OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Club Korfbal Badalona La Rotllana

El Club Korfbal Badalona és un club de corfbol fundat l'any 1997 a l'Associació La Rotllana de Badalona.
Va Jugar a la primera divisió de la lliga catalana de corfbol, a la qual va quedar subcampió la temporada 2005-06 i tercer la temporada 2004-05.
En la temporada 2013-14 el primer equip descendeix per raons esportives a segons divisió, on queda eliminat a semifinals de la lliga.
En la temporada 2016-17 sense tenir equip filial, descendeix per jugar a tercera divisió, on la següent temporada es canvia el nom per segona divisió (ja que en primera i lliga de filials s'anomenen TOP A i TOP B).
En la temporada 2017-18 aconsegueix el primer títol senior guanyant la lliga de 2a divisió sent 4t classificat a la lliga regular amb una nova generació de jugadors.
Va debutar a Europa, en el campionat de l'Europa Shield al 2006.
En Copa Catalana es finalista a la 2000-01.
Els equips filials del club no aconsegueix cap títols pero si moltes finals.
El Badalona B va ser sub-campio de lliga de tercera divisió en la temporada 2014-15
El Badalona C va ser sub-campio de lliga de segona divisió en la temporada 2005-06
El CK Pangea va ser subcampió de lliga de segona divisió en la temporada 2007-08
El Badalona Junior va ser subcampió de lliga en la 2006-07 i subcampió de la copa catalana en les temporades 2008-09 i 2013-14.
En el marc dels projectes socials i de cooperació de l'entitat, l'any 1998 va promoure la pràctica del corfbol entre diversos joves bosnians que eren a Badalona, animant-los a desenvolupar aquest esport al seu país. A partir d'aquella trobada, va néixer el KC Maglaj i el corfbol es va començar a estendre per Bòsnia i Hercegovina i es va crear la Federació Bosniana. Aquells contactes es van anar mantenint amb visites alternades dels dos equips durant els estius, a Badalona i a Maglaj, i el club badaloní fou un habitual del Torneig Internacional de Maglaj, que va guanyar en la seva tercera edició.
Durant la temporada 2017-18 l'equip jugar uns amistosos al França contra el Bonson, Cote Durieux i ASPTT Saint Ettiene. També van a Alucemas (Marroc) a fer créixer i desenvolupar-se el Korfbal a la zona del Rif del Marroc fent amistosos contra el nou club d'Alucemas i Nador.

## Referències

* ↑ «C.K. Badalona al web de la Federació Catalana de Korfbal». Arxivat de l'original el 2010-06-25. [Consulta: 26 novembre 2010].
* ↑ C.K. Badalona a RevistaCatalina Arxivat 2012-04-25 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ C.K. Badalona a LaRotllana
* ↑ «Primera divisió al web de la Federació Catalana de Korfbal». Arxivat de l'original el 2010-12-18. [Consulta: 26 novembre 2010].
* ↑ «Fi de temporada al korfbal de La Rotllana». VilaWeb, 21-06-2005.
* ↑ «Summertime good for korfball promotion» (en anglès). Federació Internacional de Corfbol, 11-08-2004.
* ↑ «L'Ajuntament de Badalona oferirà demà una recepció a un grup de joves bosnians». VilaWeb, 15-07-2002.
* ↑ «3rd Maglaj International Korfball Tournament» (en anglès). Federació de Korfbal de Bòsnia i Hercegovina (KFBH).
* ↑ «3rd International Korfball Tournament in Maglaj successful» (en anglès). Federació Internacional de Corfbol, 15-08-2006.
# Cobla La Principal de Peralada

