OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parc del Pla de l'Alemany

El Parc del Pla de l'Alemany és un parc urbà de Berga inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un parc d'estructura geomètrica ordenada al voltant d'un llac artificial un xic elevat. Està format per un petit mur de planta ovalada en correspondència amb la forma resultant imposada pels dos vials que delimiten l'àrea enjardinada. Forma illes, transitables al volt, tancades amb evònim i boix. Un arbrat dens i variat ressegueix els perímetres.
La restauració de principis dels vuitanta del segle XX ha refet el paviment, l'enllumenat, el surtidor, etc. També s'hi ha establert l'estàtua de Rafael Casanova, retirada durant el franquisme, condicionant-hi de bell nou una placeta d'entrada.

## Història

El 21/07/1913 s'adquireix el terreny destinat a parc municipal i el 1927 s'arranjà però entre 1960 i 1980 patí un abandonament i deterioració progressiu. El 1980 s'inicià la primera fase del projecte de restauració que s'inaugurà l'onze de setembre del mateix any.

## Referències

* 1 2 3 «Parc del Pla de l'Alemany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Teodor Gramàtic

Teodor Gramàtic (en llatí Theodorus Gramaticus, en grec antic Θεόδωρος) fou un escriptor i gramàtic grec d'època i origen desconeguts, encara que probablement va viure al segle I aC o poc abans, ja que se'l cita amb l'autoritat de Pàmfil de Nicòpolis.
Ateneu de Naucratis esmenta repetidament dues de les seves obres (o una sola obra sota dos títols):
* Ἀττικαὶ γλῶσσαι, Atticae Glossae.
* Ἀττικαὶ φωναί, Atticae Voces.
Fabricius l'inclou a la seva Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ 39.Theodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1052-1053
# Llorenç Busquets i Ventura

Llorenç Busquets i Ventura (Girona, Gironès, 16 de febrer de 1891 – Ciutat de Mèxic, Mèxic, 18 de setembre de 1966) fou comptable i polític català. Fill de Baldomer Busquets i d'Elvira Ventura.

## Biografia

Només arribà a alcalde accidental de Girona per uns dies, però la seva carrera política fou dilatada. Va ser representant municipal, sempre dels sectors republicans, en diferents períodes: des de la Restauració a la Guerra Civil. El 1920 va ser nomenat regidor per primera vegada, fins a la dictadura de Primo de Rivera (1923). Novament el 1930, durant l'anomenada dictablanda, Busquets es reincorporà al consistori, a l'últim que es va constituir abans de la proclamació de la República. Presidí el Centre Republicà de Girona, entitat adherida a Esquerra Republicana. Va ser escollit regidor a les eleccions municipals del 12 d'abril de 1931, i nomenat quart tinent d'alcalde. Reelegit el 1934 a les eleccions que guanyà la Lliga Catalana, malgrat que, poc després, va ser destituït del càrrec com a conseqüència dels Fets d'Octubre.
Amb el cop d'estat de 1936 va ocupar l'alcaldia de manera accidental i efímera dos cops, la primera vegada del 20 de juliol a 1 d'agost de 1936, i el seu segon període com a alcalde, entre el 27 de maig i el 8 de juny de 1937. Va continuar exercint de conseller municipal fins al 1939, com a conseller regidor primer i president de la Comissió permanent d'Urbanisme i Serveis Públics. Però forçat pel desenvolupament de la guerra civil, s'exilià a França el 1939, on s'embarcà el 8 de setembre de 1942 i el 16 d'octubre arribà a Veracruz (Mèxic). Llorenç Busquets va morir a l'exili, a Mèxic, el 1966.

