OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acacia lasiocarpa

Acacia lasiocarpa és una espècie de planta arbustiva que pertany a la subfamília Mimosaceae dins de la família de les lleguminoses.

## Descripció
### Port

És una espècie molt variable que pot presentar des d'un port dens, fins a un port de tipus arbust baix d'uns 15 cm (en llocs exposats) a 1 m d'alçada en zones de rases protegides.

### Fulles

Les fulles són bipinnades, comprenen entre 2-6 fullets amb els marges enrotllats altament distintives (un distintiu característic dels moisès espinoses estretament relacionats, Acacia pulchella). Les tiges són peludes i cada fulla té dues espines prominents.

### Flors i fruit

És una acàcia amb inflorescències globuloses. Els seus glomèruls fan 12 mm de diàmetre amb les flors grogues i molt perfumades. Floreix de febrer a març. La beina de la llavor és de fins a 10 cm de llarg amb marges engruixits. Cada beina produeix 10 o més llavors de color negre amb un aril distintiu (cos d'aliment) que es va pensar que els és útil per atreure agents de dispersió de les llavors. Els fruits són llegums cilíndrics d'uns 7 cm de llargada. Les llavors són brunes d'uns 7 mm de llarg.

## Referències

* ↑ «Acacia lasiocarpa a EOL» (en anglès). [Consulta: 1r juliol 2015].
* ↑ «Acacia lasiocarpa a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ Juan-Alberto Rodriguez Pérez, Flore exotique dans les îles Canaries, Editorial Everest, 1990 ISBN 84-241-4668-9
* ↑ «Acacia lasiocarpa var. lasiocarpa» (en anglès). Cambridge Coast Care.
# Acacia koa

Acàcia koa és una espècie d'arbre pertanyent a la família de les lleguminoses. És un endemisme de les illes Hawaii, on és el segon arbre més comú.

## Descripció

És un gran arbre, que en general arriba a una alçada de 15–25 metres amb una circumferència de 6 metres de longitud, i una extensió de 38 metres. És un dels arbres de més ràpid creixement de Hawaii, capaç d'arribar als 9 m en cinc anys. Les fulles són compostes amb 12-24 parells de folíols. Les flors són de color groc pàl·lid en rams esfèrics.

## Taxonomia

Acàcia koa va ser descrita pel botànic Asa Gray i publicat en el United States Exploring Expedition 1: 480–481, l'any 1854.

### Etimologia

Acàcia: nom genèric derivat del grec ακακία (akakia), que va ser atorgat pel botànic grec Pedanius Dioscorides (A.C. 90-40) per a l'arbre medicinal A. nilotica en el seu llibre De Matèria Medica. El nom deriva de la paraula grega, ακις (akis, espines).
koa: epítet pres de la llengua hawaiana, koa que significa "valent, audaç, valenta, o un guerrer".

### Acàcia heterophylla var. latifolia Benth.

* Acàcia kauaiensis Hillebr.
* Acàcia koa var. latifolia (Benth.) H. St. John
* Acàcia koa var. waianaeensis H. St. John
* Racosperma kauaiense (Hillebr.) Pedley
* Racosperma koa (A. Gray) Pedley

## Referències

* 1 2 «Acacia koa A. Gray». Germplasm Resources Information Network, 30-04-2007. Arxivat de l'original el 19 d'agost de 2009. [Consulta: 3 maig 2010].
* ↑ Idol, Travis. «Environmental Controls Over Acacia koa Productivity». Travis Idol's Research Page. University of Hawaiʻi at Mānoa, 16-04-2008. [Consulta: 31 gener 2009].
* ↑ Kepler, Angela Kay. Hawaiian Heritage Plants. University of Hawaii Press, 1998, p. 106. ISBN 9780824819941.
* ↑ Acacia koa en Trópicos
* ↑ «Acacia nilotica (acacia)». Plants & Fungi. Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 12 de gener de 2010. [Consulta: 28 gener 2010].
* ↑ Quattrocchi, Umberto. CRC World Dictionary of Plant Names. 1 A-C. CRC Press, 2000, p. 6. ISBN 978-0-8493-2675-2.
* ↑ Kepler, Angela Kay. Hawaiian Heritage Plants. University of Hawaii Press, 1998, p. 106. ISBN 978-0-8248-1994-1.
* ↑ Acacia koa en PlantList

