OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Ribot (Girona)

La Casa Ribot és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, entre mitgeres, estructurat en tres crugies, resultat de la remodelació efectuada en un edifici anterior. El sostres de la planta baixa són amb volta. Cal destacar el pati d'accés cobert, amb una escala noble d'accés al pis. La façana principal presenta un interessant esgrafiat marcant franges en diagonal amb elements florals. La decoració amb esgrafiats de la façana és deguda al decorador gironí Josep Mª Busquets i al seu germà Lluís, que la realitzaren l'any 1932-1933.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Ribot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Casa Ribera (Llagostera)

Casa Ribera és una obra del municipi de Llagostera (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici de planta quadrada, compost a partir de la formalització d'una torre central a la façana. Aquesta presenta una balconada correguda de ferro colat al pis principal i balcons petits a la planta superior. Són interessants els elements decoratius com les mènsules dels balcons, amb elements florals i caps humans inspirats en personatges del món rural. Del conjunt de l'edifici destaquen les pintures modernistes a les llindes de les balconeres i el fris del coronament amb decoracions geomètriques i vegetals. Els interiors són estucats i es conserven en bon estat. És un dels casals d'inspiració modernista més interessants de Llagostera. Actualment es troba semiabandonat.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* ↑ «Casa Ribera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Cedar Park

Cedar Park és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 26.049 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cedar Park tenia 26.049 habitants, 8.621 habitatges, i 7.155 famílies. La densitat de població era de 592,7 habitants/km².
Dels 8.621 habitatges en un 52,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,3% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 17% no eren unitats familiars. En el 12,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,5% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 40,3% entre 25 i 44, un 15,9% de 45 a 60 i un 4,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 67.527 $ i la renda mediana per família de 70.587 $. Els homes tenien una renda mediana de 49.657 $ mentre que les dones 32.039 $. La renda per capita de la població era de 24.767 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cedar Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cedar Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Cedar Crest (Oklahoma)

Cedar Crest és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 308 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cedar Crest tenia 308 habitants, 109 habitatges, i 78 famílies. La densitat de població era de 20,6 habitants per km².
Dels 109 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,4% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 31,2% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.053 $ i la renda mediana per família de 26.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.167 $ mentre que les dones 21.979 $. La renda per capita de la població era de 15.663 $. Entorn del 24,3% de les famílies i el 30% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cedar Crest». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cedar Crest». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Cedar Glen Lakes

Cedar Glen Lakes és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 1.617 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cedar Glen Lakes tenia 1.617 habitants, 1.126 habitatges, i 451 famílies. La densitat de població era de 931,8 habitants/km².
Dels 1.126 habitatges en un 0,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,2% hi vivien parelles casades, en un 3,6% dones solteres, i en un 59,9% no eren unitats familiars. En el 58,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 53,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 0,2% tenia menys de 18 anys, un 0,1% entre 18 i 24, un 2% entre 25 i 44, un 15,8% de 45 a 60 i un 82% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 75 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 58,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.378 $ i la renda mediana per família de 30.278 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.368 $ mentre que les dones 35.833 $. La renda per capita de la població era de 20.246 $. Aproximadament l'1,9% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cedar Glen Lakes». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cedar Glen Lakes». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa de la Vila de Montesquiu

La Casa de la Vila de Montesquiu és una obra de Montesquiu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta rectangular amb planta baixa, un pis i golfes, amb coberta de teules i amb façanes obertes cap a la pl. Emili Juncadella i el c/ Sant Boi. És de construcció recent i s'erigí en el mateix indret on anteriorment es trobava l'antic ajuntament. Al seu interior hi ha un pati central des del qual es pot accedir a les diferents estances. L'entrada principal està flanquejada per dues columnes de formigó que van del sòl a la cornisa mateixa. L'edifici engloba a més de l'ajuntament els serveis de dispensari municipal, de sala d'actes, de Correus i d'arxiu. A la planta superior hi ha les dependències municipals. A la plaça esmentada hi ha una part porxada amb arcs de mig punt.