## Bibliografia

* Vall, Josep (i altres). Esquerra a Mèxic, 1941-1980. Fundació Josep Irla, 2013 (3a edició), p. 88. ISBN 9788461569588.
* Biografia de Llorenç Busquets i Ventura Arxivat 2015-02-09 a Wayback Machine., Ajuntament de Girona.
# Augustin Chantrel

Augustin Chantrel (Mers-les-Bains, 11 de novembre de 1906 - 4 de setembre de 1956) fou un futbolista francès de la dècada de 1930.
Fou 15 cops internacional amb la selecció francesa de futbol, amb la qual disputà la Copa del Món de futbol de 1930. També participà en els Jocs Olímpics de 1928.
Pel que fa a clubs, defensà els colors del Paris Université Club (PUC), Red Star Olympique, Amiens SC i novament Red Star.
També fou entrenador d'aquest darrer club, fent parella amb Guillermo Stábile.

## Referències

* ↑ Perfil a fussballdaten.de
* ↑ Naskrent, Gwidon S. «World Cup 1930 details». RSSSF. Arxivat de l'original el 2007-01-01. [Consulta: 22 febrer 2007].
* ↑ Perfil Arxivat 2012-12-13 a Wayback Machine. a sports-reference.com
* ↑ Perfil a la Federació Francesa de Futbol
* ↑ Perfil a allezredstar.com
* ↑ Perfil a fff.fr
* ↑ LE RED STAR, mémoire d'un club légendaire a allezredstar.com
* ↑ «http%3A%2F%2Fwww.rsssf.com%2Fplayers%2Ftrainers-fran-clubs.html Archived copy». Arxivat de l'original el juny 20, 2009. [Consulta: maig 30, 2008].
# Tiatucurá

Tiatucurá (també coneguda com a Villa María) és una entitat de població de l'Uruguai ubicada al sud-est del departament de Paysandú, al límit amb el departament de Tacuarembó.
Es troba a 99 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 100 habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# E. R. Fightmaster

E. R. Fightmaster (també escrit com a Emily Fightmaster, 1991/1992) és una persona no-binària dels Estats Units dedicada a l'actuació i a la producció de sèries de televisió.
Fightmaster va començar a estudiar a la Universitat de Cincinnati abans de traslladar-se a Chicago i graduar-se en estudis de dones i gènere per la Universitat DePaul.
Va formar part de l'empresa de comèdia improvisada The Second City de Chicago, a banda de diverses companyies itinerants. També havia actuat amb Boom Chicago, una companyia de comèdia en anglès a Amsterdam. El 2020, Fightmaster va entrar a l'equip creatiu i de guió de CBS per dirigir la presentació d'actors de l'estudi, abans coneguda com a CBS Diversity Sketch Comedy Showcase.
Després d'una estada de dues temporades a la sèrie còmica Shrill de Hulu, el 2021 va rebre un paper principal a Grey's Anatomy com al primer metge no binari de la sèrie.
A banda d'actuar, també forma part del duo musical Twin.

## Trajectòria

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2019 | Tales from the Closet | E. R. Fightmaster | Sèrie de televisió, 2 episodis |
| 2019-2021 | Work in Progress | Alexis | Sèrie de televisió, 2 episodis |
| 2020 | Yew Boys | Gill | Curtmetratge; producció |
| 2020 | Pathetic Woman | Andy | Curtmetratge; producció; guió |
| 2020 | Ancient Methods | Tara-Jay | Curtmetratge |
| 2020–2021 | Shrill | Em | Sèrie de televisió, 12 episodis |
| 2021 | Grey's Anatomy | Dr. Kai Bartley | Sèrie de televisió, 3 episodis |

## Referències

* 1 2 Jones, Chris «Our Hot New Faces of Chicago Theater: Here come the next names to know, Class of 2018». Chicago Tribune, 07-09-2018, p. 1 [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ Dry, Jude «'Shrill's' E.R. Fightmaster on Bringing a Non-Binary Dreamboat to Screen» (en anglès). , 21-05-2021.
* ↑ «E.R. Fightmaster». Arxivat de l'original el 2020-11-11. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ «CBS Unveils 2020 Showcase Creative Team, Writers' Room», 17-12-2019.
* 1 2 Rosario, Alexandra Del «'Grey's Anatomy': 'Shrill' Alum E.R. Fightmaster To Recur As ABC Drama's First Nonbinary Doctor» (en anglès). , 27-10-2021.
* ↑ Aurthur, Kate «'Grey's Anatomy' Casts E.R. Fightmaster as First Non-Binary Doctor (EXCLUSIVE)» (en anglès). , 27-10-2021.
# Front d'ona

