OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dalton Baldwin

Dalton Baldwin (Summit, 19 de desembre de 1931 - Kunming, 12 de desembre de 2019) fou és un pianista estatunidenc especialitzat en l'acompanyament de cantants lírics.
Dalton Baldwin va estudiar música al conservatori d'Oberlin (Ohio), abans d'anar a prendre classes de Madeleine Lipatti i Nadia Boulanger. Es va especialitzar ràpidament en l'acompanyament vocal. Durant la seva carrera, va fer més de cent enregistraments i va guanyar nombrosos premis amb Elly Ameling i Gérard Souzay; la seva col·laboració abasta més de 30 anys.
Dalton Baldwin va acompanyar moltes grans veus de la segona meitat del segle xx, incloses Elly Ameling, Jessye Norman, José van Dam, Frederica von Stade, Teresa Berganza], Nicolaï Gedda, Jennie Tourel, Arleen Augér, Michèle Command, Michel Sénéchal, Gabriel Bacquier, Mady Mesplé, a més del violoncel·lista Pierre Fournier i el violinista Henryk Szeryng. Però la seva carrera va estar dominada per la seva associació amb el baríton francès Gérard Souzay, a qui acompanyava regularment en melodia francesa, en lied alemany i en melodia contemporània, treballant amb compositors com Frank Martin, Alberto Ginastera, Ned Rorem…
Dalton Baldwin va continuar la seva carrera com a intèrpret tot reduint el nombre d'aparicions de concerts i dedicant-se més a la direcció artística i a l'ensenyament. Des de 1984 fou professor del "Westminster Choir College, Rider University de Princeton, Nova Jersey", i impartia classes als Estats Units, Europa i Àsia i Japó.
També va ser membre de nombrosos jurats internacionals de competició.

## Discografia (selecció)

* Claude Debussy, melodies de Debussy: Gérard Souzay, baríton, Elly Ameling, Mady Mesplé, Michèle Command, sopranos, Frederica von Stade; Dalton Baldwin, piano (1971 a 1979, 3CD EMI Classics) (OCLC 25479297)
* Gabriel Fauré, integrals de Mélodies de Fauré - Gérard Souzay, baríton; Soprano Elly Ameling; Dalton Baldwin, piano (1970 a 1974, 4CD EMI Classics / Brilliant Classics) (OCLC 25503623)
* Francis Poulenc, integrals de les melodies de Poulenc: Gérard Souzay, baríton, soprano Elly Ameling; Nicolaï Gedda, William Parker, Michel Sénéchal; Dalton Baldwin, piano (1974 i 1977, 4CD EMI Classics) (OCLC 25479680)
* Maurice Ravel, melodies - Felicity Lott; Mady Mesplé; Jessye Norman, sopranos; Teresa Berganza, mezzosoprano; Gabriel Bacquier, José van Dam, barítons; Dalton Baldwin, piano (1984, EMI Classics) (OCLC 20359286)

## Honors

* "MY Order of Cultural Merit Chevalier" BAR.svg Cavaller de l'Orde del Merit Cultural de Mònaco. Va ser nomenat oficial el 18 de novembre de 2013.

## Notes

* ↑ «Mort du pianiste Dalton Baldwin, figure des accompagnateurs» [archive], sur francemusique.fr, 13 décembre 2019
* ↑ «Ordonnance Souveraine n° 4.586 du 18 novembre 2013 portant promotions ou nominations dans l'Ordre du Mérite Culturel», sur Journal de Monaco (consulté le 22 mai 2019).
# Luis Vélez de Guevara

Luis Vélez de Guevara (1579 - 1644) fou un escriptor del barroc espanyol conegut sobretot per la seva obra satírica El diablo cojuelo, on usa el conceptisme i la figura d'un dimoni per criticar la societat del seu temps, anticipant-se a temes que seran comuns en la literatura fantàstica posterior. Escrigué diversos centenars de peces teatrals alternant el drama i la comèdia seguint el model de Lope de Vega.

