OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kyūjutsu

Kyūjutsu (弓術) és el tradicional art marcial japonès del tir amb arc. Encara que els samurai de l'època feudal del Japó són més coneguts pel seu domini de la katana (kenjutsu), el kyūjutsu és actualment considerat una de les més importants habilitats en una significativa porció de la història del Japó. Durant la major part del període Kamakura i el període Muromachi (c.1185-c.1568), l'arc fou el símbol dels guerrers professionals, i l'estil de vida dels guerrers es descrivia com"el camí del cavall i l'arc" (弓馬の道, kyūba no michi).

## Desenvolupament i pràctica

Una de les més conegudes escoles de kyūjutsu, que ensenya una aproximació científica al tir amb arc, és la Ogasawara-ryū, fundada en el segle xiv. En particular, la pràctica del tir amb arc mentre es cavalca a tot galop (yabusame) fou desenvolupada i practicada extensivament.
L'arc (yumi) en si mateix és inusual per la seua forma asimètrica i longitud poc comuna. Pel seu intensiu ús els arcs estan construïts amb una combinació de fusta i bambú. Les fletxes tenen molt diferents formes, d'acord amb diverses aplicacions. L'entrenament involucra el llençar unes 1.000 fletxes per dia, i les tècniques desenvolupades per al seu ús s'han ritualitzat amb un enfocament sistemàtic en l'actitud mental.

## Declinació i pràctica moderna

Quan les armes de foc van ser introduïdes al Japó en la meitat del segle xvi l'interès pel tir amb arc gradualment va començar a declinar. El Kyūjutsu estandarditzat per la Dai Nihon Butokukai es convertí amb el temps en el modern "camí de l'arc" (弓道, kyūdō) que se seguix practicant actualment.

## Referències

* ↑ Mol, Serge. Classical Fighting Arts of Japan: A Complete Guide to Koryū Jūjutsu. Tokyo, Japan: Kodansha International Ltd., p. 70.
* 1 2 3 Draeger, Donn F.; Smith, Robert William. Comprehensive Asian Fighting Arts. Tokyo, Japan: Kodansha International Ltd., p. 106-108.
# Khajurgaon

Khajurgaon fou un estat tributari protegit, una taluka d'Oudh al districte de Rai Bareli. El seu sobirà (rana) governava també la taluka de Thalrai i pertanyia a la família Bachgoti. El 1857 el rana es va posar al costat dels rebels però després es va sotmetre i va fer bons serveis.

## Llista de ranes

* Rana RAGHUNATH SINGH vers 1857
* Rana Sir SHANKAR BAKSH SINGH, vers 1877
* Rana Sir SHEORAJ SINGH, vers 1911
* Rana UMA NATH BAKSH SINGH
* Rana SHIVAMBER SINGH

## Referències

* Genealogia Arxivat 2009-05-29 a Wayback Machine.
* Informació sobre l'estat
* The Golden Book of India (en línia), pàg. 494
# Kàmenni gost

Kàmenni gost (transliterat del rus: Каменный гость, El convidat de pedra) és una òpera en tres actes d'Aleksandr Dargomijski. El llibret es basà gairebé literalment en l'obra homònima que formava part de Les petites tragèdies d'Aleksandr Puixkin, al seu torn basada en Don Joan, amb lleugeres modificacions en la redacció i la interpolació de dues cançons. Va ser estrenada al teatre Mariïnski de Sant Petersburg el 16 de febrer de 1872.
D'acord amb els desitjos del compositor, les últimes línies del primer acte van ser compostos per César Cui, i va ser orquestrat en la seva totalitat per Nikolai Rimski-Kórsakov. Molts anys després, Rimski-Kórsakov va revisar la seva pròpia orquestració de l'òpera, i va reescriure alguns dels passatges originals de Dargomijski, i va afegir un preludi orquestral. Aquesta versió, acabada el 1903 i estrenada el 1907 al teatre Bolxoi, es considera ara la versió estàndard.
El convidat de pedra és notable per haver pres el seu text gairebé exactament de l'obra literària en què s'inspira, en lloc de dependre d'un llibret adaptat de la font per donar cabuda a les expectatives del públic de l'òpera com les àries, duos, cors, etc. En conseqüència, el drama musical resultant es compon gairebé totalment dels discursos que els personatges canten en solitari, al seu torn, com en una obra de teatre parlat. Aquest procediment equival a una declaració radical sobre les exigències del llenguatge parlat i el teatre musical i va ser vist per alguns com una devaluació del gènere musical de l'òpera diferent del gènere literari del teatre parlat.

