OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cuiña

El Cuiña és una muntanya de la serra dels Ancares. Amb els seus 1998 metres és el cim més alt de la serra, seguit pel Miravalles (1969 m) i el Mustallar (1935 m). Al vessant est hi ha el llac Cuiña, d'origen glaciar.
El pic Cuiña està situat dins del terme municipal de Candín, a la comunitat de Castella i Lleó.

## Geologia

El Cuiña va aparèixer durant la darrera orogènesi alpina, com la resta de la serra dels Ancares. El vessant nord-est del cim forma un circ glaciar.

## Ascensión

La via més senzilla i coneguda de pujada al cim del Cuiña és des del Port d'Ancares, amb una ruta d'unes 2 hores de durada ben senyalitzada. Existeixen altres rutes d'ascens alternatives des de Burbia i Piornedo, tot i que pitjor senyalitzades que la ruta des del Port d'Ancares; la mala senyalització d'aquestes dues rutes i el gran desnivell acumulat augmenten considerablement la dificultat de l'ascens.

## Referències

* ↑ Romero Pedreira, David. [http://ruc.udc.es/dspace/bitstream/handle/2183/16057/RomeroPedreira_David_TD_2015.pdf?sequence%3D4&usg=AOvVaw1KX-pn0UQPFOBsXrGgCMc4 Caracterización Florística y Fitoecológica de las Turberas de las Sierras de Xistral y Ancares (NW Península Ibérica)] (tesi) (en castellà). A Coruña: Univerdidade da Coruña, 2015, p. 45.
* ↑ «[https://web.archive.org/web/20180814232648/http://www.ancaresleoneses.es/images/CuadernoDeRutas-014-Cuia.pdf Ruta de subida al Pico Cuiña (desde el Puerto de Ancares)]» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-08-14. [Consulta: 14 agost 2018].

## Bibliografia

* ATELA, David: Cordillera Cantábrica central y occidental, Ediciones Desnivel, Col. Guía montañera, Madrid, 2010 ISBN 9788498291926
* SANTA MARÍA OTERO, Inés; MASSÓ LAGO, Noé: Atlas xeográfico e histórico de Galicia e do Mundo, Edicións do Cumio, 2009 ISBN 9788482895208.

## Enllaços externs

* Ascens des del Port d'Ancares.
* Ascens des de Burbia Arxivat 2018-08-14 a Wayback Machine..
* Descripció tècnica de l'ascens des de Teixeu de Ancares.
# Aula (pati)

L'aula (llatí: Aula) a l'antiga Grècia i a l'antiga Roma era un pati obert o cort.
Homer parla de l'αὐλὴ ('aulé'), que servia com a corral i estava envoltat d'edificis on es criaven les aus i el bestiar i on hi havia habitacions per als servents de la casa. Més tard, tant a Grècia com a Roma, la paraula s'aplicava a una mena de recinte quadrangular envoltat d'una columnata, on s'obrien les estances de la casa, i s'utilitzava com a lloc d'exercici i esbarjo.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aula». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 10 febrer 2023].

## Vegeu també

* Aula Regia
# Damià Caldes

Damià Caldes (?) fou un prevere català.
El 27 de juliol de 1604 acceptà el càrrec de mestre de cant a la Catedral de Girona, succeint-hi Sebastià Fuster, fins al 1611 quan renuncià a favor de Pere Font.
Fou prevere i vicari perpetu de Santa Maria del Mar de Barcelona, càrrec que exercí fins al dissabte 26 de juny de 1625 quan presentà la dimissió del seu càrrec a favor de Pere Masmitjà, del qual era procurador.
Va ser beneficiat de la col·legiata de Sant Feliu de Girona i procurador de la causa pia fundada per Francesc Albanell.

