OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Florio

John Florio (Londres, aprox. 1553 — 1625) va ser un humanista anglès.
Provinent d'una família italiana protestant va ser lector a Oxford i professor d'italià a les corts de Jaume I i d'Elisabet I. Va publicar un important diccionari anglès-italià i va traduir a l'anglès els Assaigs de Michel de Montaigne. Va introduir el Renaixement italià a la cort anglesa.
Va casar-se amb la germana del poeta Samuel Daniel i va tenir tres fills. S'ha proposat la seva amistat i influència sobre William Shakespeare.

## Referències

* ↑ «John Florio». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rugbi a l'Afganistan

El rugbi a l'Afganistan és un esport relativament nou, més es creix en popularitat. El primer equip local es va formar el 2011, i va jugar el seu primer partit, descalç, contra soldats de les forces especials neozelandès (Special Air Service) a la Zona Verda de Kabul. El Primer torneig oficial de rugbi a l'Afganistan va ser patrocinat per l'Ambaixada Britànica al desembre de 2011. El primer partit estranger de l'equip afganès s'ha fet perquè juagar una exposició de rugbi a 7 contra els Emirats Àrabs Units el 27 d'abril de 2012. També està programat per jugar al Bournemouth Sevens in Glastonbury al juny 2012.

## Afghanistan Rugby Federation

The Afghanistan Rugbi Federation (ARF) es va registrar amb la Comitè Olímpic Nacional, República Islàmica de l'Afganistan, el 2010.

## Referències

* 1 2 http://www.dailymail.co.uk/sport/rugbyunion/article-2122266/Afghanistan-rugby-team-coming-England.html
* ↑ https://archive.today/20121221124150/www.dailytimes.com.pk/default.asp?page=2012%5C04%5C16%5Cstory_16-4-2012_pg2_14
* 1 2 http://www.timesofmalta.com/articles/view/20120416/sport/Sports-round-up.415681
* ↑ http://www.independent.co.uk/sport/rugby/rugby-union/news-comment/ruck-and-maul-could-wasps-find-a-new-home-in-groundshare-with-the-bees-7606152.html

## Enllaços externs

* Afghan players dream of rugby glory. Seattle Times, 24 June 2011
* Afghans to play first rugby match abroad. Daily Times (Pakistan), 16 April 2012
# Clara... de noche

Clara… de noche, és una tira còmica escrita per Carlos Trillo i Eduardo Maicas i dibuixada per Jordi Bernet, publicada setmanalment des de 1992 per a la revista satírica El Jueves, i després paral·lelament per al suplement «No» del diari argentí Página/12, recopilat periòdicament en àlbums.
En la tira a blanc i negre i a dues pàgines es relata la vida de Clara, una prostituta, i la seua relació amb els clients. Clara s'ha convertit en un dels personatges més coneguts i estimats de la revista amb un gran seguiment de fans que veuen en ella la idealització d'una dona tant liberal com llibertina, independent i atractiva.
A més, als seus guions trobem des d'humor i erotisme fins a crítica social. Segons el seu dibuixant, Jordi Bernet, aquest és un personatge molt versàtil, ja que permet criticar els masclistes, els homes, els tímids, els llançats, els puters, pots fer històries amb el xiquet, i fins i tot pots criticar un poc les dones.

## Personatges

La sèrie és protagonitzada per Clara Fernández, una prostituta que treballa per compte propi. El seu origen és desconegut, si bé pareix que va ser violada de xicoteta i s'ha prostituït des de ben jove. L'aspecte físic del personatge de Clara està clarament inspirat en Bettie Page. El seu fill es diu Pablito, i és un xiquet alegre i intel·ligent, que té una relació tendra i molt afectiva amb la seua mare. Altre personatge recurrent és Virtudes, una prostituta amiga de Clara.
Tot i que la majoria dels personatges d'aquesta sèrie són anònims i sols apareixen en una historieta, a Bernet li agrada caricaturitzar amics i companys de professió com a clients de Clara. Un que sovint ha aparegut a diverses historietes és Vizcarra, el caricaturista de la revista El Jueves.