## Referències

* ↑ The Stone Guest (ru: Опера Даргомыжского «Каменный гость»)
* ↑ ru: Опера `Каменный гость`
* ↑ The Stone Guest (ru: Опера Даргомыжского «Каменный гость»)
# L'home del tanc de Tiananmen

L'home del tanc (en anglès: tank man), també anomenat el rebel desconegut (the unknown rebel), és el sobrenom que s'atribuí a un home desconegut que esdevingué internacionalment famós quan fou gravat i fotografiat dret davant d'una fila de tancs durant la revolta de la plaça de Tiananmen del 1989 a la República Popular de la Xina. La imatge fou captada el 5 de juny per tres fotògrafs com a mínim des dels balcons de l'hotel Beijing, a la plaça de Tiananmen: els estatunidencs Jeff Widener, per a l'agència Associated Press (AP), i Charlie Cole, per a la revista Newsweek, i el britànic Stuart Franklin, de Magnum, per a la revista Time. La fotografia de Widener és una de les més reconegudes. Fou presa amb una càmera Nikon i una lent de 300 mil·límetres des d'un balcó situat a 200 metres de l'escena. La nit anterior, el fotògraf havia estat assaltat i agredit per la policia xinesa, la qual va confiscar-li el material captat durant la repressió contra els estudiants. Per aquest motiu, després de prendre aquesta i altres fotografies, va amagar el carret a la cisterna del vàter i no fou trobat, tot i els posteriors registres de l'habitació, i fou més tard enviat a la seva redacció.
La fotografia i el metratge de l'home dempeus, sol davant d'una fila de tancs, es van emetre aquella mateixa nit. Fou titular en centenars de diaris i revistes, i el principal titular en molts noticiaris arreu del món. L'abril de 1998, la revista estatunidenca Time va incloure el «rebel desconegut» a la llista de les cent persones més influents del segle xx.

## Referències

* The Tiananmen Papers, The Chinese Leadership's Decision to Use Force Against their Own People - In their Own Words, compilat per Zhang Liang, editat per Andrew J. Nathan i Perry Link, amb un pròleg de Orville Schell, Public Affairs, New York, 2001, tapa dura, 514 págines, ISBN 1-58648-012-X Una revisió extensiva i sinopsi dels articles de Tiananmen al diari Foreign Affairs que es pot trobar aquí Arxivat 2004-07-06 a Wayback Machine..
* June Fourth: The True Story, Tian'anmen Papers/Zhongguo Liusi Zhenxiang Volums 1–2 (edició xinesa), Zhang Liang, ISBN 962-8744-36-4.
* Red China Blues: My Long March from Mao to Now, Jan Wong, Doubleday, 1997, 416 pàgines, ISBN 0-385-48232-9 (conté, a més, molt de material autobiogràfic i informació de testimonis oculars sobre la repressió de Tiananmen i serveix de base per a una estimació del nombre de baixes).

## Enllaços externs

* Diverses fotografies de «l'home del tanc» a l'article «Behind the Scenes: Tank Man of Tiananmen» al web LENS del New York Times
# Kochkarita

La kochkarita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de l'aleksita. Rep el nom del dipòsit d'or de Kochkar' (Rússia), la seva localitat tipus.

## Característiques

La kochkarita és una sulfosal de fórmula química PbBi₄Te₇. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kochkarita pertany a «02.GC - Poli-sulfarsenits» juntament amb els següents minerals: hatchita, wal·lisita, sinnerita, watanabeïta, simonita, quadratita, manganoquadratita, smithita, trechmannita, aleksita, poubaïta, rucklidgeïta, babkinita, saddlebackita, tvalchrelidzeïta i mutnovskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'or de Kochkar', situat a la localitat de Plast, a l'óblast de Txeliàbinsk (Districte Federal dels Urals, Rússia). També ha estat descrita a les regions russes de Sakhà i Sverdlovsk, així com als Estats Units i Cuba.

