OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell d'Allaman

El castell d'Allaman és un castell medieval, situat al poble d'Allaman, sobre una esplanada que domina la carretera de Ginebra a Lausana.

## Història

El castell va ser construït el 1253 pel comte de Vaud. Decidit de sotmetre Ginebra a la Savoia, aquest llança un setge sobre la ciutat, que és socorreguda pels seus aliats de Berna, els quals cremen i destrueixen parcialment el castell de camí cap a Ginebra.
Ja reconstruït, passa a ser propietat de Jean-Jacques de Sellon el 1839, que hi acull refugiats polítics francesos com Joseph Bonaparte, l'emperadriu Josefina de Beauharnais, Hugues-Bernard Maret, Franz Liszt o George Sand. El 1820, el castell és la seu de la nova Society of Peace, embrió de la Societat de Nacions i la posterior Organització de les Nacions Unides (ONU). Avui en dia, ha tornat a ser un castell privat.

## Enllaços externs

* El castell d'Allaman Arxivat 2019-06-10 a Wayback Machine. (francès)
# Cargolet alegre

El cargolet alegre (Pheugopedius felix) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues, matolls i sotabosc de les terres baixes de Mèxic, des del sud de Sonora, Sinaloa i oest de Durango i més cap al sud, Morelos, oest de Puebla i centre d'Oaxaca.

## Referències

* ↑ «Cargolet alegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Casa consistorial de Carinyena

La casa consistorial de Carinyena és un edifici d'estil renaixentista i barroc clasicista construït en l'edat moderna, declarat Bé Catalogat del Patrimoni Cultural Aragonés. Es troba a la localitat aragonesa de Carinyena i en ell es troba la seu de l'ajuntament.
L'actual edifici és producte de dues fases constructives, donat que al voltant de 1759 es va realitzar una important ampliació que va incloure transformacions a l'exterior i la remodelació de la distribució interior del primitiu edifici del segle xvi. A mitjan dècada dels anys 1980 es va promoure la restauració de l'edifici. Les reformes realitzades van alterar tan significativament la configuració original de l'espai interior, que va a ser la configuració de la façana d'obertura la que ha conservat els elements més característics de les dues fases constructives.
El primer volum es correspon amb la fase renaixentista; organitzat en tres plantes articulades mitjançant l'obertura de diversos buits, destaca l'obertura de la planta alta mitjançant una galeria d'arcs de mig punt doblegats. El volum davanter, corresponent a l'ampliació del segle xviii, s'adossa a l'anterior. Consta de dues plantes, la baixa articulada mitjançant un porticat de cinc arcs de mig punt doblegats que reposen en columnes toscanes i la planta superior amb galeria acristalada que repeteix l'esquema de la planta baixa doblegant el nombre d'arcs. Tots dos volums es van rematar amb potent ràfec de fusta volat sobre mènsules.

## Enllaços externs

* Este article és una obra derivada de la disposició relativa al procés de declaració o incoació d'un Bé d'interés cultural publicada en el Boletí Oficial d'Aragó número 124 del 18 d'octubre de 2002 (text), que està lliure de restriccions conegudes en virtud del dret d'autor de conformitat amb allò disposat en l'article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual Espanyola.
# Castell de Mersch

El castell de Mersch (en luxemburguès: Schlass Miersch; en francès: Château de Mersch), de Luxemburg és un dels castells pertanyents a la Vall dels Set Castells. Situat en el centre de Mersch, la seva història es remunta al segle xiii. El castell allotja les oficines administratives de l'ajuntament local.