## Referències

* ↑ http://coleccionistatebeos.blogspot.com/2008/12/busco-quien-vea-la-lectura-que-hay-en.html (castellà)
* ↑ http://www.eslahoradelastortas.com/ha-muerto-bettie-page/ (castellà)
# Hildisrieden

Hildisrieden és un municipi del cantó de Lucerna (Suïssa), situat al districte de Sursee.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Heispelt

Heispeltt (en luxemburguès: Heeschpelt; en alemany: Heispelt) és una vila de la comuna de Wahl situada al districte de Diekirch del cantó de Redange. Està a uns 33 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Heispelt». [Consulta: 22 octubre 2015].
# Estefania d'Urgell

«Estefania d'Urgell» té aquests significats:
Casal d'Urgell, filles dels comtes d'Urgell
* Estefania Ermengol d'Urgell (? — 1143), filla del comte d'Urgell Ermengol V
* Estefania d'Urgell i Cabrera, filla d'Ermengol VI d'Urgell que esdevingué comtessa consort del Pallars Jussà a causa del seu matrimoni amb Arnau Mir de Pallars Jussà
# Nàsrides

«Nàsrides» té aquests significats:
Nom de dues dinasties musulmanes:
* Dinastia nassarita o dels nassarites de Granada
* Dinastia nàsrida o dels nàsrides del Sistan
# Maurice De Muer

Maurice De Muer (Potigny, Calvados, 4 d'octubre de 1921 - Seillans, Var, 4 de març de 2012) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1943 i 1951.
En el seu palmarès destaca la París-Camembert de 1944. El 1946 acabà segon de la París-Niça. Fou company d'equip de Ferdi Kübler, Paul Giguet, Camille Danguillaume, Émile Idée i Jean de Gribaldy, entre d'altres.
A partir de 1960 passà a exercir tasques de direcció esportiva, motiu pel qual és més conegut. Com a director d'un petit equip, el grup esportiu Pelforth-Sauvage-Lejeune, a partir de 1963 va ser convidat a prendre part al Tour de França. El 1964 un dels seus corredors, Georges Groussard, porta el mallot groc de líder durant 10 etapes i l'equip, encapçalat per Henry Anglade guanya la classificació per equips. Posteriorment passà a dirigir l'equip Bic entre 1969 i 1974, dirigint la victòria de Luis Ocaña al Tour de 1973. Entre 1978 i 1982 dirigí l'equip Peugeot.

## Palmarès

* 1941
** 1r al Gran Premi de Fourmies
* 1944
** 1r a la París-Camembert (Trofeu Lepetit)
* 1947
** 1r al Gran Premi de l'Écho d'Alger
* 1950
** 1r al Tour de la Manche

### Resultats al Tour de França

* 1947. Abandona (2a etapa)
* 1948. Abandona (14a etapa)
* 1950. 32è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1948. Abandona

## Referències

* ↑ «Maurice de Muer: Demanding cycling director for Peugeot - Obituaries - News». The Independent, 05-04-2012. [Consulta: 29 abril 2012].
* ↑ «Maurice de Muer». independent. [Consulta: 22 agost 2013].
* ↑ «Maurice de Muer: Demanding cycling director for Peugeot». independent. [Consulta: 22 agost 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Mas Gori

Mas Gori és un edifici de Vilajuïga (Alt Empordà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És a l'est del nucli urbà de Vilajuïga, al paratge del mas d'en Satlle. S'hi accedeix mitjançant un trencall a mà esquerra des de la carretera GI-610, en direcció a la població de Pau.
És un mas format per diversos cossos adossats, que li proporcionen una planta més o menys rectangular. El nucli central de l'edifici està format un gran cos de planta quadrada, a manera de torre, amb la coberta plana que presenta quatre finestres d'arc de mig punt, a la part superior de l'estructura. Al sud hi ha l'edifici principal, que és de planta rectangular i té la coberta a dues vessants de teula i està format per planta baixa, pis i altell. Des de la primera planta té sortida a una àmplia terrassa, que ocupa tot el costat oest de l'edifici. Aquest cos presenta, a la planta baixa, dues grans arcades bastides amb pedra i morter. Adossat al sud de l'edifici principal hi ha un altre petit cos, amb terrassa a la part superior, i al nord, una crugia rectangular i coberta a dues aigües. A partir d'aquest nucli, la masia va créixer força en direcció oest, amb diversos cossos adossats de construcció contemporània.