## Referències

* ↑ «Luis Vélez de Guevara». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Literatura espanyola del Barroc
# Roman Van Uden

Roman Van Uden (Auckland, 29 d'octubre de 1988) és un ciclista de Nova Zelanda. Va ser professional del 2009 al 2015.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa al Tour de Gila
* 2011
** Vencedor d'una etapa al Redlands Bicycle Classic
** Vencedor d'una etapa al Tour de Toona
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Tour of the Murray River
* 2013
** 1r al Sharjah International Cycling Tour i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Southland
** Vencedor d'una etapa al Tour de Al Zubarah
* 2014
** Vencedor d'una etapa al Tour de Al Zubarah
* 2015
** Vencedor d'una etapa al Tour de Southland

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Le Printemps (pel·lícula de 1909)

Le Printemps és una pel·lícula muda cinema francès dirigida per Louis Feuillade, estrenada el 1909.
La pel·lícula està dividida en diversos episodis:
* L'Éveil de la source
* L'Éveil des nids
* Sur les étangs
* L'Amour chef d'orchestre
* La Becquée
* Dans les vergers
* Les jeux et les ris
* Floréal

## Sinopsi

L'Éveil de la source : La pel·lícula comença amb una dona estirada, els ocells s'acosten sobre ella. Les noies venen i s'asseuen.
L'Éveil des nids : les dones recullen flors dels arbustos.
Sur les étangs : Veiem un estany, vénen àngels i ballen.
L'Amour chef d'orchestre : Un nen petit posa les seves partitures i fa els gestos d'un director.
La Becquée : Un grup de dones agafa llavors i les plante a terra.
Dans les vergers : En un arbre, les nimfes toquen música.
Les jeux et les ris : Dones i un nen ballen.
Floréal : arriba una farandola, fan una volta i marxen.

## Repartiment

* Alice Tissot
* Christiane Mandelys
* Henri Duval
* Maurice Vinot

## Referències

* ↑ Le Printemps, silentera.com

## Enllaços externs

* Le Printemps a YouTube
# Smithfield (Utah)

Smithfield és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 7.261 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Smithfield tenia 7.261 habitants, 2.066 habitatges, i 1.782 famílies. La densitat de població era de 650,5 habitants per km².
Dels 2.066 habitatges en un 53,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 78,5% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 13,7% no eren unitats familiars. En el 12,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37,8% tenia menys de 18 anys, un 12,1% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 16,2% de 45 a 60 i un 8% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,6 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 47.745 $ i la renda mitjana per família de 49.828 $. Els homes tenien una renda mitjana de 35.708 $ mentre que les dones 21.076 $. La renda per capita de la població era de 14.933 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Smithfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Smithfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Estratonice (Calcídica)

Estratonice (en llatí Stratonice, en grec antic Στρατονίκη) era una ciutat de la península Calcídica que Ptolemeu diu que estava situada al golf anomenat Singitos, però probablement és un error i estava situada a la costa del golf Estrimònic.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Stratonice». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 març 2021].

## Enllaços externs

* Stratonice. A Ancient Library.
# Claude Arrieu

Claude Arrieu (París, 30 de novembre del 1903 – París, 7 de març del 1990) va ser una prolífica compositora francesa.

## Biografia

Claude Arrieu va estudiar música clàssica des d'una edat primerenca. Es va interessar particularment per les obres de Bach i Mozart, i més tard, d'Igor Stravinsky. Tanmateix, Gabriel Fauré, Claude Debussy, i Maurice Ravel l'hi van proporcionar gran inspiració.
Somiant en una carrera com a virtuosa, va entrar al Conservatori de París el 1924. Va ser estudiant de piano de Marguerite Long i va rebre classes de Georges Caussade, Noël Galó, Jean Roger-Ducasse i Paul Dukas. El 1932, va rebre el primer premi de composició.