## Història

L'actual edifici de l'Ajuntament de Montesquiu va ser construït a principis de la dècada dels vuitanta del segle xx, en el mateix indret on anteriorment hi havia l'antic ajuntament, propietat de la Diputació de Barcelona, i del qual no queda res. La concepció del nou edifici és funcional i racional, adaptada a les necessitats del poble, ja que acull diversos serveis. Hom ha utilitzat els materials moderns com el formigó vist (columnes de l'entrada) o el ferro vist. L'edifici ha passat a ser propietat municipal.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Montesquiu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Acrossocheilus monticola

Acrossocheilus monticola és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
# A Friendly Marriage

A Friendly Marriage és una pel·lícula muda estrenada el 5 de setembre de 1911 que explica la història d'un matrimoni de conveniència entre un noble anglès i una noia rica de l'oest americà en que al final ell aconsegueix amb el seu esforç rescatar-la de la ruina i acabar enamorats. Rodada a l'estudi Flatbush de la Vitagraph a Brooklyn, va ser dirigida per Van Dyke Brooke i protagonitzada per Earle Williams i Lillian Walker.

## Argument

Un miner descobreix una mina de plom que el converteix en un home ric. Lillian, la seva filla, gaudeix de la riquesa del seu pare. Aquesta comença per visitar la seva tia que se l'enduu a Europa per presentar-la en societat. Allà, cau en gràcia a Lady Somers i això fa que s'anuncïi als ecos de societat com una rica hereva de l'oest americà. L'advocat de Lord Francis li crida l'atenció d'aquesta notícia, i li proposa intentar d'acordar un matrimoni amb la noia, cosa que suposaria uns ingressos per Lord Francis que està arruïnat.
L'advocat s'entrevista amb Lady Somers que propicia una reunió entre Lillian i Lord Francis. Les parts contractants se senten atretes i decideixen tirar endavant el casament com una simple relació amistosa que li permetrà a ell obtenir certa part dels ingressos del seu pare. L'amistat de seguida evoluciona cap a un enamorament mutu i ell pren la determinació de autofinançar-se per tal que els diners no esdevinguin una barrera entre ells dos.
Lord Francis té certa habilitat com a escriptor i envia el manuscrit d'una novel·la a un editor de Londres. Mentre escriu la següent, contracta sense que ho sapiga la seva dona, una estenògrafa molt atractiva, filla del vicari.
Un dia, la seva dona, passant per davant de la finestra del seu estudi, els sorprèn conversant, cosa que la perturba sobremanera. Quan més tard ell entra a la seva habitació ella intenta que confessi que l'està enganyant però ell li explica la situació. En aquell moment arriba un telegrama d'Amèrica en el qual el pare de Lillian explica que s'ha arruïnat completament.
Ella queda molt afligida, però Lord Francis la tranquil·litza explicant-li que podran tirar endavant i li mostra el xec dels seus editors i un encàrrec que escrigui més llibres. La parella acaba abraçada.

## Repartiment

* Earle Williams (Lord Francis Towne)
* Lillian Walker (Lillian Colton)
* Alec B. Francis
* Robert Gaillard
* Anne Schaefer
* Van Dyke Brooke (advocat)
* B.F. Clinton
* Hazel Neason)
* Julia Swayne Gordon
* William Shea (el criat)

## Referències

* 1 2 «VITAGRAPH life portrayals». The Moving Picture World 9, 9, 09-09-1911, pàg. 680.
* ↑ Fell, John L. Before Hollywood: turn-of-the-century American film (en anglès). Hudson Hills Press in association with the American Federation of Arts, 1987, p. 140. ISBN 9780933920910.
* ↑ «Comments on the films - The friendly marriage». The Moving Picture World 9, 11, 23-09-1911, pàg. 890.
# Centre històric de Vinebre

El centre històric de Vinebre és el conjunt protegit com a bé cultural d'interès local que forma el nucli antic de Vinebre (Ribera d'Ebre). Vinebre és al marge esquerre del mateix riu Ebre, en una vasta esplanada a una altitud de 34 metres sobre el nivell del mar. La majoria de cases antigues del poble tenen portalades de mig punt, rajola i teula àrab i se situen al voltant de l'església, distribuïts en carrers poc regulars.
A Vinebre es troben nuclis de població d'època pre-ibèrica (en un monticle sobre el riu Ebre), ibèrica i romana. El lloc de Vinebre, com altres de la rodalia, fou conquerit per Ramon Berenguer IV, probablement l'any 1149. Va ser donada als templers i patí fortament les lluites entre els Entença i els templers fins al punt que els primers, sota el comandament de Guillem d'Entença, a les darreries del setembre de 1284, destruïren totalment la vila antiga. Posteriorment, el comanador d'Ascó reedificà Vinebre en un lloc més proper al riu i més adient per a la defensa; la nova població s'anomenà Vilanova de Vinebre. Amb l'extinció de l'orde templer, passà a ser domini dels hospitalers, dels quals obtingué la independència eclesiàstica i administrativa durant el segle xvii.
Els moriscos de Vinebre no sofriren l'expulsió general decretada l'any 1610. La població patí fortament les conseqüències de la darrera guerra civil, per causa de la seva proximitat al front durant la batalla de l'Ebre. La vila fou evacuada totalment durant nou mesos, des de l'abril de 1938 fins al gener de 1939.