## Referències

* ↑ Ros-Fábregas, Emili; Carmen Pardo i Miquel Cuenca (coords.) «Dos manuscrits de polifonía del Renaixement amb connexions gironines: E-Boc 5 i E-Bbc 682». La música culta a les comarques gironines. Centre D'Estudis Comarcals de Banyoles [Banyoles], 2015, pàg. 21-36.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 10: Fons de la catedral de Girona. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2019.
* 1 2 Borau i Morell, Cristina; [et al.]. Dietaris de la Generalitat de Catalunya. Volum 5: anys 1623 – 1644. Catalunya: Generalitat de Catalunya, 1999.
# Damià Bardera i Poch

Damià Bardera i Poch (Viladamat, 1982) és un escriptor i assagista català.
Ha publicat dotze llibres. Un de poesia: El penúltim vòmit (2008); vuit reculls de contes: I alguns contes per llegir-los d'amagat (2010), Fauna animal (2011), Els homes del sac (2012), Els nens del sac (2013), Contes de propina (2014), Nens de llet (2016), Un circ al pati de casa (2019) i Bèsties de companyia (2022); una novel·la: Viladelsac (2015) i dos assajos: Mediterròniament. La catalanitat emocional (Biblioteca del Núvol, 2013), escrit en col·laboració amb Eudald Espluga, i L'home del sac: arquetip modern del no-res (Emboscall, 2015).
Alguns contes de Bardera han estat traduïts al neerlandès, al polonès (revista "Nowa Dekada Krakowska") i al croat. Aquesta última traducció és fruit de la participació de Bardera a les XII Jornades de Llengües i Cultures Iberoromàniques de la Universitat de Zadar, celebrades entre el 7 i el 10 de maig del 2018.

## Obres

* El penúltim vòmit (Viena Edicions, 2008)
* I alguns contes per llegir-los d'amagat (El Cep i la Nansa, 2010)
* Fauna animal (El Cep i la Nansa, 2011)
* Els homes del sac (El Cep i la Nansa, 2012)
* Mediterròniament. La catalanitat emocional (Biblioteca del Núvol, 2013),amb Eudald Espluga
* Els nens del sac (El Cep i la Nansa, 2013)
* Contes de propina (El Cep i la Nansa, 2014)
* Viladelsac (El Cep i la Nansa, 2015)
* L'home del sac: arquetip modern del no-res (Emboscall, 2015)
* Nens de llet (El Cep i la Nansa, 2016)
* Un circ al pati de casa (Empúries, 2019)
* Bèsties de companyia (Godall Edicions, 2022)
* S'obre el teló (Segona Perifèria, 2023)

## Referències

* ↑ http://www.unizd.hr/Portals/0/jornadas%20small.pdf
* ↑ http://www.vienaeditorial.com/fitxers/EL%20PEN%C3%9ALTIM%20V%C3%92MIT.pdf Arxivat 2013-09-06 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Damià Bardera Poch». El Cep i La Nansa.
* ↑ «Damià Bardera i Eudald Espluga, mediterròniament». Núvol.
* ↑ «L'home del sac: arquetip modern del no-res». Emboscall.
* ↑ Asín, Clara «'S'obre el teló' o quan els contes se te'n van de les mans (o no)». Revers. El Nacional.cat, 07-11-2023.

## Enllaços externs

* Damià Bardera i Poch - Lloc web oficial
# Damià Duran Jaume

Damià Duran i Jaume (Porreres, 1931) és un investigador i etnògraf mallorquí. Des dels anys cinquanta resideix a Manacor, on hi ha exercit la professió de banquer. Mentrestant, ha combinat aquesta professió amb la publicació de diverses obres de temàtica principalment antropològica, exercint també de periodista, ja que per a dur a terme les seves obres feia personalment les entrevistes necessàries per aconseguir tot tipus d'informació oral. També es va basar en una gran recerca documental per les terres del Migjorn, el Pla i el Llevant de Mallorca.
Va guanyar el premi Ciutat de Palma "Camilo José Cela" d'assaig en català (1978) amb L'oci com a llenguatge de la llibertat. Va fer el pregó de les festes de Sant Roc de Porreres l'any 1979.
Es el millor escritor de totes les illes i el seu net es en Toni Vázquez