La cobla La Principal de Peralada fou una cobla fundada el 1890 pels germans Josep i en Miquel Serra i que va arribar a tenir molt de prestigi. Hom la considerà una de les millors cobles de l'època.
Els músics provenien de l'Escola de música del castell de Peralada, a què Jaume Cervera i Marquès havia dedicat 33 anys de la seva vida. La primera formació de la cobla fou: Martí Mont (flabiol), Jaume Llongueras i Josep Serra (tibles), Marià Calvet i Anton Mont (tenores), Joan Mont B. i Miquel Albreda (trompetes), Joan Mont P. i Joaquim Grosset (fiscorns) i Miquel Serra (contrabaix).
La cobla es mantingué fins al 1936, tenint un paper important en la revitalització de la sardana a Catalunya des del seu primer concert a Barcelona el 1894. Enric Morera sempre volgué que fos aquesta cobla qui estrenés les seves sardanes. El 1902, la Principal participà en el concurs de cobles de Barcelona i hi guanyà el primer premi, ex aequo amb la Principal de la Bisbal. El 29 de juny de 1907 guanyà el Concurs de Cobles Empordaneses de Barcelona, al Palau de les Belles Arts, formant part del jurat els reconeguts músics Antoni Nicolau, Lluís Millet, Enric Granados i Francesc Pujol. L'any 1914, l'Orfeó Català feu un memorable viatge a París i a Londres emportant-se La Principal de Peralada perquè acompanyés els seus cants, amb Josep Serra com a director, obtenint un gran èxit.
Obtingué un gran nombre de premis i gravà a França els primers discos de sardanes. La dirigí des del 1915 Josep Blanch i Reynalt (1888-1954), castelloní, i hi actuaren un gran nombre de músics, amb alguns de destacats com Josep Pagès Quer, el flabiol Josep Núñez Soler, el violinista Enric Cullell Sagols (1927/30) o el tenora Marià Calvet i els compositors i intèrprets Josep Ferrer i Torres (1878-1952), pare del músic Rafael Ferrer i Fitó (1911-1988), i Josep Lleonsí i Casanovas (1877-1949).

## Referències

* ↑ «Palau de Belles Arts». Revista Musical Catalana, 01-06-1907, pàg. 130-131.
* 1 2 3 http://www.ddgi.cat/quiosc/recursos/publicacio/exemplarDigital/diccionari-biografic-de-l-alt-emporda.pdf

## Bibliografia

* Inés Padrosa Gorgot. La Principal de Peralada. Peralada: Ajuntament, 1990, p. 212 p.. ISBN 8486377722.

## Enllaços externs

* Cobla La Principal de Peralada
# Coll dels Clots

El Coll dels Clots és una collada de muntanya situada a 2.429,8 m alt en el límit dels termes comunals d'Eina i de Llo, tots dos de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. És en el terç meridional del límit nord-est de la comuna, al termenal amb Eina. És a la Serra dels Clots, al nord-oest del Camp de Perones.

## Referències

* ↑ El Coll dels Clots en els ortofotomapes de l'IGN
# Coll del Ventall

El Coll del Ventall és una muntanya de 533 metres que es troba al municipi de Tivissa, a la comarca de la Ribera d'Ebre.

## Referències

* ↑ «Coll del Ventall». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cisternes de pedra seca

Les Cisternes de pedra seca és una obra de Garcia (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cisterna excavada sobre la roca, que es troba delimitada per un mur de pedra seca. La barraca que cobreix el dipòsit és feta de pedra seca, que ha estat encaixada formant un mur de fileres regulars fins a coronar-la amb una filada de lloses planes que es tanquen cap a l'interior formant una volta cònica. Aquesta es troba tapada a l'exterior amb pedres petites. La porta té forma apuntada. La roca on es troba assentada té un lleuger pendent descendent, que facilita que l'aigua de la pluja s'acumuli al dipòsit.