## Composicions seleccionades per al teatre, ràdio i televisió

* Noé, 1931–1934 (imagerie musicale, 3 actes, Un. Obeir), f.p. Estrasburg Opéra, 29 gener 1950
* Cadet Roussel, 1938–1939 (opéra bouffe, 5 actes, André de la Tourasse després de Jean Limozin), f.p. Marsella, Opéra, 2 octubre 1953
* La Coquille à planètes (opéra radiophonique, Pierre Schaeffer), RTF (Radiodiffusion-Télévision Française), 1944
* Le deux rendez-vous, 1948 (opéra comique, P. Bertin Després de G. de Nerval), RTF, 22 juny 1951
* Le chapeau à musique (opéra enfantine, 2 actes, Tourasse i P. Dumaine), RTF, 1953
* La princesse de Babylone, 1953–1955 (opéra bouffe, 3 actes, P. Dominique, a partir de Voltaire), Rheims, Opéra, 3 març 1960
* La cabine téléphonique (opéra bouffe, 1 acte, M. Vaucaire), RTF, 15 març 1959
* Quintette en Ut, pour flute, hautbois, clarinette, cor et basson(1955)
* Cymbeline, 1958–1963 (2 actes, J. Tournier I M. Jacquemont, a partir de Shakespeare), ORTF, 31 març 1974
* Balthazar, ou Le mort–vivant, 1966 (opéra bouffe, 1 acte, Dominique), no representat
* Un clavier pour un autre (opéra bouffe, 1 acte, J. Tardieu), Avignon, Opéra, 3 abril 1971
* Barbarine, 1972 (3 actes, a partir de d'A. de Musset), incomplet
* Les Amours de Don Perlimpin et Belise en son jardin (imaginaire lyrique, 4 tableaux, a partir de F. García Lorca), Tours, Grand Théâtre, 1 març 1980

## Referències

* ↑ «Claude Arrieu (1903-1990) - Find a Grave Memorial» (en anglès). [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ Andrieux, Françoise; Briscoe, James R. (rev.) «Arrieu, Claude [Simon, Anne Marie]». Grove Music Online. Oxford University Press. DOI: 10.1093/gmo/9781561592630.article.01344 [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ Simon, Louise Marie «Arrieu Claude, 1903-1990». Musicologie.org. ISSN: 2269-9910 [Consulta: 20 març 2020].

## Fonts

* Sadie, Stanley (Ed.) [1992] (1994). The New Grove Dictionary of Opera, vol. 1, A-D, cap: "Arrieu, Claude" per Richard Langham Smith, Nova York: MacMillan. ISBN 0-935859-92-6.
* IMDb: Claude Arrieu - Filmography Arxivat 2012-02-22 a Wayback Machine.
* Fr.Viquipèdia: Claude Arrieu

## Enllaços externs

* Radio France
# Erythrina lysistemon

Erythrina lysistemon és un arbre caducifoli nadiu de Sud-àfrica de la família de les Fabòidies. Es cultiva regularment com a arbre per a jardins i parcs, i molts pobles consideren aquest arbre medicinal i màgic. Creix a diversos hàbitats: des de zones boscoses seques i matollars litorals fins a sabanes i zones de dunes.
Mesura entre 9 i 12 m d'alçada, i té espines corbades per tot el tronc i branques. Les seves fulles són compostes amb 3 folíols molt amples. La vena central és espinosa. L'arbre es troba sense fulla durant la meitat de l'any, però el més espectacular d'aquest arbre és la seva flor color escarlata. Creix agrupada en raïms abans que apareguin les fulles. Floreix a finals de l'hivern i principis de primavera.
Aquest arbre té una gran importància ecològica: És llar de nombrosos animals, aus i insectes. A més, el rinoceront negre i els elefants en mengen les fulles i l'escorça. També ha estat arbre real i es plantava en les tombes dels reis zulus. La floració d'aquest arbre era auguri de bona collita. Les seves fulles, l'escorça o arrels s'han utilitzat per cataplasmes i infusions.
El nom d'"erythrina" prové del grec erythros que vol dir "vermell", i "lysistemon" vol dir "amb pèrdua dels estams".

## Referències

* ↑ «Erythrina lysistemon» a EOL. Data consulta: 17 de gener de 2014.
* ↑ «Erythrina lysistemon» a The Plant List. Data consulta: 17 de gener de 2014.
* ↑ erythtros a Epítetos Botánicos.

## Bibliografia

* «Erythrina lysistemon». Plantz Africa. Arxivat de l'original el 2014-04-17. [Consulta: 23 gener 2010].

## Enllaços externs

* Imatges d'"Erythrina lysistemon" Arxivat 2010-04-08 a Wayback Machine.
# Erysimum bicolor

Erysimum bicolor és una espècie de planta de la família de les Brassicàcies, la qual pot ser trobada freqüentment localment en zones baixes i forestals de Tenerife, La Palma, El Hierro i La Gomera, fins als 1000 m d'altitud.
És un arbust petit, parcialment llenyós a la base, i que mesura entre 60 i 100 cm d'alçada. Les fulles són estretes, lanceolades, amb les vores lleugerament dentades. Les inflorescències normalment són laxes, amb la corol·la de color lila, violeta o blanquinosa.