## Obres publicades

* El modo de vida del pescador de Manacor (1976, 2004)
* Aspectes materials i lingüístics de la cultura dels pescaires d'Artà (1978, 2002)
* Producció i crisi arrossera de sa Pobla i Muro (1980, 2003)
* Port Cristo, societat i cultura (1980)
* Pregó de les fires i festes de Manacor (1981)
* El pensament de l'home comarcal (1983)
* Roda de folklore pagès (1989)
* L'enginy de l'oci (1994)
* Paraules d'un camperol (1998)
* Els tambors de l'alba(2001)
* L'oci com a llenguatge de la llibertat (2012)
* Els pobres (2019)

## Referències

* ↑ «Entrevista a Damià Duran Jaume». Edicions Documenta Balear, 19-12-2012. [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «Damià Duran i Jaume». Memoro. El banc de la memòria, 2010. [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «Damià Duran Jaume, Producció i crisi arrossera de sa Pobla i Muro». Crònica de s'Albufera. [Consulta: 17 juliol 2019].
# Dar Laccheb

Dar Laccheb és el nom que es va donar a un temple pagà del jaciment arqueològic de Dougga a Tunísia, no gaire ben conservat, que no s'ha pogut identificar a quina deïtat estava dedicat. El nom correspon al del propietari del lloc al final del segle xix (Casa de Laccheb). Encara que per alguna estranya raó es va suposar que era un mercat d'esclaus, el cert és que el seu estudi detallat va establir que es tractava d'un temple construït sota el reganat de Marc Aureli i Luci Ver entre el 161 i el 169, al mateix temps que el Capitoli i el teatre. L'entrada es fa per una porta que està en bon estat de conservació i obre sobre una gran sala rectangular rodejada de protics; la part més al sud ha desaparegut.
# De nuevo otra vez

De nuevo otra vez és una pel·lícula de l'Argentina filmada en colors dirigida per Romina Paula sobre el seu propi guió que es va estrenar el 6 de juny de 2019 i que va tenir com a actors principals a Esteban Bigliardi, Mariana Chaud, Denise Groesman i Romina Paula. A la pel·lícula actuen tant la directora com el seu fill Ramón i la seva mare Mónica, encarnant en la ficció els mateixos papers que en la realitat.

## Sinopsi

Una dona amb el seu fill de tres anys que viu amb el seu xicot a les serralades de Còrdova, torna a casa de la seva mare a Buenos Aires per reflexionar sobre la seva parella. Per a això tracta de reviure la seva vida de soltera, sortir de nit, saber qui era abans de ser mare.

## Repartiment

Van intervenir en el film els següents intèrprets:
* Ramón Cohen Arazi... Ramón
* Esteban Bigliardi ... Javier
* Mariana Chaud ... Mariana
* Denise Groesman ... Denise
* Romina Paula ... Romina
* Mónica Rank ... Mónica
* Pablo Sigal ... Pablo

## Crítiques

Gaspar Zimerman a Clarín va opinar:
| « | ”Les situacions que travessa Romina (els personatges tenen el nom dels seus intèrprets) mostren la seva cerca per retrobar-se amb qui alguna vegada va ser i ja no tornarà a ser: algú gairebé sense obligacions i amb poques preocupacions més que passar-la bé amb els seus amics. Però el punt el naixement de Ramón com el pas del temps (l'adultesa) van canviar tot per sempre. Aquestes escenes costumistes alternen passatges de intrascendència amb alguns diàlegs rics. O monòlegs, com aquest missatge d'àudio en el qual Romina descriu cruament la desesperació que li produeix l'existència d'un ésser que depèn d'ella: la idealització de la maternitat es fa miques en un minut. Entre les escenes …es projecten diapositives de la família de Paula mentre la veu en off de la directora repassa la història de les seves arrels. Aquests textos -sobre la maternitat, la por i el desig, la crisi dels 40- són els que contenen la càrrega assatgística de la pel·lícula. I que en definitiva l'emparenten molt més amb la literatura que amb el cinema.” | » |

## Nominacions

La pel·lícula va ser nominada per al Gran Premi Ciutat de Lisboa en la competència internacional al Festival Internacional de Cinema Independent de Lisboa de 2019 i al Premi a la Millor Primera Pel·lícula al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam.