## Bibliografia

* Bailey, L. H. & I. Z. Bailey. 1976. Hortus Third i–xiv, 1–1290. MacMillan, New York.
* Molina Rosito, A. 1975. Enumeració de les plantes d'Hondures. Ceiba 19(1): 1–118.
* Rico-Arce, M. d. L. 2007. A Checklist and Synopsis of American Species of Acàcia (Leguminosae: Mimosoideae). 207 pàg.
# Al-Mayurqí

Abu l-Hasan Ali ibn Ahmad ibn Abd al-Aziz ibn Tunayz conegut per la nisba al-Mayurqí fou un gramàtic mallorquí i lector de l'Alcorà. Va recollir hadits a Damasc i Bàssora i va viatjar a Oman i al país dels zanjs (Àfrica) abans de tornar a Bàssora on va morir el 1082. Yaqut al-Hamawi n'esmenta alguns versos i també ho fa al-Suyuti, i alguns més es conserven en manuscrit a la biblioteca de l'Escorial.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VI, 919.
# Al-Andalus (revista)

Al-Andalus: revista de las Escuelas de Estudios Árabes de Madrid y Granada fou una publicació periòdica que va existir entre els anys 1933 i 1978, relacionada amb els estudis àrabs, com a òrgan oficial de l'arabisme, editada des de les Escoles d'Estudis Àrabs de Madrid i Granada, vinculades al CSIC.
La revista, apareguda en 1933, durant la Segona República Espanyola, perllongaria la seva publicació fins al 1978, de forma ininterrompuda, exceptuant els anys 1933 i 1938, durant la Guerra Civil Espanyola. En un primer moment, fou dirigida conjuntament per Miguel Asín Palacios i Emilio García Gómez, directors al seu torn l'un de l'Escola d'Estudis Àrabs de Madrid i l'altre de la de Granada. Al decés del primer, el 1944, Emilio García Gómez passà a fer-se càrrec de la seva direcció fins a la desaparició de la revista, el 1978. La seva successora va ser la revista Al-Qantara: Revista de estudios árabes.

## Referències

* 1 2 Martínez Enamorado, Virgilio; Díaz-Andreu García, Margarita (coord.); Mora, Gloria (coord.); Jordi Cortadella, Jordi (coord.). «Al-Andalus». A: Diccionario histórico de la arqueología en España: (siglos XV-XX). Marcial Pons Historia, 2009, p. 69. ISBN 978-84-96467-45-3 [Consulta: 3 març 2019].
* ↑ Gracia Mechbal, Mariam. «Instituciones científicas durante el Protectorado: la Escuela de Estudios Árabes (CSIC)». A: E. Bengochea Tirado, E. Monzón Pertejo y D. G. Pérez Sarmiento (eds.). Relaciones en conflicto. Nuevas perspectivas sobre relaciones internacionales desde la Historia.España-Marruecos: pasado, presente y futuro de las relaciones bilaterales, 2015, p. 75-81. ISBN 978-84-606-5873-3.
* ↑ Viguera, María Jesús. «Al-Andalus y España. Sobre el esencialismo de los Beni Codera}». A: Manuela Marín (ed.). Al-Andalus/España: historiografías en contraste: siglos XVII-XXI. Casa de Velázquez, 2009, p. 67-81. ISBN 978-84-96820-24-1.
# Accident aeri a l'Illa de Java de 2009