## Referències

* ↑ «Cisternes de pedra seca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Cisternes de Dougga

Les cisternes de Dougga són dos grups de cisternes que es conserven al jaciment arqueològic de Dougga a Tunísia. Cadascuna rebia l'aigua d'un aqüeducte. Les cisternes no tenien nom (o si el tenien no es coneix) i són anomenades pel nom modern de les fonts que les abastien: Aïn El Hammam i Aïn Mizeb.
Les cisternes es troben al nord del temple de Celestis de Dougga i a l'oest del Capitoli de Dougga.
L'aqüeducte de la cisterna d'Aïn Hammam fou construït en el regnat de Còmmode i tenia 12 km de llarg entre la font, a l'oest, i la cisterna; la cisterna tenia una capacitat de 6.000 m³ i estava formada per cinc dipòsits d'una mesura de 34 x 5 metres cadascun (més una cisterna perpendicular de decantació). En aquest lloc celebren els habitants la festa de la seva patrona la Mokhôla. L'aqüeducte està ben conservat (el millor conservat de Tunísia) i fou dedicat a l'emperador pel notable de la Civitas Aurelia Thugga que el va pagar, essent procònsol Marcus Antonius Zeno (184-187) i fou restaurat el 376 segons una inscripció; neix entre el Djebel Fej El Hdoum i el Djebel Bou Khoubaza, al sud-oest de Dougga, a uns 8.500 metres en línia recta, i té un quadre de captació de 10 x 10 metres a la vora de la font d'Aïn El Hammam; la major part del seu recorregut és subterrani fins a arribar a la cisterna.
La cisterna d'Aïn Mizeb té capacitat per 9.000 m³, amb set dipòsits; es va construir en dues fases; estan formades per dipòsits de 35 x 5 mteres cadascun més un vuitè dipòsit perpendicular de decantació. La font d'Aïn Mizeb era a només 200 metres al nord-oest, i l'aqüeducte era subterrani amb una altura d'1,60 i ample 0,50 metres. La font encara està en servei.
# Chromis woodsi

Chromis woodsi és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Somàlia fins a Sud-àfrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chromis westaustralis

Chromis westaustralis és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Codificació de binari a text

Codificació binari a text és un tipus de codificació de transport de dades, que té la finalitat de protegir les dades que s'envien a altres ordinadors i evitar així danys a causa de certes restriccions de la capa de la xarxa de transmissió que és la responsable del transport de les dades (vegeu el model OSI).
Un exemple d'aquesta limitació pot ser la incapacitat d'algunes màquines antigues per transmetre dades de més de 7 bits. Tractant d'enviar dades de 8 bits (és a dir, compostes d'octets de 8 bits) sense una codificació especial pot causar un perjudici a aquests bytes quan arriben a un ordinador antic (per el que passen les dades) que pot prendre certs octets com caràcters de control (P.E.: "final de línia", "final de fitxer",..) i prendre una acció en lloc de transferir-los tal com estan.

## Tipus de codificació de transport de dades

* Base64
* UUEncode
* BinHex

## Vegeu també

* MIME

## Enllaços externs

* (anglès) Codificadors/decodificadors de transport - UUENCODE, XXencode, Base64,..
* (anglès) Binary encoding online
* (anglès) Binari al text
# Ciudad Bolívar

Ciudad Bolívar, anteriorment Angostura, es una ciutat de Veneçuela i la capital de l'Estat Bolívar al sud-est del país. El seu nom anterior era Santo Tomás de la Nueva Guayana de la Angostura del Orinoco i el juny de 1846 va ser rebatejada com Ciudad Bolívar. Té uns 380.953 habitants.
Dona nom a l'amarg d'Angostura.
Prop de la ciutat s'ubica el primer pont que es va construir sobre el Riu Orinoco, anomenat Pont d'Angostura.

## Història

Ciudad Bolívar va ser fundada el 21 de desembre de 1595 per Don Antonio de Berrío, qui havia arribat amb la missió de poblar la Guaiana. La població es deia originàriament Santo Tomás de Guayana era un port fortificat que va tenir diversos canvis de lloc i va rebre molts atacs per part d'amerindis i de corsaris, entre ells Sir Walter Raleigh el 1617.
En 1764 troba un lloc definitiu en el sector més estret del riu Orinoco i per això esw va dir Santo Tomás de la Nueva Guayana de la Angostura del Orinoco, coneguda simplement com a Angostura.
El 1800, el baró Alexander von Humboldt i Aimé Bonpland visiten Angostura.