## Història

El castell va ser construït al segle xiii per Teodoric, un cavaller al servei de la comtessa Ermesinda I de Luxemburg. Va ser capturat i cremat pels borgonyons. El 1574, Paul von der Veltz va transformar l'edifici en un castell de gust renaixentista. La torre de l'homenatge tenia grans finestres i la propietat estava envoltada per un mur de protecció amb set torres. Finalment els sostres voltats es van erigir sobre les cambres en la planta baixa i el primer pis. La sala dels Cavallers al segon pis té una magnífica xemeneia, les armes de 16 nobles adornen les parets. L'any 1603, el castell va ser destruït novament pels holandesos. Durant la Guerra dels Trenta Anys, el castell i el poble es van quedar en un estat lamentable. Tanmateix, al voltant de 1700, va ser novament reparat, aquesta vegada per Johann-Friedrich von Elter que va reconstruir la porta i va afegir el seu escut d'armes, uns anys més tard també va restaurar la capella, a l'altar hi ha les armes de l'hereva del castell, Charlotte von Elter.
La família Sonnenberg-Reinach va vendre el castell l'any 1898 a un home de negocis anomenat Schwartz-Hallinger. El 1930, els treballs de restauració es va portar a terme pel propietari M. Uhres. El 1938, un alberg juvenil es troba a un nou edifici adjacent al castell. Des de 1957, el municipi va adquirir l'edifici, però el va vendre a l'Estat de Luxemburg el 1960. Com a resultat d'un acord d'intercanvi, finalment l'ajuntament va recuperar la propietat el 1988 i va portar a terme un treball substancial de renovació per a les necessitats dels serveis administratius que ara ocupen l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Le château de Mersch» (en francès). Association des Châteaux luxembourgeois. Arxivat de l'original el 2020-08-10. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Mersch Castle» (PDF). Commune de Mersch. Arxivat de l'original el 2018-05-08. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg
# Castell de la Glorieta

El Castell de la Glorieta és un edifici de Farrera (Pallars Sobirà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les restes del castell de Glorieta de Montesclado estan situades en un turó per sobre el poble. Es veuen des de la carretera però no permeten distingir cap dependència. Resta del castell tan sols l'espai rectangular dels murs de pedra pissarrosa d'un gruix considerable, cobert per una volta lleugerament apuntada. Actualment, tanca l'àmbit pel nord-est un mur mig enrunat, menys gruixut i d'aparell diferent, en el què s'obre una porta amb dintell de fusta. És evident que es tracta d'una reforma molt posterior a la resta de la construcció.

## Història

Aquest castell no apareix documentat fins a l'any 1290 en què pertanyia a la família Bellera. Fou retingut, juntament amb d'altres fortificacions pel comte de Foix l'any 1298, en garantia d'un préstec efectuat a Blanca de Bellera. Posteriorment passà altre cop a mans del comte de Pallars. Sense saber com, al segle xvi estava sota el domini de la família Copons, seguint en la mateixa situació en el segle xviii. Així doncs, aquest castell no va formar part del vescomtat de Castellbó.

## Referències

* 1 2 «Castell de la Glorieta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Casa Gaietà Vila

Casa Gaietà Vila és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de tres façanes, cada una de les quals té composició pròpia, destacant, a totes elles, l'exuberància decorativa i cromàtica. La del nord té una tribuna i és la més pobra en decoració. La de l'est té balcons amb arcs conopials. La del sud té una tribuna amb balcons a sobre. Els acabats de la casa imiten els castells medievals amb diferents elements. Tota ella està molt decorada, tant amb motius vegetals com amb ceràmica vidriada. Edifici d'habitatges i baixos comercials recentment restaurats, a la planta baixa trobem la llibreria "El Drac".

## Referències

* ↑ «Casa Gaietà Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Casa Gainés (Gelida)

La Casa Gaynés és una obra noucentista de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa aïllada amb jardí al voltant, d'estil noucentista. Fa cantonada amb el carrer de la Font-freda. Consta de planta baixa i un pis. La coberta és de teula àrab. Són elements remarcables d'aquesta construcció les escalinates d'accés i les balustrades de les terrasses, així com la riquesa de volums i de formes en unes dimensions reduïdes. L'obra es troba en un context de torres d'estiueig.

## Referències

* ↑ «Casa Gainés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Casa a la plaça Major (la Pobleta de Bellveí)

La Casa a la plaça Major és una casa de la Pobleta de Bellveí, al municipi de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge a la cantonada del carrer major amb la plaça major.
Edifici de tres plantes amb la teulada sobrealçada modernament. El ràfec acabava amb un fris en esgrafiat. La façana conté balcons amb baranes de ferro forjat amb motius geomètrics i mènsules amb motius eclèctics. Els balcons del primer pis situats a la façana del carrer major, sobre el portal d'accés, tenen unes mènsules policromades amb bustos de figures femenines.