Un avió de la Força Aèria d'Indonèsia C-130 Hercules amb 112 persones (98 passatgers i 14 tripulants) es va estavellar al voltant de les 6:30 hora local (23:30 h. UTC) el 20 de maig de 2009, mentre volava sobre Jakarta a l'est de l'Illa de Java a Indonèsia. Almenys 70 persones foren enviades a un hospital local.
L'accident va tenir un recompte inicial de 98 morts que posteriorment augmentà fins a 101. Almenys dues defuncions van ser de residents dels habitatges on es va estavellar l'aparell.
L'avió (un Lockheed L-100-30 (P) Hercules, amb registre A-1325) circulà de forma aparentment normal i transportava personal militar i els seus familiars de Jakarta a una base militar a l'est de Java. L'avió, en el moment d'aterrar a la Base de la Força Aèria Iswahyudi, es va estavellar a 5,5 km. al nord-oest de l'extrem nord de la pista d'aterratge.

## Referències

* ↑ McDonald, Mark. «Crash in Indonèsia Kills Dozens», 'The New York Times', 2009-05-20
* 1 2 «Indonèsia military plane crashes, 57 reported dead», Agence France-Presse, Google News, 2009-05-20
* ↑ EFE «Sobe para 101 número de mortos em acidente aéreo na Indonésia». globo.com. EFE, 22-05-2020 [Consulta: 20 setembre 2020].
* ↑ AFP «Indonesia plane crash kills 78: air force» (en anglès). hostednews.com. AFP [Consulta: 20 setembre 2020].
* ↑ «Indonèsia air crash kills scores», BBC, 2009-05-20

## Enllaços externs

* Fotografies de l'accident
# Albucil·la

Albucil·la (en llatí Albucilla) va ser una dama romana, casada amb Satri Segon (Satrius Secundus), i que va tenir gran nombre d'amants.
Va ser acusada, cap al final del regnat de Tiberi, de traïció a l'emperador (impietatis in principem) juntament amb Gneu Domici Aenobarb, Vibi Mars i Lluci Arrunti el jove.
Va intentar suïcidar-se però no se'n va sortir i el senat va ordenar tancar-la a la presó.

## Referències

* ↑ Kienast, Dietmar (Neu-Esting) «Albucilla» (en anglès). Brill's New Pauly, 01-10-2006.
* ↑ Tàcit. Annales. VI.47,48
# Aldrià

Aldrià, Audren en gal, (vers 430 - 464) fou un cap llegendari dels bretons d'Armòrica, considerat com el primer comte de Cornualla. Apareix com a fill de Salomó d'Armòrica. En gal se l'esmenta com Audren ap Selyfan, que vol dir fill de Salomó. Era fill de Salomó d'Armòrica i de Flàvia ferch Patricius Flavius (i sigui Flàvia filla del patrici Flavius. Algunes vegades se l'esmenta com a Daniel de Cornualla. Es va aixecar en revolta contra els romans als que va expulsar de Nantes, Guérande, Saint-Malo i Léon, i va arribar fins a l'Orleanesat. Es va casar amb una princesa irlandesa i se li assignen com a fills:
* Eric de Cornualla,
* Jutherd de Cornualla, comte de Rennes,
* Gania que es suposa que fou l'esposa de Chlodió de Thérouanne, fill del rei de Thérouanne,
* Maxenti o Maxenci, comte de Cornualla,
* Budic II de Cornualla anomenat Llydaw (que voldria dir Bretanya Armoricana en gal).

## Referències

* ↑ Malmesbury, Guillem de. Historia Regum Britanniae (en llatí), 1120, p. 357-358.
# Adolfo Navarrete y de Alcázar

Adolfo Navarrete de Alcázar (L'Havana, març de 1861 – Madrid, 1925) fou un polític i militar espanyol, fill del comandant Adolfo Navarrete Escudero.
Fou un militar i mariner format a Nàpols, que entre 1893 i 1898 va fer diversos estudis a la costa mediterrània i Illes Balears de les espècies marítimes autòctones amb la Lliga Marítima Espanyola.
Gràcies al seu prestigi com a cap de l'Armada fou elegit diputat per la circumscripció de Tortosa a les eleccions generals espanyoles de 1907 dins les llistes del Partit Conservador.