## Referències

* ↑ «Erysimum bicolor» a EOL. Data consulta: 08 de juliol de 2014.
* ↑ Bramwell, David; Bramwell, Zoë. «Flora». A: Flores Silvestres de la Islas Canarias (en castellà). 4a ed.. Madrid: Editorial Rueda SL, 2001, p. 145. ISBN 8472071286.
# Comtat de Walker

«Comtat de Walker» té aquests significats:
* Comtat de Walker (Alabama)
* Comtat de Walker (Geòrgia)
* Comtat de Walker (Texas)
# Skhour Rhamna

Skhour Rhamna (àrab: صخور الرحامنة, Ṣẖūr ar-Raḥāmna; amazic estàndard marroquí: ⵚⵅⵓⵕ ⵕⵃⴰⵎⵏⴰ, Ṣxuṛ Ṛḥamna) és una comuna rural de la província de Rehamna, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 15.479 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Solidaridad Internacional - Nazioarteko Elkartasuna

Solidaridad International - Nazioarteko Elkartasuna és una organització sense ànim de lucre que treballa amb la finalitat de secundar i donar veu a les persones més empobrides del món, en el marc de la Carta Internacional dels Drets Humans.

## Història i organització

L'organització va ser fundada en 1989 i té la seva seu a Bilbao. Un dels seus fundadors va ser el polític Niko Gutiérrez Saíz. Treballa en ajuda humanitària a tot el món (Bolívia, Bogotà, Colòmbia, Àfrica, ...).
En el 2020, l'estructura interna de l'organització era la següent: president, Benjamí Respaldiza Fernández; vicepresidenta, María Soledad Martínez Andrés; secretari, Paulino Antuñano Maruri; tresorer, Juan Carlos Pérez Cuesta (lletrat), i vocals, Amara del Carmen Sainz de Rozas Miñaur, María Milla Ortiz de Zárate, Carmen Vidal Marsal, Carmen García Roblas, Zigor Marcos Egurrola i María Asunción Martínez Andrés.

## Referències

* ↑ «COORDINADORA DE ONGD DE EUSKADI : ONGD». Arxivat de l'original el 2022-01-08. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Andueza, Iker Rioja. «Niko Gutiérrez, el candidato de Vox que mitineó contra la inmigración al lado de la ONG que fundó cuando era socialista» (en castellà), 27-06-2020. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Exprés, Norte. «Vitoria destina casi 1 millón € al extranjero» (en castellà), 28-11-2021. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Makazaga, Iñaki «Fotos: Cuando el verde se impone al Sáhara» (en castellà). El País [Madrid], 14-06-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Press, Europa. «La AECID concede 216.472 euros a 13 ONG, entre ellas, Ayuda en Acción, Entreculturas y Acción contra el Hambre», 03-08-2021. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Transparencia» (en castellà). [Consulta: 9 gener 2022].
# Coll de Rates

El coll de Rates és una collada entre les serres del Ferrer (est) i del Carrascar de Parcent (oest), divisòria entre les comarques valencianes de la Marina Alta (nord) i la Marina Baixa (sud).
El coll se situa als 628 metres d'altura i per ell passa la carretera CV-715 que uneix Benidorm amb Gandia passant per Pego. Els termes municipals de Parcent, Alcanalí i Tàrbena conflueixen en ell.

## Referències

«Coll de Rates». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Coll de San Bernardino

San Bernardino (italià: Passo del San Bernardino, alemany: Bernhardinpass, 2.066 metres) és un port de muntanya als Alps Suïssos que connecta les valls dels rius Hinterrhein i Mesolcina (Misox) entre les poblacions de Thusis (cantó de Grisons) i Bellinzona (cantó de Ticino). Localitzat al costat oriental llunyà dels Alps occidentals no s'ha de confondre amb el coll del Gran St. Bernat o amb el coll del Petit St. Bernat a la Savoia i Vall d'Aosta. La part superior del coll constitueix la frontera lingüística italo-alemana i la línia de drenatge entre dels rius Po i Rin.
La ruta fou primer important com a pista de muls al segle xv quan la ruta entre Thusis i Splügen era coneguda com a Via Mala. Una carretera per a vehicles rodats fou oberta el 1770; aquesta carretera fou significativament millorada entre el 1821 i 1823, finançada en part pel Regne de Sardenya delerós de millorar la ruta comercial que connectava Gènova i el Piemont amb els Grisons, fora del control directe d'Àustria.
El trànsit entre el Ticino i Grisons fou molt facilitat el 1967, amb l'obertura del túnel de carretera de San Bernardino. D'ençà el trànsit de vehicles pel coll ha estat molt reduït, beneficiant-ne aquells que tenen temps d'evitar el túnel. La carretera del coll és només oberta l'estiu.