## Referències

* 1 2 «Casa a la plaça Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Cerezo de Abajo

Cerezo de Abajo és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 184 | 197 | 175 | 186 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Ceret Esportiu

El Ceret Esportiu, en francès Céret sportif, és un club de rugbi a XV amb seu a Ceret, a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord, fundat el 1915. La temporada 2023-2024 juga a la categoria Fédérale 1.
Hi ha hagut diversos clubs a Ceret entre ells:
* COC - Club olympique Céret
* RCC - Racing club cérétan
* USC - Union sportive cérétane
* SCOC - Sporting club olympique cérétan
* CS - Céret sportif
* JSC - Jeunesse sportive cérétane
El club actual data de la fusió entre el Ceret Esportiu i la Unió Esportiva Ceretana el febrer de 1941.
L'estadi Louis Fondecave es troba a l'avinguda d'Espagne, davant del Lycée Déodat de Séverac. Va ser tancat a principis de setembre de 2021 per les obres de remodelació de les tribunes i es va reobrir al públic l'octubre següent, un cop desmuntades les cobertes de les tribunes.

## Jugadors emblemàtics

* Thomas Aniès (2009-)
* Franck Azéma (2001-2002)
* Jean Balastegui
* Tony Cortes
* Franck Poncet
* Jordi Selva
* Guillaume Vilaceca (2005-2007)

## Galeria d'imatges

* El Ceret Esportiu contra el SC Mazamet a l'estadi Louis-Fondecave de Ceret.
* Contra la Union athlétique gaillacoise en 2017.
* Contra la SA Mauléon en 2017.
* Contra la RO Grasse en 2017.
* Contra Villeurbanne en 2018.
* Contra Aubenas Vals en 2018.

## Referències

* ↑ «Fiche club : Céret». finalesrugby.com, 07-02-2013. Arxivat de l'original el 2015-09-27. [Consulta: 30 octubre 2023]..
* ↑ «Le Roussillon - 1er mars 1941». perpignan.fr. Arxivat de l'original el 2023-02-01. [Consulta: 30 octubre 2023]..
* ↑ M. C.W. «Céret : la non-conformité de l’auvent entraîne la fermeture des tribunes de Fondecave "pour trois saisons a minima"» (en francès). L'Indépendant, 09-09-2021.
* ↑ Jielka «Rugby à XV : Céret sportif, les supporters au rendez-vous» (en francès). L'Indépendant, 11-10-2021.
# Charles Loewner

Charles Loewner (txec: Karel Löwner) (Lány, 29 de maig de 1893 - Stanford, 8 de gener de 1968) va ser un matemàtic jueu txec emigrat als Estats Units.
Loewner va estudiar matemàtiques amb Georg Pick a la universitat Carolina de Praga en la qual va rebre el doctorat el 1917. De 1917 a 1922 va ser ajudant a la universitat tècnica alemanya de Praga, però el càrrec no li va semblar prou estimulant i el 1922 va marxar a Berlín on va ser professor de la universitat de Berlín fins al 1928. Els dos cursos següents va ser professor extraordinari a la universitat de Colònia i, des de 1930 fins a 1939, professor titular de la universitat Carolina de Praga, que va haver d'abandonar quan els nazis van ocupar Txecoslovàquia. Ja emigrat als Estats Units, de 1939 a 1944 va ser professor a la universitat de Louisville, de 1945 a 1951 professor de la universitat de Syracusa i des de 1951 fins a la seva jubilació el 1963, professor titular a la Universitat Stanford.
Loewner, que tenia un ampli coneixement de moltes branques de les matemàtiques, es va especialitzar en anàlisi complexa i geometria diferencial i, més específicament, en espais de Hilbert, dinàmica de fluids i aplicacions de l'àlgebra de Lie. És recordat, sobre tot, per haver fet el 1923 la primera aportació important en la solució de la conjectura de Bieberbach.

## Referències

* ↑ Finn, 2009, p. 58.
* ↑ Kemppainen, 2017, p. 43.