## Obres

* Manual de Zootalasografia (1896)
* Manual de Ictiología (1898)

## Referències

* ↑ Las investigaciones biológicopesqueras de Joaquín de Borja en el mar catalán (1891-1924) y el pontón oceanográfico Cocodrilo de Juan Pérez-Rubín Feigl
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Luis de Alarcón-Ocaña

Luis de Alarcón-Ocaña y Soria (Madrid, ss. XVI-XVII) va ser un noble i polític castellà, I senyor de Pozuelo de Alarcón i servidor dels reis Felip II, III i IV com a membre del Consell d'Hisenda.
Fill de Gabriel de Alarcón i María de Soria, va néixer i va ser veí de la vila de Madrid. Va educar-se a la Universitat de Valladolid, va ser-ne col·legial de Santa Cruz. Va servir a tres monarques de la casa d'Àustria, va iniciar la seva tasca amb el rei Felip II, i va continuar a la cort amb els seus fill i net Felip III i IV. Sempre lligat al Consell d'Hisenda i al Tribunal de Comptadoria Major, a més d'exercir de comptador major de les tres ordes militars de Sant Jaume, Calatrava i Alcántara. Altrament va ser alcalde de la Germandat dels Cavallers Hijosdalgo de Madrid. Va ser també comptador de l'emperadriu Maria d'Àustria, la qual va donar-li la seva total confiança quan el va nomenar un dels seus testamentaris i l'encàrrec i execució del seu testament; també va servir a l'arxiduc Albert d'Àustria encarregat de la seva correspondència i de grans negocis que tenia a Espanya fins a la seva mort, així com a les infantes Isabel Clara Eugènia i Margarida, que, segons Manuel Faria, li van confiar els seus majors secrets i el van afavorir amb nombrosos honors.
Va casar-se amb Antonia de Céspedes, natural de Madrid, resident al costat del convent de San Felipe el Real. Va tenir la següent descendència: Gabriel, cavaller de l'orde de Sant Jaume i secretari de cambra de Felip IV, i Francisco Antonio, també cavaller de Sant Jaume i estudiós de la Universitat de Salamanca, a més d'exercir nombrosos càrrecs públics.

## Referències

* 1 2 Suárez de Alarcón, Antonio. Relaciones genealógicas de la casa de los Marqueses de Trocifal... (en castellà). Madrid: Diego Díaz de la Carrera, 1656, p. 268-269.
* 1 2 3 Álvarez y Baena, José. Hijos de Madrid... diccionario histórico (en castellà). Tom III. Madrid: Oficina de Benito Cano, 1790, p. 403-404.
* 1 2 3 4 Faria y Sousa, Manuel de. Nobiliario del conde de Barcelos Don Pedro (en castellà). Madrid: Alonso de Paredes, 1646.
# Pierre Pibarot

Pierre Pibarot (23 de juliol de 1916 - 26 de novembre de 1981) fou un futbolista francès.
Fou jugador i entrenador a l'Olympique Alès. Destacà com a entrenador. Dirigí entre d'altres el RCF Paris. Dirigí l'equip francès a la Copa del Món de 1954.

## Referències

* ↑ «Stade Pierre Pibarot (Alès)». France.stades.free.fr. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2011. [Consulta: 28 abril 2011].
* ↑ Arxivat 13-10-2007 a Wayback Machine.
* ↑ «de beste bron van informatie over excelsior. Deze website is te koop!». excelsior.be. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2012. [Consulta: 28 abril 2011].
* ↑ «France – Trainers of First and Second Division Clubs». Rsssf.com. [Consulta: 28 abril 2011].
# Marta Canosa Ferrer

Marta Canosa Ferrer (Barcelona, 1941) és una exjugadora d'handbol catalana.
Jugadora en la posició d'extrem dret, es formà a l'Escola de Pèrits de la Universitat de Barcelona. Debutà a la Primera Divisió femenina amb el Picadero Jockey Club, amb el qual guanyà cinc títols de lliga durant la dècada del 1960. Fou escollida millor jugadora del torneig la temporada 1967-68. Fou internacional amb la selecció espanyola en quatre ocasions i formà part de l'equip que disputà el primer partit internacional el novembre de 1967, on hi anotà cinc gols.

