 1977
** 1r a la Vuelta al Táchira
** 1r a la Vuelta a Guatemala i vencedor de 3 etapes
* 1979
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Xile
* 1980
** 1r a la Vuelta a Antioquía
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1981
** 1r a la Vuelta a Cundinamarca
** Vencedor de 2 etapes del Gran Premi Guillem Tell
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1982
** 1r a la Coors Classic
** 1r a la Vuelta a Antioquía
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Xile
* 1983
** 1r a la Vuelta a Cundinamarca

### Resultats al Tour de França

* 1983. 17è de la classificació general
* 1984. 15è de la classificació general
* 1986. 21è de la classificació general
* 1988. 51è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1984. 7è de la classificació general
* 1986. 32è de la classificació general
* 1987. 16è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Patrocinio Jiménez a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de Patrocinio Jiménez a museociclismo.it
# Lāčplēsis

Lāčplēsis és un poema èpic escrit pel poeta letó Andrejs Pumpurs entre 1872 i 1887 basat en llegendes i mites locals. Ambientat en el segle xii durant la Croada Livoniana i el procés de cristianització del país, es tracta del poema èpic nacional de Letònia.
El poema narra la vida de l'heroi Lāčplēsis, escollit pels déus per a guiar el seu poble. El seu nom significa "l'estripador d'ossos", ja que, de jove, quan era el fill adoptiu del senyor de Lielvārde, va matar un os arrancant-li les mandíbules amb les mans nues. Es personifica en el poble letó disposat a lluitar contra els seus opressors.

## Sinopsi
### Cant I

El consell dels Déus - El destí Lāčplēsis és revelat

### Cant II

El primer acte heroic de Lāčplēsis - Lāčplēsis marxa cap al castell Burtnieki - Reunió amb Spīdala - En fossat del Diable - Al palau de Staburadze - Retorn i reunió amb Koknesis

### Cant III

La conspiració de Kangars i Spīdala - La guerra amb els estonians - El castell enfonsat - La Creació - Els letons enganyats pels cristians

### Cant IV

Kaupa a Roma - Koknesis i Laimdota a Alemanya - Lacplesis al mar del nord - El retorn de Lāčplēsis

### Cant V

A l'illa embruixada - Reunió amb Spīdala - Tornada a casa - Lāčplēsis, Laimdota i Koknesis es reuneixen

### Cant VI

Festival d'Estiu - La batalla comença - El casament de Lāčplēsis - La mort de Lāčplēsis

## Dia de Lāčplēsis

L'11 de novembre se celebra a Letònia el Dia de Lāčplēsis (Lāčplēša Diena en letó) en commemoració de la victòria sobre l'exèrcit occidental de voluntaris russos el 1919, durant la Guerra de la Independència de Letònia.

## Referències

* ↑ Baister, Stephen; Patrick, Chris. Latvia (en anglès). Bradt Travel Guides, 2007, p. 202. ISBN 978-1-84162-201-9.
* ↑ Prusinowska, Justyna. They are still coming back. Heroes for the time of crisis: Vidvuds and Lāčplēsis. University of Latvia, 2018, p. 66–84. DOI 10.22364/lursug.03.
* ↑ Nollendorfs, Valters «The Demythologization of Latvian Literature» (en anglès). Books Abroad, 47, 4, 1973, pàg. 664. DOI: 10.2307/40127549.
* ↑ Osmond, Jonathan; Cimdin̦a, Ausma. Power and Culture: Identity, Ideology, Representation (en anglès). Edizioni Plus, 2007, p. 134. ISBN 978-88-8492-463-6.