## Clima

Segons la classificació de Köppen, Ciudad Bolívar té un clima de sabana tropical (Aw) amb estació seca i estació humida. La seva temperatura mitjana anual és 28.5 °C (83.3 °F) la qual roman gairebé constant al llarg de l'any. La seva pluviometria mitjana anual és 977 mm (38.5 in). La insolació anual és de 2.900 hores.

## Enllaços externs

* Página de la Alcaldía de Heres.
* Universidad de Oriente (Núcleo de Bolívar) Arxivat 2013-10-04 a Wayback Machine.
* Mensaje de Bolívar al Congreso de Angostura. Arxivat 2011-12-11 a Wayback Machine. (en inglés).
* Ley del gobierno municipal.
* Feria del Orinoco.
# Coll Roig

«Coll Roig» té aquests significats:
* Coll Roig: coll del terme comunal dels Angles, a la comarca del Capcir
* Coll Roig: coll a cavall dels termes comunals d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes i Dorres, a la comarca de l'Alta Cerdanya
* Coll Roig: coll a cavall dels termes municipals de Castellterçol i de Granera, a la comarca del Moianès
* Coll Roig: coll del Massís del Canigó, a cavall dels termes comunals de la Menera i Prats de Molló i la Presta, a la comarca del Vallespir
* Coll Roig, o de la Terma: coll a cavall dels termes comunals de Catllà i de Prada, a la comarca del Conflent.
# Coelorinchus caudani

Coelorinchus caudani és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 36 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 770-1410 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mar Cantàbrica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Coelorinchus caudani». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bailly, N. 1997. Caelorinchus abditilux Merrett, [1980], a junior synonym of Caelorinchus caudani (Koehler, 1896) (Teleostei: Macrouridae). J. Fish Biol. 51(6):1192-1196.
* ↑ Merrett, N.R., 1980. A new species of the deep-sea fish genus Coelorinchus Giorna (Macrouridae) from the eastern North Atlantic, with notes on its ecology. J. Fish Biol. 17(5):553-564.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Co-determinació

Co-determinació, també coneguda com a cogestió (i també "coparticipació" o "participació del treballador") és la pràctica de donar als treballadors d'una empresa el dret a votar els representants que formen part de la junta directiva en una empresa. També fa referència a donar al personal drets de decisió a través dels comitès d'empresa en assumptes relacionats amb el lloc de treball.
La paraula és una traducció literal de l'alemany Mitbestimmung i els drets generats en una co-determinació difereixen segons el context legal. Les primeres lleis sobre co-determinació van aparèixer a Alemanya en el sector del carbó i l'acer. Des de 1974, una llei obliga que tota empresa de més de 500 empleats tingui representació dels treballadors en els òrgans de direcció. Aquesta llei va ser modificada el 2004.
Aquest sistema de cogestió també existeix a Àustria (amb un mètode molt semblant a l'alemany) i a Suècia (amb un mètode totalment diferent però amb resultats equiparables o superiors). També als altres països nòrdics i a Holanda.