## Referències

* ↑ «Kochkarite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 juliol 2019].
# Kenyu Sugimoto

Kenyu Sugimoto (Prefectura d'Osaka, 18 de novembre de 1992) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Va formar part de l'equip olímpic japonès als Jocs Olímpics d'estiu de 2012.

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 16 novembre 2017].
# La Llania (Toralla)

La Llania és una partida agrícola de muntanya del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble de Toralla.
Està situada a prop i al sud de Toralla, al nord-oest de la Llacuna i a ponent de lo Planell. És també a llevant d'Arguilers i al nord-est del Seix Curt, a l'esquerra de la llau de la Llacuna.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'exèrcit del pare (pel·lícula de 2016)

L'exèrcit del pare (títol original en anglès, Dad's Army) és una pel·lícula de comèdia bèl·lica britànica del 2016, basada en la sèrie de televisió de la BBC Dad's Army. És dirigida per Oliver Parker i ambientada l'any 1944, després dels fets representats a la sèrie de televisió. Catherine Zeta-Jones interpreta a una elegant espia alemanya que es fa passar per periodista i informa sobre la patrulla de la Home Guard de Walmington-on-Sea. S'ha doblat al català.
Els membres de la patrulla són interpretats per Toby Jones (capità Mainwaring, basat en Arthur Lowe), Bill Nighy (sergent Wilson, basat en John Le Mesurier), Tom Courtenay (sotscaporal Jones, basat en Clive Dunn), Bill Paterson (soldat Frazer, basat en John Laurie), Michael Gambon (soldat Godfrey, basat en Arnold Ridley), Blake Harrison (soldat Pike, basat en Ian Lavender) i Daniel Mays (soldat Walker, basat en James Beck).
El disseny de producció va ser de Simon Bowles i la fotografia de Christopher Ross. La pel·lícula es va estrenar el 5 de febrer de 2016 al Regne Unit a càrrec d'Universal Pictures. El DVD i el Blu-ray es van llançar al Regne Unit el 13 de juny de 2016. Va rebre majoritàriament crítiques negatives. Quan la pel·lícula es va estrenar al Regne Unit, va aconseguir el segon lloc a les llistes de taquilla, darrere de Pànic.

## Referències

* ↑ «L'exèrcit del pare». ésAdir. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «UK Weekend Box Office 5th February 2016 - 7th February 2016». 25th Frame. [Consulta: 23 novembre 2018].
# L'exèrcit del pare (pel·lícula de 1971)

L'exèrcit del pare (títol original en anglès, Dad's Army) és una pel·lícula de comèdia bèl·lica britànica de 1971 i la primera adaptació cinematogràfica de la sèrie de televisió de la BBC Dad's Army (1968-1977). Dirigida per Norman Cohen, es va rodar entre les temporades tres i quatre i es va basar en material dels primers episodis de la sèrie de televisió. La pel·lícula explica la història de la formació de la patrulla de la Home Guard i els seus esforços posteriors en un exercici d'entrenament. La versió cinematogràfica de la sèrie de televisió està formada pels següents membres del repartiment: Arthur Lowe (capità George Mainwaring), John Le Mesurier (sergent Arthur Wilson), Clive Dunn (sotscaporal Jack Jones), John Laurie (el soldat ras James Frazer), Arnold Ridley (soldat Charles Godfrey), Ian Lavender (soldat Frank Pike) i James Beck (soldat Joe Walker). S'ha doblat al català.