## Premis
### Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2019 | Premi Horizontes | De nuevo otra vez | Guanyador |

## Referències

* 1 2 3 Zimerman, Gaspar. «Crítica de “De nuevo otra vez”: La maternidad en tela de juicio». Clarín, 06-06-2019. [Consulta: 6 juny 2019].
* ↑ 'De nuevo otra vez': un premiado drama intimista que se suma a la lista de películas sobre rupturas amorosas, Espinof, 25 d'octubre de 2020
* ↑ «La Concha de Oro es para 'Pacificado'», 29-09-2019. [Consulta: 29 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Informació sobre De nuevo otra vez a cinenacional.com
* Tràiler oficial a YouTube
# De mida natural

De mida natural (títol original: Life-Size) és una pel·lícula estatunidenca produïda el 2000 i protagonitzada per Lindsay Lohan i Tyra Banks.

## Argument

Compte la història de la nina d'una nena que es converteix en una dona de carn i os. Trist i sola després de la mort de la seva mare, Casey (Lindsay Lohan) faria el que anés amb tal de tornar-la a veure. Però quan una sèrie de misteriosos contratemps fan que la seva nina "Eve" (Tyra Banks) es converteixi de sobte en una dona real, el món de Casey canvia per sempre.

## Repartiment

* Lindsay Lohan: Casey Stewart
* David Collins: Gordon Stewart
* Tyra Banks: Eve
* Jere Burns: Ben Stewart
* Anne Marie Loder: Drew Mitchell
* Garwin Sanford: Richie
* Tom Butler: Phil
* Jillian Farey: Ellen
* Dee Jay Jackson: Coach
* Kerry Sandomirsky: Ms. Weiner
* Sam MacMillan: Sam
* Katelyn Wallace: Sarah
* Shaina Tianne Unger: Jessica
* Jessica Lee Owens: Shannon
* Chantal Strand: Germana de Sarah
* Laurie Murdoch: Mr. Boring
* Candice Connelly: Mrs. Boring
* Lesley Ewen: Francine

## Referències

* ↑ «De mida natural». esadir.cat.
* ↑ «Grandeur Nature». [Consulta: 12 abril 2018].
# De nit, a Roma

De nit, a Roma (títol original en italià: Era notte a Roma) és una pel·lícula italiana dirigida per Roberto Rossellini, estrenada el 1960. Ha estat doblada al català.

## Argument

1943, a la Roma ocupat pels alemanys, tres presoners evadits, un americà, un rus i un anglès s'amaguen, ajudats per una jove i el seu promès, un militant comunista. Intenten escapar a la trampa que els amenaça.

## Repartiment

* Giovanna Ralli: Esperia Beli
* Renato Salvatori: Renato Balducci
* Leo Genn: Michael Pemberton
* Serguei Bondartxuk: Fyodor Nazukov
* Peter Baldwin: Peter Bradley
* Paolo Stoppa: Princep Alessandro Antoniani
* Enrico Maria Salerno: Dot. Costanzi
* Hannes Messemer: Coronel Von Kleist
* Sergio Fantoni
* Laura Betti
* Rosalba Neri

## Premis i nominacions
### Premis

* 1960: Premi especial del jurat al Festival de Karlovy Vary

## Referències

* ↑ esadir.cat. De nit, a Roma. esadir.cat.
* ↑ «Era notte a Roma». The New York Times.
# Deep color

El deep Color (color intens) consisteix bàsicament a augmentar el nombre de colors que és capaç de suportar la imatge, i de reproduir en pantalla. És a dir, passa dels milions de colors que suporta el RGB / YCbCr tradicional a milers de milions de colors.
Actualment, l'estàndard en imatge domèstica té una profunditat de 8bit per canal (color de 24bit). Amb Deep Color, s'arribarien a utilitzar 10bit, 12bit o 16bit per canal tant en RGB com en YCbCr, i per tant, augmentar el nombre de colors visibles en pantalla amb el RGB tradicional.