## Bibliografia

* Nicola Pfund, Sui passi en bicicletta - passis Alpins suïssos per bicicleta, Fontana Edizioni, 2012, p. 134-139. ISBN 978-88-8191-281-0

## Enllaços externs

* Perfil en climbbybike.com
# Dambach (Baix Rin)

Dambach (en alsacià Dàmbàch) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 729 habitants. Forma part del Parc Nacional dels Vosgues i limita amb els municipis de Windstein, Lembach, Sturzelbronn, Obersteinbach i Niederbronn-les-Bains.
Forma part del cantó de Reichshoffen, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes del Pays de Niederbronn-les-Bains.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 574 | 633 | 679 | 652 | 702 | 729 |

## Administració

Llista d'alcaldes
* 1816-1824 Michel Jochum
* 1832-1843 Frédéric Spies
* 1843-1868 Antoine Brisbois
* 1869-1875 Jean-Michel Roth
* 1875-1882 Hubert Krieg
* 1882-1885 Wendelin Roth
* 1885-1908 Michel Hausberger
* 1908-1914 Georges Kaufmann
* 1914-1922 Aloyse Neusch
* 1922-1925 Léonard Krieg
* 1925-1945 Aloyse Neusch
* 1945-1947 Alfred Krieg
* 1947-1965 Eugène Dirié
* 1965-1989 Camille Neusch
* 1989-2001 Gilbert Wambst
* 2001-2008 Simone Wambst
# Ferenc Szabadváry

Ferenc Szabadváry (Kőszeg, 1 de setembre de 1923-2006) va ser un historiador de la ciència hongarès.
Després d'estudiar Enginyeria química a la Universitat de Tecnologia i Economia József Nádor de Budapest, s'acabaria establint en l'Institut de Química General d'aquesta mateixa universitat, on va obtenir la plaça de catedràtic cap al 1972. Va especialitzar-se a l'àmbit de la història de la química analítica. Va ser autor d'una història de la química analítica, publicada originalment en hongarès com Az analitikai kemia modszereinek kialakulasa (Akadémiai Kiadó, 1960) i traduïda més tard a l'anglès —per Gyula Svehla— sota el títol History of Analytical Chemistry (Pergamon Press, 1966) i a l'alemany com Geschichte der analytischen Chemie (Vieweg, 1966); així com Than Karoly (Akadémiai Kiadó, 1972) una biografia de Carl von Than; o Antoine-Laurent Lavoisier, der Forscher und seine Zeit, 1743-1794 (Wissenschaftlicher Verlagsgesellschaft, 1973), sobre Antoine Lavoisier; entre altres obres.

## Referències

* 1 2 3 4 Anònim, 1993a, p. 109-110.
* ↑ Vamos, 2005.
* 1 2 Bret, 1995, p. 173.
* 1 2 Anònim, 1993b, p. 111.
* ↑ Knight, 1967, p. 402.
* ↑ Julien, 1975, p. 361.
* ↑ Bret, 1995, p. 176.