## Referències

* 1 2 3 «Centre històric de Vinebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Centre històric de Vinebre». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Marquesat de Valtierra

El Marquesat de Valtierra és un títol nobiliari espanyol creat pel rei Alfons XIII el 15 de setembre de 1907 a favor de Carlos Espinosa de los Monteros Sagaseta de Ilurdoz, Tinent General de l'Exèrcit, Ambaixador d'Espanya a França, Capità General de la VI Regió Militar Director General de Correus i Telègrafs.

## Llistat dels Marquesos de Valtierra

| | Titular | Període | | Parella |
| I | Carlos Espinosa de los Monteros Sagaseta de Ilurdoz | 1907-1929 | | Dolores Bermejillo y García Menocal |
| II | Carlos Espinosa de los Monteros y Herreros de Tejada | 1929-1931 | net | |
| III | Javier Espinosa de los Monteros y Herreros de Tejada | 1931-1985 | germà | Galinda Bernaldo de Quirós y Alcala-Galiano, filla del Marquès de Quirós, Marquès de la Isabela i de la Vescomtessa del Pontón |
| IV | Carlos Espinosa de los Monteros y Bernaldo de Quirós | 1985 – actual | fill | María Eugenia de Simón y Vallarino |

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles (en castellà). Instituto "Salazar y Castro" C.S.I.C..
# Marquesat de Vilanant

El marquesat de Vilanant és un títol nobiliari creat per Carles II el 7 de febrer de 1682 a favor de Miquel de Salbà i de Vallgornera i dels seus descendents sobre la senyoria de Vilanant.
Dels Salbà va passar als Ponts de Mendoza, comtes de Robres, als Abarca de Bolea, comtes d'Aranda, i als Silva, ducs d'Híxar.

## Marquesos de Vilanant

* 1r. Miquel de Salbà i de Vallgornera, senyor i després marquès de Vilanant (des de 1682; mort el 1683). Negociador del Tractat de Llívia.
* 2n. Caterina de Salbà i Ponts, casada amb Agustín Bernardo López de Mendoza Pérez de Pomar, comte de Robres, autor d'unes Memorias para la historia de las guerras civiles de España (1708).
* 3r. Miquel Josep Ponts de Mendoza i Salbà, comte de Robres.
* 4t. Maria Josepa Ponts de Mendoza Bournonville i Eril (morta el 1767), casada amb Pedro Alcántara Buenaventura Abarca de Bolea y Bermúdez de Castro, comte d'Aranda (mort el 1742).
* 5è. Pedro Pablo Abarca de Bolea-Ximénez de Urrea y Ponts de Mendoza, comte d'Aranda (mort el 1798). Ministre de Carles III.
* 6è. Pedro de Alcántara Fadrique Fernández de Híxar y Abarca de Bolea, duc d'Híxar (des de 1798; mort el 1808).
* 7è. Agustín Pedro de Silva y Palafox, duc d'Híxar.
* 8è. Francisca Javiera de Silva y FitzJames Stuart, duquessa d'Híxar (morta el 1818).
* 9è. José Rafael de Silva Fernández de Híxar Portugal y Palafox, duc d'Híxar (des de 1818; mort el 1863).
* 10è. Jaime de Silva y Mitjáns, duc de Bournonville (mort el 1951).
* 11è. Rosario de Silva y Agrela (des de 1951; morta el 2008), casada amb Fernando d'Ornellas y Pardo.
* 12è. María del Rosario d'Ornellas Silva, actual titular (des de 2008).