El front d'ona és el conjunt de punts del medi als quals arriba la pertorbació en un mateix moment, i per tant, estan en un mateix estat de vibració.
Els fronts d'ona es visualitzen en forma de línies o superfícies depenent del tipus d'ona que es tracti. En el cas d'ones bidimensionals produïdes per un focus puntual, en un medi homogeni, els fronts d'ones són circumferències concèntriques. Un exemple molt representatiu és el de les ones circulars que es formen quan es llança una pedra al mig d'una piscina. Poden obtenir un front d'ona pla, si la pertorbació és causada per un regle que fem vibrar a sobre la superfície de l'aigua en una banyera. En el cas d'ones tridimensionals, els fronts d'ones formaran superfícies. Així, en el cas del so produït per una explosió a l'aire, el front d'ona és una superfície esfèrica.
La línia o la superfície que defineix el front d'ona sempre és perpendicular a les direccions de propagació de l'ona. El model de front d'ona és utilitzat en l'aplicació del principi de Huygens per explicar fenòmens com la reflexió, refracció i difracció de les ones.

## Referències

* Física. Paul A. Tipler, Editorial Reverté
* Física Fase, A. Caamaño et altri. Editorial Teide
# Església de Crist Rei de Font-romeu

L'Església de Crist Rei de Font-romeu és una església del poble de Font-romeu, pertanyent al terme comunal de Font-romeu, Odelló i Vià, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situada al damunt -nord- de la cruïlla de l'Avinguda d'Emmanuel Brousse (carretera D - 10f) amb l'Avinguda d'Espanya, a prop de l'edifici de correus de Font-romeu. S'hi accedeix per un camí per a vianants des d'aquesta cruïlla, o bé des de les escales del carrer del costat de ponent del Casino de Font-romeu, prop del centre del poble.
L'església només és oberta els mesos d'estiu. Aquesta església fou la donació del barceloní César Augusto Doncel que volgué edificar un monument a Crist Rei en el lloc on posseïa una segona residència i un hotel, Castel Négro (després Castel Parc), ara desaparegut, en terrenys del qual es feu aquesta capella. Fou començada els anys 50 del segle xx, i començà essent només una cripta on se celebrava la missa. Més tard s'edificà al damunt de la cripta l'església actual. Igualment, feu tallar en marbre de Carrara una escultura de Crist Rei, rèplica de la que hi ha a Rio de Janeiro, esculpida pel també barceloní Emili Colom. La imatge, de 8 metres d'alt, fou inaugurada el 31 d'octubre del 1954 i beneïda el 3 de juliol de l'any següent. És damunt d'una roca propera a l'església esmentada.

## Referències

* ↑ L'Església de Crist Rei de Font-romeu en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ L'Indépendant, octubre del 2017

## Bibliografia

* Becat, Joan. «69 - Font-romeu, Odelló i Vià». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Cerd 15. Sant Vicenç de Portolers». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Odelló i Vià». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Parc del Turonet

El Parc del Turonet es el parc urbà més gran de Cerdanyola del Vallès; ocupa un total de 9,5 hectàrees i gran part del turó de Ca n'Altimira o de les Fontetes (103 metres d'alçada), conegut popularment com "el Turonet". L'espai està situat al sud-est del terme municipal.
Del seu origen boscà en dona testimoni la pineda que es conserva al cim, tot i que els vessants han estat un espai dedicat al conreu des de ben antic i fins a la dècada de 1970. El 1995 es va inaugurar el parc actual, gràcies a l'actuació de l'Àrea Metropolitana de Barcelona. Al peu del turó, pel nord, s'hi veu el barri de les Fontetes i la seva pineda, la plaça de l'Estatut, el passeig d'Horta i la ronda de Cerdanyola.