## Enllaços externs

* Deep color
# David Gauthier

David Gauthier (Toronto, 10 de setembre de 1932 - 9 de novembre de 2023) va ser un filòsof canadenc que va defensar una teoria moral contractualista neohobbesiana i llibertarista en el seu llibre Morals by Agreement, de 1986. Des de 1980 va ser professor emèrit del Departament de Filosofia a la Universitat de Pittsburgh.
La seva teoria moral es va distingir com un intent de racionalitzar la moral a partir de la teoria de l'elecció racional i la teoria de Jocs com a resposta crítica al contractualisme de John Rawls i a l'utilitarisme de John Harsanyi. A més d'aquests autors, s'inspirà àmpliament en James McGill Buchanan, Robert Nozick, Ronald Dworkin, David Hume, Immanuel Kant, John Locke, Jean Jacques Rousseau i, evidentment, Thomas Hobbes.
Referent a la seva obra, James McGill Buchanan, va afirmar que «considerada com un gran argument la conclusió del qual és que les persones haurien de (i possiblement han de) adoptar l'actitud moral incorporada en l'estructura de Gauthier, l'empresa aconsegueix àmpliament el seu objectiu». Mentre que, John Rawls en la seva obra Political Liberalism va considerar que «el millor que podem fer sobre aquest tema és demostrar que els intents seriosos (el de Gauthier n'és un exemple) per derivar el raonable del racional no tenen èxit, i que fins i tot quan semblen tenir èxit, en algun punt es basen en condicions que expressen el raonable mateix».

## Obra publicada

* Practical Reasoning: The Structure and Foundations of Prudential and Moral Arguments and Their Exemplification in Discourse (Oxford: Clarendon Press, 1963).
* The Logic of Leviathan: The Moral and Political Theory of Thomas Hobbes (Oxford: Clarendon Press, 1969).
* Morals by Agreement (Oxford: Oxford University Press, 1986)
* Moral Dealing: Contract, Ethics, and Reason (Ithaca, Cornell University Press, 1990).
* Rousseau: The Sentiment of Existence (Cambridge: Cambridge University Press, 2006).

## Referències

* ↑ Weinberg, Justin. «David Gauthier (1932–2023) - Daily Nous» (en anglès americà), 13-11-2023. [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ Rawls, J. Liberalismo político, Fondo de Cultura Económica, México, 1991, p. 70
# Badia de Guanabara

La Badia de Guanabara està a l'Estat de Rio de Janeiro al Brasil, i la seva capital Rio de Janeiro està dins el marge occidental de la badia.
La badia és la resultant d'una depressió tectònica formada en el Cenozoic, entre dos blocs de la falla geològica, l'anomenada Serra dels Òrgans i diversos massissos costaners més petits. Constitueix la segona major badia, en extensió del litoral brasiler, amb una àrea d'aproximadament 380 km².
Les profunditats mitjanes a la badia són de 3 metres en l'àrea del fons, 8,3 metres a l'altura del Pont Rio-Niterói i de 17 metres en el canal d'entrada de la barra.A l'àrea del fons, on desenboquen la major part dels rius, l'acumulació de sediments constitueix manglars, envoltats per la vegetació pròpia de la Mata Atlàntica.