## Història

La sala de festa i exposicions Le Rachdingue va ser inaugurada aquí el 1968 amb la participació i patronatge directe de Dalí, que va escriure el seu nom a les parets. Anys més tard va ser aquí on va fer el llançament internacional del perfum amb el seu mateix nom.
A tall d'anècdota s'ha d'esmentar que el nom "Le Rachdingue" és el títol del llibre de l'escriptor Henri François Rey, íntim amic de Dalí.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Gori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Columna renal

La columna renal o columna de Bertin és cadascuna de les prolongacions del còrtex renal que ocupen els espais compresos entre cadascuna de les piràmides renals. Envolten completament la superfície externa de les piràmides, llevat de la papil·la.
Aproximadament en la part més interna de les columnes és on es divideix les artèries interlobars en les artèries arcuades que pugen per la columna. Inversament hi baixen les venes arcuades per formar les venes interlobars.
# Le Cabinet de Méphistophélès

Le Cabinet de Méphistophélès estrenada al Regne Unit i als Estats Units com Laboratory of Mephistopheles, The Cabinet of Mephistopheles, The Devil's Laboratory, Faust's Laboratory, i The Laboratory of Faust, va ser un curtmetratge mut francès del 1897 dirigida per Georges Méliès, vagament inspirat en la llegenda de Faust.

## Argument

Mefistòfil, el dimoni que apareix a la llegenda de Faust, es disfressa de vell i espera clients al seu laboratori. Tanmateix, mentre els clients es preparen per marxar, Mefistòfil els desconcerta amb diverses bromes màgiques i cabrioles sota diverses disfresses d'animals, burlant-los amb una bella dama desapareguda i atrapant-los breument en una gàbia. Un dels clients, en notar una espasa a la paret, aconsegueix tallar el cap de Mefistòfil, però segueix viu i finalment es torna a unir al seu cos. Finalment, per gran alleujament dels clients, el mateix Mefistòfil acaba atrapat a la seva pròpia gàbia.

## Estrena i recepció

Le Cabinet de Méphistophélès va ser estrenat per la Star Film Company de Méliès i està numerat del 118 al 120 als seus catàlegs. Es va projectar al teatre d'il·lusions de Méliès a París, el Théâtre Robert-Houdin, a principis d'octubre de 1897, juntament amb altres quatre noves pel·lícules de Méliès: Figaro et l'Auvergnat, Arlequin et charbonnier, L'Auberge ensorcelée, i Le Magnétiseur. El diari Le Journal va informar que les pel·lícules eren noves i van rebre molt èxit. Al febrer de 1898, el mag David Devant va fer una gira Pobles britànics amb la pel·lícula com a part del seu acte, anunciant-la sota els títols The Laboratory of Faust i Faust's Laboratory.
La pel·lícula ha estat citada tant com la primera pel·lícula faustiana com la primera adaptació literària de Méliès, i es creu que va ser la primera pel·lícula en què Méliès va experimentar amb el efecte especial d'exposició múltiple. Es creu que està perdut.

## Referències

* 1 2 Hedges, Inez. Framing Faust: Twentieth-Century Cultural Struggles. Carbondale, IL: Southern Illinois University Press, 2005, p. 203. ISBN 9780809326716.
* 1 2 3 Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 338. ISBN 978-2-7324-3732-3.
* 1 2 Harty, Kevin J. The Reel Middle Ages: American, Western and Eastern European, Middle Eastern and Asian Films About Medieval Europe. Jefferson, NC: McFarland, 1999, p. 41.
* 1 2 3 4 Le Cabinet de Méphistophélès. Groupe de Réflexion sur l'Image dans le Monde Hispanique.
* 1 2 Frayling, Christopher. Mad, Bad and Dangerous?: The Scientist and the Cinema. Londres: Reaktion, 2005, p. 49. ISBN 9781861898210.
* ↑ Frazer, John. Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès. Boston: G. K. Hall & Co., 1979, p. 70. ISBN 0816183686.