## Bibliografia

* Bečvářová, Martina; Netuka, Ivan. Karl Löwner and His Student Lipman Bers: Pre-war Prague Mathematicians (en anglès). European Mathematical Society Press, 2015. ISBN 9783037191446.
* Finn, Robert «Nachlass von Charles Loewner» (en alemany). Mitteilungen der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 17, Num. 1, 2009, pàg. 58. DOI: 10.1515/dmvm-2009-0024. ISSN: 0942-5977.
* Kemppainen, Antti. Schramm–Loewner Evolution (en anglès). Springer, 2017. ISBN 978-3-319-65327-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Charles Loewner» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Freudenthal, Hans. «Loewner, Charles (Karl)». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 20 juliol 2022]. (anglès)
* Muñoz García, Amelia. «El querido profesor Charles Loewner». Radio Sefarad. [Consulta: 20 juliol 2022]. (castellà)
# Castell de Monells

Castell de Monells és una construcció del municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura (Baix Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El Castell, amb l'anomenat barri del Castell, era un ample conjunt fortificat del qual resten algunes torres amb llenços de murs dels segles xiv i xv del castell pròpiament dit, a l'extrem meridional del poble, en queden també murs i una torre i edificacions refetes tardanament sobre vells elements dels segles xiii i XIV.

## Història

Durant el període medieval hi va haver diversos possessors del lloc de Monells, pel fet que el seu emplaçament en la frontera amb el comtat d'Empúries el feia un lloc cobejat. La primera notícia data del 1019, quan apareix esmentat Auger de Monells. Cal esmentar les figures de Guillem de Monells, bisbe de Girona en 1168-78 i del seu germà Ponç de Monells, que fou abat de Sant Joan de les Abadesses des del 1148 i bisbe de Tortosa el 1178. Al segle xiii figuren com a senyors de Monells els vescomtes de Bas; posteriorment, el castell passà per matrimoni al comtat d'Empúries. El 1302 com a conseqüència dels enfrontaments entre Ponç V i Jaume II, el castell fou confiscat i venut. El 1385 Pere el Cerimoniós va incorporar el lloc a la corona, i el 1420 Martí l'Humà el va vendre al llinatge Senesterra, que en tingué el domini fins al segle xvi. Vers la fi del segle xvii apareix novament documentat com a lloc reial. A partir d'aquell moment anà perdent importància a conseqüència de l'extinció progressiva del seu mercat enfront de la Bisbal de l'Empordà. Se sap que la capella de Santa Maria ja es trobava enrunada l'any 1733.

## Referències

* 1 2 «Castell de Monells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Castell de Monells». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Castell de Molina de Aragón

El castell de Molina de Aragón és una fortalesa situada al municipi de Molina de Aragón a la província castellanomanxega de Guadalajara. L'origen de dita fortalesa és l'alcàsser que els àrabs van aixecar sobre l'antic castro celtibèric de Mediolum entre els segles x i xi, que fou el centre del breu Emirat de Molina.
# Cecil (Wisconsin)

Cecil és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 466 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cecil tenia 466 habitants, 199 habitatges, i 148 famílies. La densitat de població era de 131,3 habitants per km².
Dels 199 habitatges en un 24,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,8% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 25,6% no eren unitats familiars. En el 22,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,7.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 22,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.958 $ i la renda mediana per família de 39.792 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.188 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 18.918 $. Aproximadament el 3,8% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cecil» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cecil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cinta de servei en l'Exèrcit

La cinta de servei en l'Exèrcit (anglès: Army service ribbon) és una condecoració de l'Exèrcit dels Estats Units creada el 10 d'abril de 1981. És atorgada a tots els membres de l'Exèrcit dels Estats Units (incloent la Reserva i la Guàrdia Nacional) que completen la instrucció inicial d'accés.
La instrucció inicial d'accés es defineix com qualsevol instrucció o curs d'instrucció completat immediatament després de l'ingrés a l'Exèrcit. Inclou la instrucció bàsics, el ROT i l'Acadèmia de Candidats a Oficial. Per a aquells membres que van completar la instrucció abans de 1981, la cinta es concedeix de manera retroactiva a tots aquells que encara estiguessin en servei el 1981. Per a aquells membres de servei que s'allisten a l'Exèrcit després de servir en una altra branca de servei (i a qui no es pot requerir la instrucció inicial d'accés), la cinta s'atorga en acomplir 4 mesos de servei actiu.
Només s'atorga un únic cop. Equival a la cinta d'instrucció de la Força Aèria. La Marina dels Estats Units i els Guardacostes no tenen cap distinció equivalent. La cinta està prohibit sobre tots els uniformes de servei naval; i els Marines tampoc no tenen cap equivalent, però reben la seva insígnia (l'àliga amb globus i àncora) en finalitzar la instrucció bàsica.
La cinta té 34,8mm d'amplada, i es compon de les següents franges verticals: 5mm en vermell, 4mm en taronja, 2,4mm en groc, 3,17 verd, blau marí al centre i viceversa. La multiplicitat de colors representa l'espectre sencer d'especialitats militars a què oficials i tropa poden accedir després de completar la instrucció inicial.
Com que és una cinta molt comuna, ha rebut noms com "Medalla de l'Infart i la Respiració" (Heartbeat and Respiration Medal), "cinta higiènica de l'Exèrcit" (Army Hygiene Ribbon) i "cinta de benvinguda a l'Exèrcit" (Welcome to the Army Ribbon). Pels seus colors ha rebut malnoms com el "cinta de l'orgull gai" (Gay Pride Ribbon).