## Vegeu també

* Marquesat de Rupit

## Referències

* ↑ Molas Ribalta, Pedro. Institucions i grups socials a l'Edat Moderna. Edicions Universitat Barcelona, 2012, p. 248. ISBN 8447535908 [Consulta: 26 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Els marquesos de Vilanant i els ducs d'Híxar
* Successió en el títol de marquès de Vilanant (BOE 36 d'11-02-2008 p. 1547)
# Mas de l'Ardiaca (Tortosa)

El Mas de l'Ardiaca és una masia de Tortosa (Baix Ebre) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masada situada vora la carretera de Tortosa a l'Aldea, a 3 km de Tortosa. Consta d'un cos principal, en origen habitatge, de planta rectangular, i d'una sèrie de construccions més petites adossades a la part posterior i al lateral que mira la carretera. Una d'elles, que fa angle recte amb la façana, és una petita capella. Tot el conjunt es troba enlairat respecte al nivell del terra, i el desnivell a la façana resta solucionat mitjançant uns graons que porten fins a una terrassa davantera.
El cos principal consta d'un sector de planta baixa i pis, cobert amb teulada a doble vessant. L'altre cos és només de planta i funciona com a terrassa del cos principal a nivell del primer pis. Les obertures, concentrades a la façana, són allindades i senzilles. La capella és un espai rectangular petit, cobert amb teulada a doble vessant. Presenta una espadanya a la façana, i una única finestra petita sobre la porta. L'interior, amb volta de mig punt amb llunetes, s'utilitza actualment com a magatzem. Es conserva l'emmarcament de tipus barroc del quadre dedicat a la Verge, avui dia traslladat a l'església de Sant Llàtzer, al Raval de la Llet.

## Història

Conegut com a Mas de l'Ardiaca, per haver pertangut al Capítol de la catedral de Tortosa. La capella era dedicada a la Mare de Déu de l'Aldea. Es tractava d'una parada obligatòria en les romeries que es feien a l'Aldea, a l'Església que portava el mateix nom, per a demanar aigua a la Verge en temps de sequera. N'hi havia una altra, amb capella inclosa, just a l'alçada de l'actual accés a l'autopista AP-7, des d'aquesta carretera. El conjunt, que es trobava en un estat de conservació força dolent, fou refet i convertit en restaurant el 1988. Porta el mateix nom de "Mas de l'Ardiaca".

## Referències

* 1 2 3 «Mas de l'Ardiaca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Mas de l'Esquerrer de Baix

El Mas de l'Esquerrer de Baix és un edifici de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Està ubicada damunt la platja del Prat, actual Platja Llarga.

## Descripció

Es tracta d'una masia amb una torre de defensa.
La masia original és de planta baixa, pis i golfa amb coberta a dues vessants de carener perpendicular a la façana principal a la qual se li ha adossat una galeria d'arcades de mig punt i dos cossos laterals que fan funció de celler.
La torre de defensa, amb fitxa a part, és de planta quadrangular i sobresurt de les edificacions.
La façana principal està dominada per una galeria de planta baixa d'arc carpanell i una altra galeria superior d'arc de mig punt. La façana lateral té arcs de mig punt i balcó a la planta pis, acabada amb un porxo amb arcs de mig punt amb columnes a planta baixa i terrat superior.

## Història

Antic 'Mas del Vivier' documentat al 1413. Simeó "Squerrer del mas Viver" hi vivia el 1487, quan "la quadra del Viver" ja era d'un beneficiat eclesiàstic al 1497. La família Llanussa conservà el mas durant les disputes per incloure el lloc a Vilanova en detriment de Cubelles i el 1750 passà a formar part de Vilanova. En un inventari del 1758 diu que la casa està derruïda i el porxo de la porta data del 1763, any que s'hi feren unes reformes. Al 1850 el propietari Josep Rosell i Serracan va restaurar i modifcar l'edifici tal com el coneixem avui dia. La masia va ser propietat dels descendents d'Eduardo Alfonso, president de la RENFE als anys quaranta i la família la va vendre al 1999 als propietaris del camping Platja Vilanova, que l'han restaurat per darrera vegada.
Es conserva documentació detallada de les diverses successions familiars del mas des del 1413 fins a l'actualitat, recollides per Vicenç Carbonell.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas de l'Esquerrer de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Carbonell Virella, Vicenç «Masies de Vilanova i la Geltrú, conferència d'en Vicenç Carbonell Virella a la A.E. Talaia». A.E. Talaia. Arxivat de l'original el 1 de març 2019 [Consulta: 28 febrer 2019]. Arxivat 1 de març 2019 a Wayback Machine.
* 1 2 Roig i Estradé, Pau; Carbonell i Virella, Vicenç. Masies del Garraf. 3. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa, ©1998-2008, p. 22-23. ISBN 84-85960-24-6.