## Enllaços externs

* Le Cabinet de Méphistophélès a Internet Movie Database (anglès)
# Oceanites

Oceanites és un gènere d'ocells marins de la família dels oceanítids (Oceanitidae). Aquests petrells pelàgics habiten principalment a l'Hemisferi Sud.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010) aquest gènere està format per tres espècies:
* Ocell de tempesta pincoya (Oceanites pincoyae).
* Ocell de tempesta d'Elliot (Oceanites gracilis).
* Ocell de tempesta de Wilson (Oceanites oceanicus).

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Southern Storm-Petrels (Oceanitidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.oceani2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Carboneras, C. «Family Procellariidae (Petrels and Shearwaters)». A: del Hoyo, J.; Elliott, A.; Sargatal, J. (eds.). Handbook of the birds of the world. Volume 1: Ostrich to Ducks. Barcelona : Lynx Edicions, 1992. ISBN 978-84-87334-10-8.
* ↑ IUCN «Oceanites pincoyae» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 07-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t45354823a132668660.en.
* ↑ IUCN «Oceanites gracilis» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 07-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22698442a132647135.en.
* ↑ IUCN «Oceanites oceanicus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 07-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22698436a132646007.en.
# Joan Filopò

Joan Filopó o Filòpon (grec antic: Ιωάννης ὁ Φιλόπονος; llatí: Joannes Philoponus) o Joan Gramàtic (grec antic: Ιωάννης ὁ Γραμματικός), fou un erudit grec alexandrí, de gran renom, un dels homes més laboriosos i estudiosos del seu temps, i per això va merèixer el nom de Φιλόπονος ('actiu', 'treballador').
Va viure al segle vii. La seva obra Physica, està data el 10 de maig del 617. Ell mateix s'anomena "gramàtic", perquè ensenyava gramàtica a la seva ciutat, Alexandria, i en una època anterior s'havia anomenat retòric. Fou deixeble del filòsof Ammoni. En el seu temps la ciutat d'Alexandria fou conquerida pel general àrab Amru (639) i és possible que fos la seva petició de conservar la biblioteca, en va provocar la destrucció per ordre del Califa Omar, segons ho explica Abul Faradj, un historiador de religió cristiana (segle xiii), el primer que va parlar de la crema de la Biblioteca d'Alexandria. Es diu que es va convertir a l'islam, cosa dubtosa per la seva admiració per Plató i per Aristòtil, però sens dubte va ser el darrer dels g|ramàtics alexandrins.
Filopó era probablement membre i un dels principals promotors de la secta dels triteistes condemnada pel Concili de Constantinoble del 681. No se sap quan va morir.
Algunes obres seves, escrites en grec i traduïdes al llatí van ser:
* 1. Τω̂ν εἰς τὴν Μωυσέως κοσμογονίαν ἐξηγητικω̂ν λόγοι ζ, Commentarii in Mosaicam Cosmogoniam, lib. VIII.
* 2. Disputatio de Paschale, "ad calcem Cosmogoniae".
* 3. Κατὰ Πρόκλου περὶ αἰδιότητος κόσμου λύσεις, λόγοι ιή, Adversus Procli de Aeternitate Mundi Argumenta XVIII. Solutiones, o, abreujat, De Aeternitate Mundi.
* 4. De quinque Dialectis Graecae Linguae Liber.
* 5. Συναγωγή των πρὸς διάφορον σημασίαν διαφόρως τονουμένων λέξεων, Collectio Vocum quae pro diversa significatione Accentum diversum accipiunt. En ordre alfabètic.
* 6. Commentarii in Aristotelem. Dividit en 7 llibres.

## Referències

* ↑ Philoponus, Joannes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 321
# Partit Unionista Democràtic Sudanès