## Illes a la badia

* Ilha d'Água
* Ilha da Boa Viagem
* Ilha da Conceição
* Ilha da Laje
* Ilha das Cobras
* Ilha das Enxadas
* Ilha das Flores (ilhas do Engenho, Ananases, Mexinguira i Carvalho)
* Ilha do Brocoió
* Ilha de Mocanguê
* Ilha de Paquetá
* Ilha de Villegagnon
* Ilha do Bom Jesus da Coluna
* Ilha do Boqueirão
* Ilha do Governador
* Ilha do Rijo
* Ilha do Pinheiro
* Ilha do Sol
* Ilha Fiscal
# Bambylor

Bambylor (en francès: communauté rurale de Bambylor) és un municipi del Senegal, situat al departament de Rufisque a la regió de Dakar. El municipi, que es troba a una trentena de quilòmetres de la ciutat de Dakar, compta amb una població de 3.050 habitants.
Des del 1997 que el municipi està agermanat amb la ciutat de Manresa (el Bages, Catalunya). La relació de Bambylor amb Manresa va començar el 1989, quan l'Associació d'Amics de la Unesco de Manresa va organitzar un camp de treball per ajudar a la repoblació forestal d'aquesta població. L'experiència va ser molt positiva i els contactes no van cessar. La creació del Consell de Solidaritat l'any 1995, per part de l'Ajuntament de Manresa, va enfortir encara més els llaços entre els dos pobles després de l'agermanament entre Manresa i Bambylor l'any 1997. A Manresa hi ha un carrer amb el nom de Bambylor.

## Agermanaments

* Manresa, Bages, Catalunya

## Referències

* ↑ «Décret no 2011-427 du 29 mars 2011 portant création de communes et de communautés rurales dans le Département de Rufisque, Région de Dakar» (en francès). Journal officiel de la République du Sénégal. Arxivat de l'original el 26 de març 2018. [Consulta: 2 juny 2016].
* ↑ «15 anys de solidaritat amb Senegal». La Xarxa. [Consulta: 2 juny 2016].
* ↑ «Carrer de Bambylor». Google Maps. [Consulta: 2 juny 2016].
# Bambú negre

El bambú negre (Phyllostacys nigra) és un bambú de la família de les poàcies, ordre Poales, subclasse Liliidae, classe Liliopsida, divisió Magnoliophyta.

## Descripció

Atenyen una altitud fins a cinc-set metres i un diàmetre fins a quatre centímetres, creixen en grups que obtenen el seu color negre després de dues o tres estacions. Les fulles oblongues lanceolades mesuren de quatre a tretze centímetres. S'han desenvolupat nombrosos cultivars per ús horticultural.
A la Xina i altres països on va ser introduït s'utilitza com a fusta i per fer instruments de música. Va ser introduït a Europa vers 1823.

## Referències

* ↑ Pitarch Garcia, Ricard. «Phyllostachys nigra». A: Guia de la flora ornamental de la Universitat Jaume I. Castelló de la Plana: Universitat Jaume I, 2002, p. 532. ISBN 9788480219457.
* ↑ Crouzet, Simon; Colin, Olivier. Bambus (en alemany). Österreichischer Agrarverlag, 2003, p. 62. ISBN 3-7040-1952-6.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Bambú negre
# Bambú (desambiguació)

«Bambú» té aquests significats:
* Botànica: Planta de canyes de la família de les poàcies; tronc d'aquestes plantes. Vegeu Bambú.
** Bambú de Ceilan (Dendrocalamus giganteus)
** Bambú groc (Phyllostachys aurea)
** Bambú negre (Phyllostachys nigra)
** Bambú de Tonkin (Pseudosasa amabilis)
** Bambú fletxa (Pseudosasa japònica)
** Bambú de ferro (Himalayacalamus strictus)
** Bambú columna (Semiarundinaria fastuosa)
** Bambú tortuga (Phyllostachys pubescens var. Heterocicla o Kikko)
* Cinema: pel·lícula de José Luis Sáenz de Heredia de 1945, on hi actua Fernando Fernán Gómez. Vegeu bambú (pel·lícula).
* Comerç: marca de paper de fumar de Papeleras Reunidas s.a., amb fàbrica a Alcoi apreciat en col·leccionisme. Vegeu Bambú (paper).
* Literatura: segell de l'Editorial Casals. Vegeu Editorial Bambú.
* Música: tema de Miguel Bosé de l'àlbum Lo mejor de Bosé.
Viccionari
# Bambú de Ceilan

El bambú de Ceilan o Drendrocalamus giganteus és una espècie de bambús de la subtribu de les bambusines de la família de les poàcies, ordre Poales, subclasse Liliidae, classe Liliopsida, divisió Magnoliophyta.
Són bambús gegants amb canyes de fins a 30 cm de diàmetre i fins a 40 metres d'alçada, de clima tropical, originaris d'Àsia i d'Àfrica.