## Referències

* ↑ «Films shot in Chalfont St Giles». Arxivat de l'original el 1 juny 2014. [Consulta: 27 desembre 2014].
* ↑ «Dad's Army (U)». British Board of Film Classification, 27-01-1971. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ Peter Waymark. "Richard Burton top draw in British cinemas." Times [London, England] 30 December 1971: 2. The Times Digital Archive. Retrieved 11 July 2012.
* ↑ Harper, Sue. British Film Culture in the 1970s: The Boundaries of Pleasure: The Boundaries of Pleasure. Edinburgh University Press, 2011, p. 269. ISBN 9780748654260.
* ↑ «L'exèrcit del pare». ésAdir. [Consulta: 12 setembre 2023].
# La Barta

«La Barta» té aquests significats:
* La Barta (Gers), municipi al departament del Gers (regió d'Occitània, França)
* La Barta (Tarn i Garona), municipi al departament de Tarn i Garona (Occitània)
* La Barta de Bèthpoi, municipi al departament dels Alts Pirineus (Occitània)
* La Barta de Bluèis, municipi al departament del Tarn (Occitània)
* La Barta de Lesa, municipi occità de Comenge, a Gascunya, al departament de l'Alta Garona (Occitània)
* La Barta de Nestés, municipi al departament dels Alts Pirineus (Occitània)
* Cantó de La Barta de Nestés, cantó al districte de Banhèras de Bigòrra (departament dels Alts Pirineus, França)
* Trolei e la Barta, municipi al departament dels Alts Pirineus (Occitània)
# La història d'un cavall

La història d'un cavall és un relat escrit per Lleó Tolstoi entre 1883 i 1886 i inacabat, on el protagonista és un cavall. Georgi Tovstonogov la va dur al teatre el 1975.Evgeny Lebedev va fer el paper de cavall. La història parla de la irracionalitat humana vista des del punt de vista d'un cavall.

## Referències

* ↑ Shklovskij, Viktor. «Art as Technique.». A: Julie Rivkin and Michael Ryan. Literary Theory: An Anthology. Malden: Blackwell Publishing Ltd, 1998.
# La Carolina

La Carolina és un municipi al quadrant nord-oest de la província de Jaén, pertanyent a l'orografia de Sierra Morena. A més del nucli de la Carolina al terme municipal també hi ha la pedania de Las Navas de Tolosa. Per la seva privilegiada situació, i per les seves bones comunicacions, és la porta natural d'entrada a Andalusia a través del pas de Despeñaperros. El seu terme és travessat per l'Autovia d'Andalusia (N-IV). D'aquesta parteix també la nova carretera que uneix La Carolina amb Guadix.

## Monuments més importants

Parròquia de la Immaculada Concepció
Palau de l'intendent Olavide
Parròquia de San Carlos Borromeo
Parròquia de San Juan de la Cruz
Ermita San Juan de la Cruz
Castell de Las Navas de Tolosa
Llogarets de la Fernandina i Isabela
Poblats miners dels Guindos i el Centenillo
Torres de la duana
Monument a la batalla de Las Navas de Tolosa
Museu Arqueològic
Monument a San Juan de la Cruz

## Festes

Maig (14/05)
Fira i festes de la fundació (2/07)
Festes de Sant Joan de la Creu (26/11)

## Gastronomia

Aquests són alguns dels plats més populars d'aquest municipi:
* Plats de caça
* Perdiu escabetxada
* Carn de muntanya
* Paté casolà de perdiu

## Fills il·lustres

* Custodia Romero, (1905-1974), ballarina de flamenc, coneguda com La Venus de bronce
# Camerata Cornello

Camerata Cornello és una comune italiana de la província de Bèrgam, regió de Llombardia, amb 646 habitants.
Hi va néixer el fundador del Servei de Correus, Francesc I de Tassis.

## Evolució demogràfica

Cens d'habitants
# Arjan Xhumba

Arjan Xhumba (Gjirokastra, 9 de juliol de 1968) és un exfutbolista albanès de la dècada de 1990.
Fou 48 cops internacional amb la selecció albanesa.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Luftëtari, Giannina o Iraklis Saloniki.

## Referències

* ↑ Appearances for Albania National Team - RSSSF
* ↑ «Player Database».
* ↑ Arjan Xhumba a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Arian Xhumba a worldfootball.net
# Microrelat

Un microconte o microrelat és un conte molt breu, amb una extensió màxima al voltant de 750 caràcters o 10 línies de text. Mentre que els contes habituals consten d'una narració breu d'un fet o d'una sèrie de fet reals o ficticis amb una tendència evident cap a la fantasia i cap a l'enginy, el microconte presenta aquestes característiques però portades a l'extrem. El microconte és un text literari narratiu que es caracteritza per la brevetat de contingut, és concís i d'una gran intensitat expressiva, com un veritable extracte que presenta l'essència d'una història. Aquest breu relat té una enorme capacitat suggeridora, textualment diu poc i narrativament condensa molt.