## Vegeu també

* Cogestió
# Charles de Chabot

Charles de Chabot (?, 1615 – Lleida, 17 de maig de 1646) va ser un militar francès.
Chabot comença la carrera militar com a capità de regiment de cavalleria en la presa de Poligny (1638).
El 1641, en acordar-se l’annexió de Catalunya al regne de França, es desplaça al Principat per combatre les tropes de França. En el transcurs de la Guerra dels Segadors aconsegueix defensar Valls (1642), trencar el setge de Miravet (1643), i ja ascendit com a mariscal de camp, el 1645 frustra la conquesta enemiga del pont de Camarasa, conquereix Sant Llorenç de Montgai i aconsegueix socórrer Flix. En les campanyes de 1644 i 1645 també a participar en els setges de Lleida, Roses, Agramunt i Balaguer.
Chabot va morir el 17 de maig de 1646, víctima d’un tret de mosquet, pocs dies després d’haver pres el control del castell d'Albatàrrec. El mariscal havia mantingut diferències amb els diputats de Catalunya per la confiscació de blat i palla en múltiples pobles de Catalunya, així com el seu enriquiment a Tortosa. No obstant això, va ser acomiadat amb exèquies solemnes a Barcelona i el seu cos va ser portat al monestir de Montserrat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Charles de Chabot» (en castellà). Real Academia Historia. [Consulta: 28 novembre 2022].
# Conca petrolífera de la Sibèria occidental

La conca petrolífera de la Sibèria occidental (Западно-Сибирский нефтегазоносный бассейн en rus) és la conca petrolífera més gran del món i una important font d'extracció de gas natural situada a la plana de la Sibèria Occidental (part asiàtica de Rússia). Abasta les óblasts de Tiumén, Tomsk i, en menor mesura, d'Omsk, Novossibirsk, Sverdlovsk i Kurgan. Té una extensió d'uns 2,2 milions de quilòmetres quadrats, la majoria dels quals corresponen a la regió econòmica de la Sibèria Occidental i la resta a la regió econòmica de l'Ural.
La conca té unes 250 explotacions de petroli i gas natural, les més importants de les quals es troben a Novi Urengoi, Surgut i Tiumén.

## Referències

* 1 2 «Zachodniosyberyjskie Zagłębie Naftowe - WIEM, darmowa encyklopedia». Arxivat de l'original el 2016-06-01. [Consulta: 4 maig 2016].
# Compte d'estalvis

Un compte d'estalvis, i tradicionalment llibreta d'estalvis, és un compte que obre un client en una institució financera en efectuar-hi un dipòsit de diner amb finalitat d'estalvi.

## Característiques

Com en el compte corrent, el compte d'estalvi és una modalitat de dipòsit a la vista, mitjançant el qual un client pot disposar dels fons en efectiu, a través de reintegraments o mitjançant ordres de càrrec en el compte.
Així i tot, el que el diferencia principalment d'un compte corrent, és el fet que el compte d'estalvi no pot presentar saldo deutor, encara que a la pràctica pot passar alguna vegada. Per això, aquells productes, o operacions de risc, que impliquin la possibilitat que es produeixi un saldo deutor es canalitzen sempre mitjançant un compte corrent, no d'estalvi.
El compte d'estalvi va néixer inicialment com una modalitat de dipòsit destinada a recollir els excedents de les classes socials més modestes. No obstant això, cada vegada el seu ús es va estendre més a tots els estaments socials i empresarials, els quals disposen així d'un instrument que els permet obtenir més rendibilitat als fons que no precisen per a les seves necessitats operatives, sense perdre la immediata disponibilitat.

### Interessos

La liquidació d'interessos en aquest tipus de compte es realitza automàticament al final de cada any natural o al final de cada trimestre, d'acord amb els desitjos i característiques del client. Els interessos se solen abonar en el mateix compte amb data de l'últim dia feiner del període, sent aquesta data la valoració aplicada a la cotització. En cas de cancel·lació del compte, s'efectua una liquidació d'interessos anticipada, corresponent a les operacions realitzades en compte des de l'inici de l'any fins a la data de cancel·lació.

## Vegeu també

* Dipòsit a termini fix, un contracte financer pel qual es diposita una quantitat en un banc per un termini de temps determinat.

## Referències

* 1 2 3 4 Calvet, Caterina. Manual bàsic de Banca. Sabadell: Edicions Comercials, 1999 [Consulta: 25 agost 2013].