El Partit Unionista Democràtic, PUD —en anglès Democratic Unionist Party, DUP; en àrab الحزب الإتحادي الديموقراطي, al-Ḥizb al-Ittiḥādī ad-Dimūqrāṭī— és un partit polític del Sudan, continuador del Partit Nacional Unionista, fundat el 1953. Va canviar de nom el 1967 en reunificar-se amb el Partit Popular Democràtic Sudanès que se n'havia escindit el juny de 1956.
A les eleccions de l'abril de 1986 el partit, ara dirigit per Ahmad Ali al-Mirghani, va obtenir el major nombre de vots però va quedar segon en escons i l'Umma va formar govern, però de coalició amb el PUD.
El Partit Unionista Democràtic va mantenir negociacions a Addis Abeba amb partits del sud, especialment amb el MPAS/SPLM i el 14 de novembre de 1988 van arribar a un acord pel qual els dos grups treballarien per establir una constitució d'un Sudan federal i per l'abolició de la xaria. Aquest acord fou mal acollir pels islamistes del Front Nacional Islàmic que van treure a la seva gent al carrer en manifestacions i el desembre el Partit Unionista Democràtic abandonava el govern. El 1989, després del cop d'estat militar del general al-Bashir, va formar part de l'Aliança Nacional Democràtica amb tots els partits d'oposició al govern militar i el desembre de 1996 es va integrar al Consell Militar Conjunt de l'Aliança Nacional i el EPAS/SPLA.
El 2000 va boicotejar les eleccions legislatives com quasi tots els partits polítics del país. Va donar suport a l'esforç de pau de 2002 (Protocol de Machakos) i 2005 (Acord de Pau Complet) i va modificar les seves posicions cap a una major cooperació amb el govern. Va participar en les eleccions del 2010 on fou la segona força política però lluny del Partit del Congrés Nacional del general al-Bashir. No obstant això, s'ha mantingut l'Aliança Nacional Democràtica com a plataforma a llarg termini quan es restableixi la democràcia de manera integral.

## Referències

Enciclopèdia Espasa
# Chalchicomula de Sesma

Chalchicomula de Sesma és un municipi de l'estat de Puebla. Ciudad Serdán és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de Puebla. Limita al nord amb Tlachichuca, al sud amb Atzitzintla, a l'oest amb San Juan Atenco i a l'est amb Quecholac.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Chalchicomula Arxivat 2016-03-29 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Club Sportivo Sergipe

El Club Sportivo Sergipe és un club de futbol brasiler de la ciutat d'Aracaju a l'estat de Sergipe.

## Història

El club va néixer el 17 d'octubre de 1909, fundat per dissidents del Cotinguiba Esporte Clube. En els seus inicis fou fundat com un club de rem, i el gener de 1910 fou batejat el primer vaixell amb el nom Nereida. El 1916 es creà la secció de futbol. És el club amb més triomfs al campionat sergipano. El 1972, el Sergipe fou el primer club de l'estat en competir al Campeonato Brasileiro Série A, finalitzant el 26è.

## Palmarès
### Futbol

* Campionat sergipano:
** 1922, 1924, 1927, 1928, 1929, 1932, 1933, 1937, 1940, 1943, 1955, 1961, 1964, 1967, 1970, 1971, 1972, 1974, 1975, 1982, 1984, 1985, 1989, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1999, 2000, 2003, 2013
* Torneig d'Inici:
** 1921, 1942, 1946, 1963
* Torneig Centenari de Maceió:
** 1939
* Campionat Capital:
** 1939, 1945, 1960
* Torneig Ciutat d'Aracaju:
** 1968

### Rem

* Campionat sergipano de Rem:
** 1911, 1913, 1916, 1919, 1922, 1929, 1939, 1940, 1941, 1942, 1943, 1944, 1946

## Referències

* 1 2 3 4 (portuguès) Sergipe a Campeões do Futebol
* ↑ «Sergipe State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].

## Enllaços externs

* (portuguès) Web oficial Arxivat 2008-01-21 a Wayback Machine.
# Le Camping des foutriquets

Le Camping des foutriquets és una comèdia pornogràfica de Yannick Perrin estrenada en DVD el 2007. És un pastitx de la pel·lícula Camping, de Fabien Onteniente, un gran èxit a la taquilla francesa de l'any anterior.

## Sinopsi

Com cada any a la mateixa època, Tony Lefèvre, acompanyat de la seva dona Corinne, va fer el viatge de Saint-Ouen (Illa de França) a Le Camping des foutriquets a Còrsega, comuna de Pignole-les-Bains, per passar-hi les seves vacances. Allà està content de conèixer en Castelli, el propietari del càmping, i la Lysa la recepcionista que fa tres dies que l'espera impacient. Aquell any també hi eren presents tres turistes txeques, de qui tothom e inics pensa inicialment que són lesbianes, i un metge parisenc proctòleg que s'ha perdut a bord del seu Lamborghini, amb la seva jove assistent, Clarisse, a causa d'una vaga de ferris.