## Enllaços externs

* Pàgina sobre les condecoracions del Pentàgon Arxivat 2008-03-08 a Wayback Machine.
# Ceann Ear

Ceann Ear és l'illa més gran de les illes Monach o grup Heisgeir, un arxipèlag del nord-oest d'Escòcia, al Regne Unit. Es tracta d'una illa de 231 hectàrees de grandària i una alçada màxima de 16 msnm.
L'illa està connectada per bancs de sorra amb Ceann Iar via Sibhinis durant la marea baixa. Es diu que en un temps es va poder caminar tota la ruta fins a Baleshare, i North Uist, a 5 milles (8,0 km) de distància en la marea baixa.
Igual que les altres illes Monach, va ser abandonada originalment a causa del sobrepasturatge i repoblada després de les Highland Clearances. Avui totes les illes del seu grup són una reserva natural nacional.

## Referències

* ↑ Haswell-Smith, Hamish. The Scottish Islands. Edinburgh: Canongate, 2004. ISBN 978-1-84195-454-7.
* ↑ http://www.scottish-places.info/features/featurefirst1969.html
# Ceanothus griseus

Ceanothus griseus és una espècie de planta amb flors del gènere Ceanothus dins la família de les ramnàcies (Rhamnaceae). És una planta nativa de Califòrnia.

## Descripció

És un arbust perenne que pot atènyer una altura màxima d'entre 0,5 i 4 metres. Les tiges són habitualment erectes, tot i que de vegades poden ser procumbents. Les fulles són entre ovades i aproximadament circulars, d'unes mides de 10–45 × 10–30 mm, amb el marge dentat i amb un pecíol d'entre 5 i 10 mm. Les flors són blaves, floreix entre març i juny. El fruit és una càpsula.

## Cultivars

El 1954 Maunsell Van Rensselaer, director de la Fundació Saratoga Hortícola, va seleccionar quatre exemplars de Ceanothus a Yankee Point, a les Highlands Carmel, al Comtat de Monterey. La millor varietat va ser seleccionada per la seva baixa alçada i les flors blaves clares i va ser anomenat 'Yankee Point'. La Fundació Saratoga Hortícola va introduir Ceanothus 'Yankee Point' per al comerç de vivers en 1956. Al sud de Califòrnia, aquesta planta prefereix ser plantada a ple sol al llarg de la costa i amb un règim d'ombra parcial però també tolerarà el reg regular.

## Usos

Moltes espècies es fan servir en jardineria hi hi ha molts híbrids i cultivars. És una de les plantes del gènere Ceanothus més conreades a Califòrnia, probablement per la seva capacitat d'adaptació a moltes condicions de jardí en ambdues situacions: tant costaneres com interiors. Creix en sòls sedimentaris com la sorra i la marga, normalment ben drenats i amb pH àcid, alcalí o neutral.

## Referències

* ↑ «Ceanothus griseus var. horizontalis a EOL» (en anglès). [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «Ceanothus griseus var. horizontalis a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «Ceanothus griseus» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 27 maig 2024].
* ↑ Nixon, Kevin C. Flora of North America (en anglès). vol. 12. via eFloras, Missouri Botanical Garden i Harvard University Herbaria, 1977 [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ https://www.rhs.org.uk/Plants/92029/Ceanothus-griseus-var-horizontalis-Yankee-Point/Details