## Palmarès

* 5 Lligues espanyoles d'handbol femenina: 1963-64, 1964-65, 1965-66, 1966-67, 1969-70
* 1 Millor jugadora de la Lliga espanyola d'handbol: 1967-68

## Referències

* ↑ «Marta Canosa Ferrer». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Romano, Javier. «La selección femenina de balonmano, medio siglo guerreando» (en castellà). Marca, 02-12-2017. [Consulta: 26 juny 2022].
# Pinus edulis

Pinus edulis és una espècie de conífera de la família Pinaceae nadiua del sud-oest dels Estats Units i del nord de Mèxic. Es classifica de vegades com a Pinus cembroides varietat edulis. És l'arbre oficial de l'estat de Nou Mèxic (Estats Units).

## Característiques

El tronc assoleix unes dimensions màximes de 6 metres d'altura i 20 cm de diàmetre. L'escorça oscil·la entre el gris i el marró vermellós, és rugosa i es divideix en plaques.
Les fulles són acícules d'entre 4 i 8 cm de longitud, en grups de 2 unitats. Produeix pinyes de 6 cm de llarg que contenen llavors comestibles.

## Distribució

Se'ls troba principalment als estats d'Arizona, Utah, Colorado i Nou Mèxic. Creix en els pendents situats entre els 1.200 i 2.400 metres d'altitud. Sovint s'associa amb Juniperus osteosperma, formant un tipus de bosc característic.

## Referències

* ↑ Gymnosperm Database: Pinus edulis (anglès)
* ↑ A.Lopez Lillo, J.M. Sánchez de Lorenzo Cáceres: Árboles en España, manual de identificación, 1998, Isbn 84-7114-957-5. Consultat el 25-11-2010 (castellà)
* ↑ Flora of North America: Pinus edulis. Consultat el 25-11-2010 (anglès)
* ↑ Us Forest Service: Pinus edulis (anglès)
# As (diari)

El diari AS és una publicació esportiva de tirada diària. S'edita des de Madrid, en castellà, i es distribueix a tot Espanya.
El seu director actual és Alfredo Relaño. L'empresa va ser comprada el 1996 pel Grup PRISA. Principalment dona cobertura de les notícies del món del futbol, en especial aquelles relacionades amb el Reial Madrid Club de Futbol. El 2017 es va fusionar amb MeriStation per millorar les dades d'audiència i així tenir més ingressos per publicitat. En aquell moment tenia 1,8 milions d'usuaris,

## Referències

* ↑ «El diario 'AS' ultima la fusión con Meristation para sumarse unos 1,5 millones de usuarios» (en castellà). PR Noticias, 28-04-2017. [Consulta: 20 desembre 2020].
Viccionari
# Vincenzo Giummarra

Vincenzo Giummarra (Ragusa, 9 de maig de 1923) és un polític sicilià. Ha estat assistent de Dret Penal Processal a la Universitat de Catània. Membre de la Democràcia Cristiana Italiana, fou conseller i assessor municipal de Ragusa i secretari provincial de la DCI de 1952 a 1955, quan fou nomenat secretari regional. Fou elegit diputat a l'Assemblea Regional Siciliana a les eleccions regionals de Sicília de 1955, 1959, 1963 i 1967 i 1971 pel col·legi de Ragusa. El 1963 fou nomenat vicepresident de l'Assemblea Regional i president regional d'11 d'agost a 27 de setembre de 1967, i novament de 22 de desembre de 1972 a 26 de març de 1974.
El 1976 renuncià a presentar-se un altre cop i fou nomenat president de la Caixa Central d'Estalvis de les Províncies Sicilianes. També fou escollit eurodiputat per la DCI (Partit Popular Europeu) a les eleccions europees de 1979 i 1984. Va ser president de la Delegació per a les Relacions amb els països d'Àsia meridional (1987-1989), vicepresident de la Delegació per les Relacions amb els Estats Units (1987-1989), i membre de la Comissió de Relacions Econòmiques Exteriors i de la Comissió de Política Regional i Ordenació del Territori del Parlament Europeu (1982-1989).