## Al voltant de la pel·lícula

Le Camping des foutriquets es va rodar al Gabriel Louchet de Còrsega el setembre de 2006. Produït per VCV Communication, l'editor de Hot Vidéo, va requerir un pressupost de 120.000 €, xifra aleshores inèdita per una pel·lícula francesa X dels anys 2000 (tanmateix, el rècord va ser batut l'any següent per Casino - No Limit produït per Dorcel). La preestrena va tenir lloc el 5 de març del 2007 en una sala de cinema a La Défense.

## Repartiment

* Vayana: Corinne Lefèvre, mestressa de casa i dona infidel.
* Tony Carrera: Tony Lefèvre. Gran aficionat a la petanca i el bàdminton, viatja cada any de Saint-Ouen a passar les seves vacances de càmping amb la seva dona Corinne.
* HPG: Castelli, el propietari del càmping.
* Liza Del Sierra: Liza, la recepcionista.
* Mahé: Émilie, la parella de Willy.
* William Le Bris: Willy, company d'Emilie.
* Chloé Delaure: Justine, jove amiga de Michael.
* J.P.X. : Miquel.
* Melissa Black: primera turista txeca (rossa).
* Sarah Twain: segona turista txeca (morena).
* Jane Darling: tercera turista txeca (rossa).
* Alyson Ray: Mathilde Bazir (sense escena pornogràfica).
* Rodolphe Antrim: Rodolphe Bazir, mitòman que es fa passar per un armador grec.
* Didier Noisy: Rémi Grumeau, el belga (sense escena pornogràfica).
* Phil Holliday: Philou, el cambrer.
* Lydia Saint Martin: Sylvie, la dona de Rémi Grumeau.
* Cynthia Lavigne: Clarisse.
* Alban Ceray: Gaétan, un proctòleg parisenc obligat a passar una nit al càmping, amb la seva jove ajudant Clarisse, a causa d'una vaga de ferris.

## Vegeu també

* Dans la chaleur de Saint-Tropez (1981), Gérard Kikoïne
* L'Été les petites culottes s'envolent (1984), Michel Leblanc (pseudònim de Michel Lemoine)

## Premis

* X Awards 2008 : Millor pel·lícula

## Notes i referències

* 1 2 Christophe Lemaire, a Le Cinéma X, La Musardine, 2012, page 479
* ↑ Hot-Vidéo n° 193, novembre 2006.
* ↑ Notícia publicada al bloc de les fans de Liza Del Sierra el 9 de març de 2007.
# Volta a Llombardia 1936

La Volta a Llombardia 1936 fou la 32a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 8 de novembre de 1936 amb sortida i arribada a Milà després d'un recorregut de 241 km.
La competició fou guanyada per l'italià Gino Bartali (Legnano) per davant dels seus compatriotes Diego Marabelli i Luigi Barral (Legnano).

## Desenvolupament

En l'inici de la prova escapen Introzzi, Marabelli, Guidi, Cazzulani, Weber i Barral. Quan tenen més de cinc minuts d'avantatge sobre el grup principal ataca Bartali sense que ningú el pugui seguir i a 20 km. de meta contacta amb els fugats. Bartali els ataca, aguant-li Marabelli i Barral que arriben juntament amb ell a meta però sense opcions de batre'l a l'esprint.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Gino Bartali | Legnano | 6h 46' 00" |
| 2 | Diego Marabelli | Individual | m. t. |
| 3 | Luigi Barral | Legnano | m. t. |
| 4 | Aldo Bini | Bianchi | + 2' 25" |
| 5 | Rinaldo Gerini | Frejus | m. t. |
| 6 | Francesco Camusso | Legnano | m. t. |
| 7 | Settimio Simonini | Individual | m. t. |
| 8 | Osvaldo Bailo | Legnano | + 4' 15" |
| 9 | Severino Canavesi | Ganna | m. t. |
| 10 | Carlo Romanatti | Bianchi | m. t. |

## Referències

* ↑ «La interesante jornada del domingo, en el extranjero». Mundo deportivo, 12-11-1936.
* ↑ Resultats a Les-Sports.info
* ↑ El Sitio de Ciclismo

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)