## Bibliografia

* Anònim «Professor Ferenc Szabadváry» (en anglès). Periodica Polytechnica. Budapest University of Technology and Economics, 37, 1-2, 1993a, pàg. 109-110. ISSN: 1587-3765.
* Anònim «Scientific Work of Prof. F. Szabadváry» (en anglès). Periodica Polytechnica. Budapest University of Technology and Economics, 37, 1-2, 1993b, pàg. 111-126. ISSN: 1587-3765.
* Bret, Patrice «Trois décennies d'études lavoisiennes. Supplément aux bibliographies de Duveen/Three decades of Lavoisian studies. Addendum to Duveen's bibliographies». Revue d'histoire des sciences, 48, 1, 1995, pàg. 169-206. ISSN: 1969-6582.
* Julien, Pierre «Biographie de Lavoisier: Ferenc Szabadvary, Antoine Laurent Lavoisier, der Forscher und seine Zeit, 1743-1794» (en francès). Revue d'histoire de la pharmacie, 63, 224, 1975, pàg. 361. ISSN: 1775-3864.
* Knight, D. M. «History of Analytical Chemistry. By Ferenc Szabadváry, tr. Gyula Svehla. Pp. ix + 418. Oxford: Pergamon Press. 1966. £6.» (en anglès). The British Journal for the History of Science. British Society for the History of Science, 3, 4, diciembre 1967, pàg. 402. DOI: 10.1017/S0007087400003022. ISSN: 1474-001X.
* Vamos, Éva «In Memoriam. Ferenc Szabadváry (1923-2006)». Archives Internationales d'Histoire des Sciences, 55, 155, 2005, pàg. 497-498. DOI: 10.1484/J.ARIHS.5.101643. ISSN: 0003-9810.
# Luis Weihmüller

Luis Weihmüller (Vila María, 5 d'agost de 1902 - 1963) fou un futbolista argentí, que jugava de defensa, que va competir durant la dècada de 1920. Fill d'immigrants suïssos, era anomenat "Sity".
A nivell de clubs va ser jugador del Belgrano de Córdoba (1923-1925), River Plate (1925) i del Club Sportivo Palermo (1926-1930). El 1928 fou seleccionat per disputar la competició de futbol dels Jocs Olímpics d'Amsterdam, on l'equip guanyà la medalla de plata, però ell no disputà cap partit.

## Referències

* 1 2 3 Luis Weihmüller, un villamariense olvidado a El Diario del Centro del País, 29 de juny de 2012
* ↑ L. F. WEIHMULLER a olympic.org
# Columna seca

Una columna seca és una canonada fixa i rígida amb diverses boques de sortida repartides estratègicament per una construcció, la qual, en cas d'haver de ser utilitzada, és carregada d'aigua pels bombers. Gràcies a la columna seca els bombers poden transportar aigua dins l'edifici ràpidament i eficaç, sense necessitat d'estendre mànegues per la caixa d'escala, cosa que facilita l'evacuació.

## Descripció

És una instal·lació de protecció contra incendis per a ús exclusiu dels bombers consistent en una canonada normalment buida, que a partir d'una escomesa a la façana d'un edifici, discorre verticalment generalment per la caixa d'escala, amb boques de sortida a les plantes, per a la connexió de les mànegues dels bombers. L'escomesa de la façana té una connexió siamesa amb claus i ràcords Barcelona de 70 mm de diàmetre, on els bombers connectaran les mànegues procedents dels autotancs. La tapa de l'escomesa és rectangular, de 55 cm d'amplada i 40 cm d'alçada, pintada de blanc i amb la inscripció 'ÚS EXCLUSIU BOMBERS' en lletres vermelles. La canonada és d'acer galvanitzat amb un diàmetre de 80 mm. Les sortides a les plantes (cada 2 plantes fins a la vuitena i totes a partir d'aquesta) tenen una connexió siamesa amb claus i ràcord Barcelona de 45 mm de diàmetre. La tapa és de vidre amb la inscripció 'ÚS EXCLUSIU BOMBERS' en lletres vermelles. Cada 4 plantes hi ha una clau de seccionament. La columna seca descendent té clau de seccionament a cada planta.

## Normativa

La normativa de protecció contra incendis espanyola obliga a la instal·lació de columna seca als edificis de més de 24 m d'alçada, als hospitals de més de 15 m d'alçada, als aparcaments de més de 3 plantes soterrani o més de 4 plantes pis i a les indústries de risc intrínsec mig o alt de més de 15 m d'alçada.

## Referències

* ↑ Diccionari de bombers. Barcelona: Termcat. Generalitat de Catalunya, novembre 1995. ISBN 84-393-3689-6.
* 1 2 «La columna seca sistema de PCI vital per salvar vides». Clúster de Seguretat Contra Incendis.
* ↑ «NTP 43: Columnes seques contra incendis. Condicions d'instal·lació» (en castellà). Institut Nacional de Seguretat i Higiene en el Treball. Ministeri de Treball i Assumptes Socials d'Espanya, 1983.
* ↑ «Sistemes de columna seca segons R.D. 513/2017 de 22 de maig» (en castellà). Serior.