## Vegeu també

* Conte
* Faula
* Sindbad al-Hakim
* El vell i el seu net

## Referències

* ↑ «Definició de Flàvia Company. Editorial Cruïlla». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 22 gener 2016].
* ↑ «DEfinició Blog Biblioteca Joan Oliva Milà».
# Leda Catunda

Leda Catunda Serra, coneguda com a Leda Catunda (São Paulo, 1961) és una pintora brasilera, escultora, educadora i artista gràfica. És una artista representant del grup d'artistes Geração 80. Els seus treballs exploren els límits de textures i materials, sent característiques les seves "pintures toves" sobre tovalloles, llençols, cuir, vellut i seda. Catunda va estudiar arts visuals a la Fundação Armando Álvares Penteado (FAAP). Va obtenir cert reconeixement quan va exposar els seus treballs en l'exposició "Com vai você, Geração 80?", ("Com ets, Generació 80?"). En 1984 va dirigir la Escola d'Arts Visuais do Parc Lage, a Rio de Janeiro. Va ensenyar arts gràfiques a la FAAP de 1986 a mitjan dècada de 1990s i va obtenir el grau de doctora en arts visuals a la Universitat de São Paulo el 2001. Catunda ha participat en tres biennals de São Paulo (1983, 1985 i 1994) i diverses exposicions individuals.

## Referències

* ↑ «Leda Catunda». Arxivat de l'original el 2016-09-02. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Revista IstoÉ». Arxivat de l'original el 2016-03-24. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Leda Catunda expõe seu processo criativo em Campinas na próxima quinta-feira cpfl cultura». Arxivat de l'original el 2016-04-12. [Consulta: 22 octubre 2016].
# Cucal de Strickland

El cucal de Strickland (Centropus rectunguis) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita la selva humida de la Península Malaia, Sumatra i Borneo.
# Für mich gab's nur noch Fassbinder

Für mich gab's nur noch Fassbinder - Die Glücklichen Opfer Des Rainer Werner F és un documental alemany de 2000 pel·lícula dirigida per Rosa von Praunheim. El títol original alemany es tradueix com Fassbinder va ser l'únic per a mi: les víctimes voluntàries de Rainer Werner F.
La pel·lícula consta de diverses entrevistes a les dones que van formar part de la vida professional i personal del director de cinema alemany Rainer Werner Fassbinder. Aquests inclouen: Hanna Schygulla, l'actriu preferida del director; Ursula Strätz, que va fundar el Teatre d'Acció de Múnic, on Fassbinder va començar la seva carrera a l'escenari i les actrius Barbara Valentin i Brigitte Mira, l'estrella de Angst essen Seele auf de Fassbinder.
Quatre dels col·laboradors masculins del director: l'assistent de direcció Harry Baer; el director de fotografia Michael Ballhaus; el músic Peer Raben i el productor Peter Berling, també parlen sobre els mètodes de treball i la personalitat de Fassbinder.
La pel·lícula s'obre amb l'actriu Irm Hermann, que va treballar en dinou pel·lícules amb Fassbinder mentre feia de la vida un infern per a ella. També s'entrevista Juliane Lorenz, l'última parella femenina de Fassbinder, editora de cinema i executora de la seva propietat després de la seva mort. L'exdona, actriu i cantant de Fassbinder Ingrid Caven, parla breument d'ell en una conversa telefònica. Falten a la programació les col·laboradores a la pantalla Margit Carstensen i Barbara Sukowa. No hi ha cap clip de les pel·lícules de Fassbinder.

## Referències

* ↑ «Fassbinder's Women». [Consulta: 12 juny 2012].
* ↑ Anderson, Melissa «The Films of Rosa von Praunheim at Anthology». The Village Voice, June 3, 2009 [Consulta: 5 maig 2014]. Arxivat 2011-01-21 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-01-21. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «Fassbinder's Women». [Consulta: 12 juny 2012].