## Història

Històricament era una zona boscana. Amb els anys, part del turó utilitzada pel conreu de la vinya, ús que se li va donar fins ben avançat el segle xx. A principis del segle XX Cerdanyola era una vila d'estiueig i el Turonet es va veure afectat per algun projecte de ciutat-jardí, iniciat als anys 20 des del cim i ocupant les vessants nord i est.

### Construcció d'edificis

El 1968 el Patronat Municipal de la Vivienda de Barcelona va aprovar la creació del projecte del polígon Canaletes, destinat a crear habitatge per a 30.000 persones, al vessant sud del turó, amb una forta oposició popular.
Per començar, es va construir un únic edifici mostra de 14 plantes, al principi del passeig d'Horta. On actualment hi ha el parc també es preveia l'edificació del polígon Altimira. Tots dos projectes es van anul·lar. A finals de la dècada de 1980, es va reimpulsar la urbanització de la zona de Canaletes, i el 1993 es va arribar a un acord signant un conveni entre l'AMB, l'IMPSOL i l'Ajuntament per construir-hi habitatges no tan alts ni massificats com els del primer projecte.

## Referències

* ↑ «Parc del Turonet». Ajuntament de Cerdanyola. Arxivat de l'original el 2012-05-09. [Consulta: 31 desembre 2011].
* ↑ «Descripció del parc al web de l'ajuntament». Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 31 desembre 2011].
* ↑ Sainz Gutiérrez, Victoriano. El proyecto urbano en España: génesis y desarrollo de un urbanismo de los arquitectos. Universidad de Sevilla, 2006, p. 74-76. ISBN 9788447210152.
* ↑ «Mor Albert Lázaro, l'imprescindible activista apassionat per Cerdanyola». Cerdanyola Info. [Consulta: 30 maig 2022].
# Teodor II

Teodor II és el nom dels següents personatges:
* Papa Teodor II (Roma, ? – 897), Papa de l'Església catòlica el 897
* Teodor II (Asclepi), onzè descendent d'Asclepi, fill de Cleomitades II, i pare de Sostrat III
* Teodor II d'Alexandria, patriarca ortodox d'Alexandria des del 2004
* Teodor II de Constantinoble, patriarca de Constantinoble (1213 – 1215)
* Teodor II Làscaris (Nicea, 1221 /1222 – 1259), Emperador de Nicea (1254 – 1258)
* Teodor II de Ravenna, exarca de Ravenna del 678 al 687
* Teodor II de Rússia (Moscou, 1589 – 1605), tsar de Rússia (1605)
* Teodor II o Tauadros II (1952, Mansura, Egipte), 118é papa copte i Patriarca Copte d'Alexandria (2012)
# Ca l'Eixalà

Ca l'Eixalà és un edifici de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La casa va ser construïda durant el segle xix.

## Descripció

Ca l'Aixelà és un edifici de planta quadrangular format per planta baixa i dos pisos. La coberta és a quatre vessants, amb una torratxa al mig. Les façanes presenten una composició simètrica. La principalté portal d'accés d'arc de mig punt, balcons superiors i finestres laterals. El conjunt s'insereix dintre del llenguatge de l'eclecticisme. Cal remarca com a element interessant al jardí, amb un templet aïllat, una bassa i una capella.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Eixalà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# L'hotel dels fantasmes

L'hotel dels fantasmes (títol original: High Spirits) és una pel·lícula americano-britànica realitzat per Neil Jordan i estrenada l'any 1988. Ha estat doblada al català.

## Argument

Peter Plunkett és el propietari d'un vell castell irlandès transformat en casa d'hostes. Endeutat amb un home de negocis estatunidenc, Plunkett decideix transformar el castell en atracció turística fent interpretar els fantasmes als seus empleats. La superxeria és ràpidament descoberta, però el castell resulta tenir igualment autèntics fantasmes.