## Vegeu també

* Literatura letona
* Orde de Lāčplēsis

## Enllaços externs

* Bearslayer (Lāčplēsis) al Projecte Gutenberg
# Lüttkampgraben

El Lüttkampgraben és un petit riu de l'estat d'Hamburg a Alemanya.
Neix al barri de Lurup a prop del carrer Lüttkamp, que van donar-li el nom. Lüttkamp és un topònim baix alemany que significa camp petit. Desemboca en confluir amb el Vorhorngraben al Schießplatzgraben al mateix barri, tot just darrere del DESY, al parc Altonaer Volkspark. Via el Mühlenau, Kollau, Tarpenbek i l'Alster desguassa a l'Elba.
* El pont i el riu desaparegut quasi davall la vegetació exuberant al carrer Elbgaustraße
* El riu al carrer Lüttkamp.
# Lyndon LaRouche

Lyndon LaRouche (Rochester, 8 de setembre de 1922 - Leesburg, 12 de febrer de 2019) fou un polític, economista i filòsof nord-americà.
Lyndon LaRouche, poc conegut fora dels Estats Units, fou candidat a la presidència dels Estats Units els anys 1976, 1980, 1984, 1988, 1992, 1996, 2000 i 2004.
Lyndon LaRouche va escriure molts articles, tractats i llibres, la major part dels quals han estat publicats per al mateix moviment.

## Obres

* 1980 - The Power of the Reason (autobiografía)
* 1983 - There Are No Limits to Growth
* 1984 - So, You Wish To Learn All About Economics
* 1988 - The Power of Reason 1988 (autobiografía)
* 1991 - The Science of Christian Economy
* 2005 - Earth's Next Fifty Years

## Enllaços externs

* Larouche Political Action Committee
# Maariv

Maariv (en hebreu: מעריב) és un periòdic israelià, redactat íntegrament en hebreu. Amb una mitjana de 136.000 exemplars diaris (el 2006), és el segon periòdic de més difusió a Israel, després de Yediot Ahronot.
A més del diari i els seus suplements, el grup de mitjans de comunicació té una cadena de periòdics locals amb distribució a escala nacional, una divisió de revistes, i un lloc semi-independent anomenat NRG, que inclou gran part del contingut de l'edició impresa.
La família Nimrodi manté el control del periòdic Maariv, i Yaakov Nimrodi n'és el president. Els editors en cap són Doron Galezer i Ruth Yuval. El periòdic té gran cobertura de les diverses visions existents a la societat israeliana, tenint periodistes de diferents corrents de l'espectre polític i social, el que dona una representació equilibrada de les diverses opinions.

## Suplements

Els dies de setmana, Maariv inclou diversos suplements:
* Dies de la setmana:
** "Hamagazin" (opinió i editorial, comentari polític i opinions, salut, puzzle, cultura, entreteniment, programació de ràdio i televisió)
** Secció financera
** Esports
* Diumenge - Bekef (turisme, viatges i gastronomia)
* Dilluns - Style (revista femenina)
* Dijous - Asakim (revista financera)
* Divendres
** Musaf Hashabat (anàlisi política en profunditat i comentari, revisió de llibres, secció d'humor)
** Sofshavua (revista de cap de setmana)
** Promo (cultura i entreteniment, programació de ràdio i televisió)
** Un periòdic local afiliat (setmanal), depenent de la regió
# Luigi Andreoni

Luigi Andreoni (Vercelli, 1853 - Montevideo, 1936) fou un arquitecte i enginyer uruguaià d'origen italià.

## Biografia

Educat a Torí, es graduà el 1875 i a l'any següent es traslladà a l'Uruguai. Va ser representant de l'eclecticisme historicista a Montevideo, una ciutat que mirava a Europa com a model a seguir. Andreoni va construir nombrosos edifics a la capital uruguaiana, amb la característica de la belle époque.
Destaquen les seves obres:
* Ospedale Italiano Umberto I (1884-1890).
* Club Uruguay (1888).
* Teatre Stella d'Italia (1895) (actualment, Teatre La Gaviota).
* Estació Central de trens, inaugurada el 1897.
També va formar una col·lecció d'arqueologia clàssica, conservada actualment al Palau Taranco.

## Referències

* ↑ Teatro Stella D'Italia
* ↑ (castellà) Luis Andreoni (MNHNA) Arxivat 2012-07-29 a Wayback Machine.