## Enllaços externs

* Für mich gab's nur noch Fassbinder a YouTube
# Chamaesaracha

Chamaesaracha és un gènere de plantes en la família de les solanàcies (Solanaceae) distribuït per Mèxic i Centreamèrica.

## Taxonomia

El gènere conté les següents espècies:
* Chamaesaracha cernua
* Chamaesaracha coniodes
* Chamaesaracha coronopus
* Chamaesaracha crenata
* Chamaesaracha darcyi
* Chamaesaracha edwardsiana
* Chamaesaracha pallida
* Chamaesaracha rzedowskiana
* Chamaesaracha sordida
* Chamaesaracha villosa
* Chamaesaracha viscosa

## Referències

* ↑ «Chamaesaracha» (en castellà). Red de Herbarios del Noroeste de México. [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ «Chamaesaracha — The Plant List». [Consulta: 31 desembre 2019].
# Arjan Jagt

Arjan Jagt (Assen, 1 de setembre de 1966) va ser un ciclista neerlandès que fou professional entre 1988 i 1991. Com a ciclista amateur aconseguí certs èxits, entre ells una medalla de bronze al Campionat del món en ruta.

## Palmarès

* 1985
** 1r a la Westfriese Dorpenomloop i vencedor de 3 etapes
** Vencedor d'una etapa de la Sealink Race
* 1986
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 1987
** 1r a la Volta a Limburg
* 1988
** 1r al Gran Premi del cantó d'Argòvia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Grècia
** Vencedor d'una etapa del Cinturó a Mallorca
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Iugoslàvia

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Cyril Tourneur

Cyril Tourneur (Londres?, 1575 — Kinsale, 1626) va ser un dramaturg i diplomàtic anglès. Va escriure The revenger's tragedy (1607), inspirada en Hamlet, i The atheist's tragedy (1611), així com el drama The Nobleman (1612) i el tractat satíric Laugh and lie down (1605). Algunes de les obres que se li atribueixen tenen en realitat una autoria poc clara i s'ha suggerit Thomas Middleton com un autor alternatiu d'algunes d'elles.
La seva primera obra The Transformed Metamorphosis (1600) és un poema al·legòric i la seva darrera és una elegia a la mort d'Enric Frederic d'Anglaterra, fill de Jaume I d'Anglaterra.
Al llarg de la seva vida va exercir diversos càrrecs diplomàtics i militars als Països Baixos. Va participar en la fallida expedició de Cadis de 1625, a la tornada de la qual va emmalaltir de gravetat i va ser desembarcat a Kinsale (Irlanda), on va morir.

## Obres

* The Atheists Tragedie; or, The Honest Mans Revenge (1611)
* A Funeral Poeme Upon the Death of the Most Worthie and True Soldier, Sir Francis Vere, Knight.. (1609)
* A Griefe on the Death of Prince Henrie, Expressed in a Broken Elegie ..., publicada amb dos poemes de John Webster i Thomas Haywood amb el nom de Three Elegies on the most lamented Death of Prince Henry (1613)
* The Transformed Metamorphosis (1600), una sàtira
* The Nobleman, (Feb. 15, 1612) també coneguda com "A Tragecomedye called The Nobleman written by Cyrill Tourneur", que va ser destruïda
* Arraignment of London (1613)

## Referències literàries

Marcel Schwob li dedicà un capítol (Cyril Tourneur, porta tràgic) a les seves Vides imaginàries (1896).

## Referències

* ↑ «Cyril Tourneur». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Danville (Arkansas)

Danville és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 2.392 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Danville tenia 2.392 habitants, 716 habitatges, i 499 famílies. La densitat de població era de 218,3 habitants/km².
Dels 716 habitatges en un 35,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,1% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 30,3% no eren unitats familiars. En el 23,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,44.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 13,8% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 15,9% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.506 $ i la renda mediana per família de 29.185 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.122 $ mentre que les dones 16.604 $. La renda per capita de la població era de 12.533 $. Entorn del 17,5% de les famílies i el 21,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Danville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Danville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.