## Enllaços externs

* Fitxa del Parlament europeu
| Precedit per: Francesco Coniglio | Presidents de Sicília 1967 | Succeït per: Vincenzo Carollo |
| Precedit per: Mario Fasino | Presidents de Sicília 1972 - 1974 | Succeït per: Angelo Bonfiglio |
# Wagner

«Wagner» té aquests significats:
* Biografies:
** Cosima Wagner (Bellagio, 1837 - Bayreuth), filla de Franz Liszt i segona muller de Richard Wagner
** Franz Wagner (Imperi Austrohongarès, 1911 - Viena, 1974), futbolista austríac
** Hans Wagner (Riedlingen, ~1456 - Hergiswald, Suïssa, 1516), llec cartoixà, eremita venerat com a beat a l'església catòlica
** Heinrich Leopold Wagner (Estrasburg, 1747 - ~1779, Frankfurt am Main), escriptor alemany del Sturm und Drang
** Jean Wagner (Colmar, 1894 - Mulhouse, 1956), polític alsacià
** Joanna Wagner (1823 - 1894), cantant d'òpera alemanya
** Hans Wagner-Schönkirch (Schönkirchen, 1872 -1940), compositor austríac
** Johann Andreas Wagner (1797 – 1861) paleontòleg, zoòleg i arqueòleg alemany
** Jorge Wagner Goés Conceição o Jorge Wagner (1978, Feira de Santana), futbolista
** Josef Wagner (Zuric, 1916 - Bad Ragaz, 2003), ciclista suís
** Julius Wagner-Jauregg (Wels, 1857 - Viena, 1940), neuròleg, psiquiatre i professor universitari austríac
** Karl Jakob Wagner (Darmstadt, 1772 - 1825), compositor i tocador de corn alemany
** Katrin Wagner (Brandenburg an der Havel, Alemanya Occidental, 1977), piragüista alemanya
** Maud Wagner (comtat de Lyon, Kansas, 1877 – Lawton, Oklahoma, 1961), la primera dona tatuadora coneguda als Estats Units
** Max Leopold Wagner (Múnic, 1880 - Washington, 1962), lingüista dedicat a l'estudi de la llengua sarda
** Otto Wagner (Penzing, 1841 - Viena, 1918), arquitecte austríac
** Richard Wagner (Leipzig, 1813 – Venècia, 1883), brillant compositor d'òpera, director d'orquestra i teòric musical alemany
** Robert Wagner, diversos personatges
** Sandro Wagner (1987, Múnic), futbolista alemany
** Siegfried Wagner (Triebschen, Suïssa, 1869 - Bayreuth, Alemanya, 1930), director d'orquestra i compositor
** Theodor Wagner (1927), futbolista austríac
** Walter Wagner (notari) (? - 1945), notari que va casar Adolf Hitler amb Eva Braun al búnquer l'abril de 1945
** Warren H. Wagner (Washington D.C., 1920 − 2000), botànic estatunidenc
** Wieland Wagner (1917 – 1966), director d'escena operístic
** Wolfgang Wagner (Wahnfried, 1919 – 2010), director d'òpera alemany
** Francisco Sosa Wagner (Alhucemas, Protectorat espanyol al Marroc, 1946), jurista, catedràtic i escriptor espanyol
* Miscel·lània:
** Wagner (Dakota del Sud), població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud
** Societat Wagner, entitat fundada el 1870 i dedicada a la finalitat de fer conèixer l'obra musical de Richard Wagner
** Ratpenat de sacs alars de Wagner (Cormura brevirostris)
** Ratpenat de bigotis de Wagner (Pteronotus personatus)
** Grup Wagner, empresa militar privada russa
# Werner Delmes