## Repartiment

* Steve Guttenberg: Jack Crawford
* Daryl Hannah: Mary Plunkett Brogan
* Peter O'Toole: Peter Plunkett
* Beverly De Angelo: Sharon Brogan Crawford
* Liam Neeson: Martin Brogan
* Martin Ferrero: Malcolm
* Jennifer Tilly: Miranda
* Peter Gallagher: Germà Tony
* Connie Booth: Marge
* Donal McCann: Eamon
* Tom Hickey: Sampson
* Liz Smith: la Sra. Plunkett
* Ray McAnally: Plunkett pare
* Mary Coughlan: Katie

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula va resultar ser un fracàs al box office americà, informant només 8.578.231 dòlars. El director Neil Jordan ha afirmat sempre que la versió difosa en sales era molt diferent a la seva pròpia versió perquè va ser apartat del muntatge final.
* Daryl Hannah va ser nominada al Razzie Awards 1988 pel pitjor segon paper femení pel seu paper de la casada fantasma, Mary Plunkett Brogan.

## Referències

* ↑ «L'hotel dels fantasmes». esadir.cat.
* ↑ «High Spirits». The New York Times.
# Torneig de Wimbledon 2004

El Torneig de Wimbledon 2004 (o Obert de Wimbledon 2004) es va celebrar a Londres, des del 21 de juny al 4 de juliol de 2004.

## Quadre masculí

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Federer | 6 | 7 | 7 | |
| | Karlović | 3 | 6$^3$ | 6⁵ | | 1 | Federer | 6 | 6¹ | 6 | 6 |
| 9 | Moyà | 4 | 2 | 6 | 6$^3$ | 7 | Hewitt | 1 | 7 | 0 | 4 |
| 7 | Hewitt | 6 | 6 | 4 | 7 | | | | | | | 1 | Federer | 6 | 6 | 7 | |
| | Mayer | 6 | 6⁵ | 7 | 6 | | | | | | | 10 | Grosjean | 2 | 3 | 6⁶ | |
| | Johansson | 3 | 7 | 6⁵ | 4 | | Mayer | 5 | 4 | 2 | | | | | | | |
| 10 | Grosjean | 6 | 6 | 7 | | 10 | Grosjean | 7 | 6 | 6 | | | | | | | |
| 27 | Ginepri | 2 | 2 | 6$^4$ | | | | | | | | | | | | | | 1 | Federer | 4 | 7 | 7 | 6 |
| 5 | Henman | 6 | 7 | 6$^3$ | 7 | | | | | | | | | | | | | 2 | Roddick | 6 | 5 | 6$^3$ | 3 |
| 11 | Philippoussis | 2 | 5 | 7 | 6⁵ | 5 | Henman | 6$^7$ | 4 | 2 | | | | | | | |
| | Malisse | 5 | 1 | r | | | Ančić | 7 | 6 | 6 | | | | | | | |
| | Ančić | 7 | 3 | | | | | | | | | | Ančić | 4 | 6 | 5 | 5 |
| 30 | Spadea | 2 | 5 | 6 | 2 | | | | | | | 2 | Roddick | 6 | 4 | 7 | 7 |
| 12 | Schalken | 6 | 6 | 3 | 6 | 12 | Schalken | 6$^4$ | 6⁹ | 3 | | | | | | | |
| | Popp | 5 | 4 | 4 | | 2 | Roddick | 7 | 7 | 6 | |
| 2 | Roddick | 7 | 6 | 6 | | | | | | | |