## Referències

* ↑ «Bambú de Ceilan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Passabarrancs bidentat

El passabarrancs bidentat (Cordulegaster bidentata) és una espècie d'odonat anisòpter de la família dels cordulegàstrids. Es tracta d'un endemisme europeu. És la Cordulegaster més petita d'Europa (exceptuant Turquia).

## Distribució

Habita al centre i sud d'Europa. A la península Ibèrica només està present als Pirineus i àrees adjacents. Es tracta d'una espècie més localitzada que Cordulegaster boltonii, l'altra espècie del gènere present als Països Catalans.

## Hàbitat

Les nimfes habiten en fonts i cursos alts de rius, llocs amagats i difícils de trobar, preferentment en deus de tova i petits rierols calcaris.

## Període de vol

Els adults es poden trobar des de mitjans de maig fins a finals d'agost.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 8 novembre 2021].
* 1 2 3 4 «Cordulegaster bidentata» (en anglès). IUCN Red List. Dow, R.A. 2010. [Consulta: 1r setembre 2015].
* 1 2 3 Dijsktra, Klaas-Douwe B.; Lewington, Richard. Guía de campo de las libélulas de España y de Europa (en castellà). Omega, 2014. ISBN 978-84-282-1602-9.
# Bagrat I d'Abkhàzia

Bagrat I d'Abkhàzia (en georgià: ბაგრატ I; mort vers 894) fou un rei d'Abkhàzia de la dinastia d'Antxabadze de 882 al 894 (o 887 a 899 segons Toumanoff).
Bagrat II era el segon fill del rei Demetri II d'Abkhàzia. Després que l'usurpador Joan Xavliani es va apoderar del tron en casar-se amb la vídua de Jordi I d'Abkhàzia, es va enviar l'orde de tirar-lo al mar però es va poder salvar i va fugir a Constantinoble on va restar fins al 882 o 887 quan va retornar amb el suport d'un contingent de forces romanes d'Orient amb el qual va derrotar i matar Adarnases Xavliani, fill i successor de Joan. Llavors es va casar amb la vídua, que era una princesa bagràtida, filla de Guaram V de Taoklardjètia, príncep de Javakètia i Samtskhé.
Pel seu matrimoni Bagrat va intentar tenir influència a Taoklardjètia i va donar suport al seu cunyat Narsès d'Ibèria i de Samtskhé que intentava agafar el poder i havia matat David I d'Ibèria i havia posat al tron Gurguèn d'Ibèria, net d'Aixot. Però el jove fill de David, Adarnases IV d'Ibèria (881-923), va decidir venjar-se i, a aquest efecte, es va aliar amb el rei armeni Aixot el Gran per declarar la guerra a Narsès, que pel seu costat comptava amb l'aliança de l'Imperi Romà d'Orient i d'Abkhàzia. Ràpidament Adarnases va aconseguir ser el vencedor i Narsès va haver de refugiar-se a l'Imperi Romà d'Orient. El 887, Abkhàzia va atacar al seu torn Armènia amb suport d'una gran flota romana d'Orient procedent de Constantinoble, però va ser rebutjat de nou a Aspindza i Narsès va ser finalment assassinat el 888.
Del seu matrimoni va tenir una filla casada amb Musxel (+924) fill del rei Sembat I d'Armènia, i un fill, Constantí III d'Abkhàzia, que el va succeir.

## Notes

* ↑ tercer fill d'Aixot I d'Ibèria

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Roma, 1990
* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie.
* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.