Werner Delmes (Colònia, 28 de setembre de 1930 - Colònia, 13 de gener de 2022) va ser un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, fou setè en la mateixa competició.
Entre 1954 i 1962 va jugar 40 partits internacionals. A nivell de clubs va jugar al KTHC Stadion Rot-Weiss. Una vegada retirat va exercir d'entrenador de l'equip nacional, amb qui guanyà la medalla d'or als Jocs Olímpics de 1972 de Múnic.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Werner Delmes». [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «hockey.de». [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ Nationales Olympisches Komitee für Deutschland: München Kiel 1972. Die Olympiamannschaft der Bundesrepublik Deutschland. Frankfurt am Main 1972, Seite 9
# Werner Bischof

Werner Bischof (Zúric, 26 d'abril de 1916 - Trujillo, Perú, 16 de maig de 1954) va ser un fotògraf suís.
Va estudiar a l'Escola d'Arts Decoratives de Zuric (1932-1936), sent alumne de Hans Finsler, fotògraf de la Nova Objectivitat, el que el va portar a un estil meticulós i perfeccionista. Al sortir de l'Escola d'Arts, comença a treballar a Zuric, primer com a fotògraf independent i posteriorment a la revista Graphis. El 1942 va entrar com a fotògraf de moda a la revista Du, però després de la Segona Guerra Mundial va començar un viatge per Europa retratant els desastres creats per la contesa mundial.
El 1948 realitza un reportatge sobre els Jocs Olímpics d'Hivern a Sankt Moritz per la revista Life.
El 1949 es casa amb Rosellina, amb la que va tenir dos fills: Marc, nascut el 1950 i Daniel, nascut el 1954, nou dies després de la mort del seu pare. Marxen a Anglaterra, on col·labora amb els diaris Picture Post i Observer. Aquell mateix any va ingressar a l'Agència Magnum, convertint-se en reporter internacional, encara que va seguir amb el seu estil perfeccionista, caracteritzat per la composició de la llum i l'estructura formal de les seves instantànies.
El 1951 va realitzar un reportatge per a la revista Life a la província índia de Bihar, que va publicar amb el títol Fam a l'Índia, obtenint un gran èxit. En els següents anys va viatjar pel Japó i Corea, reflectint principalment els ambients de pobresa d'aquests països i, en especial, els nens. L'any següent es trasllada com a corresponsal de guerra a Indoxina per la revista Paris-Match. Posteriorment projecta un gran reportatge sobre Amèrica del Sud marxant amb la seva dona cap a Mèxic a finals de 1953.
L'any 1954 viatgen per Santiago de Xile i Panamà. La seva dona Rosellina, en avançat estat de gestació torna a Suissa i ell surt cap a Perú on perdria la vida en un accident de trànsit als Andes peruans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Photo Poche Werner Bischof (en castellà). París: Centre National de la Photographie, 1988.
* Bischof, M.; Magnaguagno, G.; Loetscher, H.: Werner Bischof, Bullfinch 1992; ISBN 0-8212-1817-4.
* Cookman, C.: Werner Bischof, Phaidon Press 2001; ISBN 0-7148-4041-6.
* Mafai, M.; Bischof, W.: After the War, Smithsonian Books 1997; ISBN 1-56098-721-9.
* du 9/1990: "Werner Bischof: Europa 1945 - 1950"; Tages-Anzeiger AG 1990

## Enllaços externs

* Werner Bischof a Magnum Photos
* Pàgina de Werner Bischof Arxivat 2015-02-24 a Wayback Machine.