## Quadre femení

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | S. Williams | 6 | 6 | |
| | Golovin | 2 | 1 | | 1 | S. Williams | 6 | 6 | |
| 10 | Petrova | 4 | 4 | | 7 | Capriati | 1 | 1 | |
| 7 | Capriati | 6 | 6 | | | | | | | 1 | S. Williams | 6$^4$ | 7 | 6 |
| 4 | Mauresmo | 7 | 6 | | | | | | | 4 | Mauresmo | 7 | 5 | 4 |
| 14 | Farina Elia | 5 | 3 | | 4 | Mauresmo | 6 | 5 | 6 | | | | | |
| 9 | Suárez | 4 | 6 | 6 | 9 | Suárez | 0 | 7 | 1 | | | | | |
| | Grande | 6 | 0 | 2 | | | | | | | | | | | 1 | S. Williams | 1 | 4 |
| 5 | Davenport | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 13 | Xaràpova | 6 | 6 |
| 12 | Zvonariova | 4 | 4 | | 5 | Davenport | 6 | 6 | | | | | | |
| 21 | Maleeva | 4 | 4 | | | Šprem | 2 | 2 | | | | | | |
| | Šprem | 6 | 6 | | | | | | | 5 | Davenport | 6 | 6⁵ | 1 |
| | Tanasugarn | 3 | 5 | | | | | | | 13 | Xaràpova | 2 | 7 | 6 |
| 11 | Sugiyama | 6 | 7 | | 11 | Sugiyama | 7 | 5 | 1 | | | | | |
| 13 | Xaràpova | 6 | 7 | | 13 | Xaràpova | 5 | 7 | 6 |
| 31 | Frazier | 4 | 5 | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web Oficial Wimbledon
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre individual femení PDF
| Precedit per: Roland Garros 2004 | Grand Slams | Succeït per: US Open 2004 |
| Precedit per: Wimbledon 2003 | Tornejos de Wimbledon | Succeït per: Wimbledon 2005 |
# Borox

Borox és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb Esquivias, Seseña, Aranjuez, Añover de Tajo, Alameda de la Sagra, Pantoja i Numancia de la Sagra.

## Toponímia

El terme "Borox" deriva de l'àrab "burug" que significa les torres. Una altra accepció és que el terme "Bórox" (amb accent prosòdic en la primera síl·laba i, per regla ortogràfica, amb titlla) prové de "fang vermell" que és el color del fang que hi ha a la zona.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 2.132 | 2.163 | 2.193 | 2.221 | 2.260 | 2.310 | 2.393 | 2.501 | 2.527 | 2.640 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Miguel González Moreno | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Miguel González Moreno | Independent | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Miguel González Moreno | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Ángel de Paredes Alonso | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Fernando de Paredes Alonso | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Luis Miguel Díaz Navarro | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Luis Miguel Díaz Navarro | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Luis Miguel Díaz Navarro | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Església de Clignancourt

Església de Clignancourt (Église de Clignancourt) és un oli sobre tela de 73 × 100 cm realitzat per Maurice Utrillo vers els anys 1913-1915 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

La modesta església de Clignancourt, situada prop de la Butte Montmartre, fou representada en nombroses ocasions per Maurice Utrillo entre el 1913 i el 1915. L'artista explicà a G. Coquiot les motivacions afectives que el vinculaven a aquest tema:
| « | "Vaig néixer a París, el 25 de desembre del 1883, la nit de Nadal, al número 3 de la rue du Poteau, al costat de l'església de Notre-Dame de Clignancourt. No és que sigui molt bonica, aquesta església, ni molt antiga; i està allà plantada, tota sola; però m'agrada tanmateix; i la vaig pintar expressament per a la mare, que la guarda." | » |
Per tant, sembla evident que Utrillo va pintar aquest quadre en homenatge a la seua mare, la també pintora Suzanne Valadon.

## Descripció

Aquest oli fou pintat en un taller i les línies van ésser dibuixades amb un regle, algunes de les quals són visibles a les parets de l'església. En aquesta senzilla composició, amb efectes de perspectiva un xic escolars, els volums blanquinosos de l'església (amb parets molt lleugeres i ocupant la major part del quadre) estan retallats amb regle i subratllats amb un traç fosc que anuncia l'estil lineal de l'artista. Només les siluetes d'algunes figures minúscules que ronden la plaça venen a animar aquest univers aparentment estàtic i, suposadament, de tardor, ja que el cel és gris i l'arbre ja mostra les fulles envermellides.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 212-213.
* ↑ Gustave Coquiot, Maurice Utrillo, V., París, A. Delpuech, 1925, p. 11.
* 1 2 3 4 Museu de l'Orangerie Arxivat 2016-01-21 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr