OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 27a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 27a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia va tenir lloc el 25 de maig de 1983, patrocinada per Ràdio Nacional d'Espanya. Els premis es van donar a conèixer el dia 11 d'abril després de les deliberacions d'un jurat presidit per Joan Munsó i Cabús i amb Jordi Torras com a secretari.
La cerimònia d'entrega es va dur a terme a la discoteca Don Chufo de Barcelona. L'acte fou presidit per Xavier Foz, director de RNE a Barcelona, i va comptar amb la presència del director de TVE, José María Calviño, de la directora general de Cinematografia, Pilar Miró, del governador civil de Barcelona, Ferran Cardenal i de Alemany, del director de RNE Fernando González Delgado i del director general de Règim Jurídic de RTV de la Generalitat de Catalunya, Jaume Casajoana i Roca. En finalitzar l'acte es van projeccions de cinema mut amb el músic Joan Pineda i Sirvent i una actuació del polifacètic amo del local, Chufo Llorens.

## Premis Sant Jordi

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | Demonios en el jardín | Pel·lícula |
| Millor pel·lícula estrangera | Victor Victoria | Blake Edwards |
| Millor interpretació espanyola | Esperanza Roy | Bésame, tonta Vida/Perra |
| Millor interpretació estrangera | Robert Preston | Victor Victoria |
| Millor pel·lícula infantil | ET, l'extraterrestre | Steven Spielberg |
| Millor curtmetratge espanyol | Parleu després de sentir el senyal | Antoni Verdaguer i Serra |
| Premi Especial del Jurat | Dirigido por | - |

## Referències

* ↑ Gutiérrez Aragón ganó el Sant Jordi La Vanguardia, 13 d'abril de 1983
* ↑ 'Demonios en el jardín', premio Sant Jordi de la crítica catalana, El País, 13 d'abril de 1983
* ↑ La noche de los Sant Jordi de cinematografía, La Vanguardia, 26 de maig de 1980

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1982
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1982
* II Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1983 a IMDB
# Esteve II (papa)

* Per a altres significats, vegeu «Esteve II (papa no consagrat)».
Esteve II va ser papa de l'Església Catòlica des del 26 de març de l'any 752 fins al 26 d'abril del 757. El seu antecessor fou Esteve, que morí tres dies després de ser escollit papa i sense temps a ser coronat formalment. Per això, a vegades se l'anomena Esteve II (III), ja que formalment és el Papa Esteve II però és el tercer Esteve en ser escollit Papa.
En origen un diaca, va ser elegit el 26 de març del 752 com a successor de Zacaries, després de la mort el dia anterior d'Esteve, elegit papa sense arribar a ser consagrat. Al començament del seu pontificat, el poder de l'Imperi Romà d'Orient estava en declivi a Itàlia a causa del domini llombard, que havien conquerit Ravenna el 751 i es preparaven per atacar el ducat de Roma, comandats pel rei Aistulf.
Esteve va sol·licitar auxili a Constantinoble i va gastar diners en va per intentar mantenir la pau amb els llombards i frenar les hostilitats. Així mateix, es va dedicar a la pregària i va intentar obtenir l'assistència dels francs, de fet, va anar personalment a la Gàl·lia per defensar la seva causa. Pipí el Breu va acollir positivament la proposta, Esteve el va coronar rei dels francs i a Quierzy, el monarca va jurar solemnement que defensaria i restauraria l'exarcat a Sant Pere. Pipí va llançar dues campanyes contra els llombards per tal de defensar el papa. En agraïment, Esteve II va nomenar Pipí patrici del romans i li va concedir el títol de rei per la gràcia de Déu, el primer sobirà a rebre'l.
Llavors Esteve va treure's de la màniga un suposat document de l'emperador Constantí I el Gran datat de l'any 313, en el qual entregava al papa Silvestre I de Roma, Itàlia i totes les províncies de l'Imperi Romà d'Occident (la Donació de Constantí).
Evidentment, el rei franc no li va poder atorgar el que demanava, però va conquerir les ciutats de Ravenna, Ferrara, Bolonya i el Ducat de la Pentàpolis, format per les ciutats de Rímini, Fano, Senigallia, Pesaro i Ancona i les va donar al Papa perquè hi regnés. D'aquesta manera, Esteve II va esdevenir el fundador dels Estats Pontificis, que es mantindrien sota l'autoritat dels pontífexs romans fins a la unificació d'Itàlia el 1870.
Va ser succeït pel seu germà Pau.

## Referències

* 1 2 «Stephen II (or III)» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 2 gener 2024].
* 1 2 Mann, Horace K. «Pope Stephen II (III)». A: Catholic Encyclopedia (en anglès). vol. 14. Nova York: The Encyclopedia Press, 1913.
* ↑ Sella, Antoni; Fernández, Jaume. «La història de la creació del Vaticà». Sàpiens. Arxivat de l'original el 2 de gener 2023. [Consulta: 2 gener 2023].

## Enllaços externs

* http://www.newadvent.org/cathen/14257a.htm
* http://www.fordham.edu/halsall/source/lorsch1.html Arxivat 2011-05-22 a Wayback Machine.
# Arirang

«Arirang» és una cançó folklòrica coreana, considerada com un himne de Corea tot i no ser un himne nacional oficial. Hi ha diferents versions regionals, tant a Corea del Sud com a Corea del Nord, que s'identifiquen afegint el nom del lloc d'origen.
La cançó va ser designada com a Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat per la UNESCO el 2012.

## Història

Hi ha hagut diversos tipus d'«Arirang» en lletres o melodies a través dels segles. La primera forma va ser 정선 아리랑 creada fa 600 anys a la província de Gangwon-do. La versió més coneguda actualment, 본조 아리랑 o també anomenada 경기 아리랑, va ser creada fa aproximadament entre 100 i 130 anys.
L'«Arirang» va ser usada progressivament com la cançó representativa del poble coreà al marge de les fronteres polítiques, especialment després de la divisió de Corea. Un exemple d'això és que la cançó hagi estat utilitzada com a himne de l'equip conjunt format per la República de Corea i la República Popular Democràtica de Corea als Jocs Olímpics d'Hivern de 2018 a Pyeongchang, fet que ja havia passat prèviament als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 a Sydney i Atenes 2004.
L'«Arirang» més freqüent, 경기 아리랑, té la següent lletra:
| Coreà | Romanització | Traducció |
| 아리랑, 아리랑, 아라리요. . . 아리랑 고개로 넘어간다. 나를 버리고 가시는 님은 십리도 못가서 발병난다. | Arirang, Arirang, Arariyo... Arirang gogaero neomeoganda. Nareul beorigo gasineun nimeun Simnit motgaseo balbbyeongnanda. | Arirang, Arirang, Arariyo... Creuant la muntanya d'Arirang. Estimat meu que m'has deixat aquí No passarà més de deu li abans de fer mal els seus peus. |
Les següents estrofes diuen així:
| Coreà | Romanització | Traducció |
| 청천 하늘엔 잔별도 많고 우리네 가슴엔 희망도 많다 | Cheongcheon haneuren janbyeoldo manko Urine gaseumen huimangdo manta | En cels clars, moltes estrelles hi ha I als nostres cors, moltes esperances, també hi ha |
| 저기 저 산이 백두산이라지 동지 섣달에도 꽃만 핀다 | Jeogi jeo sani Baekdusaniraji Dongji seotdaredo kkotman pinda | Allà la muntanya que tu anomenes Mont Paektu, On els pètals floreixen encara els dies de l'hivern. |

## Referències

* ↑ «Arirang: canto lírico tradicional en la República de Corea» (en español). unesco.org. [Consulta: 2 agost 2014].
* ↑ «El arirang, canto tradicional de la República Popular Democrática de Corea» (en español). unesco.org. [Consulta: 26 novembre 2014].
* ↑ «Do passado ao futuro cerimonia de abertura de pyeongchang projeta futuro de crianças (In Portuguse)». Sport TV, 09-02-2018. Arxivat de l'original el 27 de febrero de 2018. [Consulta: 26 febrer 2018].
* ↑ 최인영 «[올림픽 컬링장에 왜 아리랑 아닌 스코틀랜드 민요가?]» (en coreà). , 13-02-2018 [Consulta: 26 febrer 2018].
* ↑ «Arirang, un canto de pesar y alegría en los tiempos modernos». spanish.korea.net, 17 diciembre 2012.

## Vegeu també

* Festival Arirang
* Arirang TV
# Roger Hall

Roger Hall (Barcelona, 1979), és un pintor català.
Nascut a Barcelona de pare català i mare anglesa, va començar a pintar als 33 anys en un petit taller del seu poble Premià de Mar, on va fer la seva primera exposició. L'any següent l'artista premianenc reconegut mundialment Didier Lourenço el va convidar a pintar al seu estudi que van compartir més de 5 anys, essent el seu únic alumne i convertint-se en amics inseparables. És allà on va començar a entendre de manera precoç les tècniques i el funcionament del món de l'art.
Simultàniament, també va fer dos cursos d'hiperrealisme en el Museu Europeu d'Art Modern de Barcelona, va estar a l'estudi de Xavier Rodés i va començar a exposar a Barcelona, Girona, Blanes, Figueres, Nova York.
El 2021 participà en la fira d'art modern de Los Angeles. Avui dia, les seves obres comencen a estar a diferents parts del món. El seu estil de pintura és figuratiu, impressionista i una mica pop.

## Referències

* ↑ «Adéu a Didier Lourenço amb perplexitat, tristesa i molta gratitud».
* ↑ «Moments, Roger Hall».
* ↑ «Roger Hall».
* ↑ «Roger Hall, la força de la imaginació».
* ↑ «Roger Hall, Galeria l'Arcada».
* ↑ «Exposició de Roger Hall».
* ↑ «Art Show LA».
* ↑ «Eclèctic de Roger Hall».

## Enllaços externs

* «Roger Hall a Instagram».
* «Roger Hall a Facebook».
# Napoca (castrum)

Napoca era un castrum (fort) romà de la província de Dàcia.

## Referències

* ↑ Crișan, I.H. Repertoriu arheologic al județului Cluj, 1992.

## Enllaços externs

* Castra romana de Romania: Google Maps / Earth Arxivat 2012-12-05 at Archive.is
# Sonoritat

La sonoritat és un tret dels sons de la parla segons si s'articulen amb vibració de les cordes vocals (sons sonors) o sense aquesta vibració (sons sords). La sonoritat és un dels paràmetres usats en fonètica per a descriure un so. Els altres són el punt d'articulació i el mode d'articulació.
La sonoritat és una mesura subjectiva de la intensitat sonora que percep l'oïda humana. D'aquesta manera es pot classificar el que s'entén per so fort o fluix. Concretament, en fonètica fa referència a la vibració de les cordes vocals que es produeix durant la pronunciació de sons. L'aire procedent dels pulmons travessa la glotis, que és l'espai obert entre les dues cordes vocals inserides a la laringe. El control voluntari dels músculs laringis fa possible la configuració adduïda (amb vibració de les cordes vocals) o abduïda (sense vibració de les cordes vocals) de la glotis.
Un so és sonor quan s'emet amb la glotis adduïda (oberta), és a dir, tot permetent la vibració de les cordes vocals. Cadascun dels moviments d'obertura i tancament de la glotis durant la vibració s'anomena cicle glotal. Segons la teoria aerodinàmico-mioelàstica de la fonació, el procés de vibració mostra les etapes següents:
* les cordes vocals es troben adduïdes, registren una certa tensió i el nivell de la pressió de l'aire subglotal esdevé superior al nivell de la pressió de l'aire supraglotal.
* Gràcies a aquestes condicions, es fa possible l'obertura de la glotis i la sortida d'aire a les cavitats supraglotals. Al seu pas per la glotis, es produeix un augment de la velocitat de l'aire i un descens de la pressió exercida contra les parets interiors de les cordes vocals.
* Per aquest motiu, i gràcies a la seva elasticitat, les cordes vocals s'aproximen l'una a l'altra i la glotis es tanca. Durant la producció d'un so sonor, els moviments d'obertura i tancament glotals es repeteixen successivament (cicles glotals), to creant una ona glotal.
Un so és sord quan s'emet amb la glotis abduïda (tancada) i, per tant, sense aquesta vibració.

## En català

En català són sordes només aquestes consonants:
* les oclusives [p], [t], [k] (i en mallorquí la palatal [c])
* les africades [ts], [tʃ]
* les fricatives [f], [s], [ʃ]
Són sonores totes les vocals, i tota la resta de consonants.
En algunes circumstàncies inusuals, segons el context fònic, es poden articular sordes algunes de les nasals, laterals o vibrants.

## Vegeu també

* Consonant sonora
* Consonant sorda
* Acústica
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Dimas Delgado Morgado

Dimas Delgado Morgado (Santa Coloma de Gramenet, 6 de febrer de 1983) és un futbolista català, que ocupa la posició de migcampista.
Format a les categories inferiors de la UDA Gramenet, recala al filial del FC Barcelona. A la temporada 08/09 fitxa pel CD Numancia, amb qui debuta a primera divisió, el 25 de setembre de 2008 davant el RCD Mallorca.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* «Perfil i estadístiques de Dimas Delgado» (en alemany). transfermarkt.de. [Consulta: 15 abril 2011].
# El Cuervo de Sevilla

El Cuervo de Sevilla és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 8.130 habitants. La seva extensió superficial és de 31 km² i té una densitat de 262,3 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 36° 51′ N, 6° 20′ O. Està situada a una altitud de 63 metres i a 83 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla. S'ubica just en el límit fronterer amb la província de Cadis.

## Demografia

Evolución demográfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2007 |
| 7.588 | 7.625 | 7.717 | 7.743 | 7.713 | 7530 | 7.801 | 7.918 | 7.545 | 8.410 |
# 5a cerimònia dels Lumières

La 5a cerimònia dels Lumières de la Premsa Internacional, aleshores anomenada Lumières de París, va tenir lloc el 25 de febrer de 2000. Va ser presentat per Claudia Cardinale i fou emesa per France 2.

## Palmarès

* Milor pel·lícula :
** Joana d'Arc de Luc Besson
* Millor director :
** Luc Besson per Joana d'Arc
* Millor guió
** Christopher Thompson i Danièle Thompson per La Bûche
* Millor actriu :
** Karin Viard pel paper d’Emma a Haut les cœurs !
* Millor actor :
** Philippe Torreton pel paper de Daniel Lefebvre Avui comença tot
* Millor actriu revelació :
** Audrey Tautou pel paper de de Marie as Vénus Beauté (Institut)
* Millor actor revelació :
** Romain Duris pel paper d'Arthur a Peut-être
* Millor pel·lícula estrangera :
** Todo sobre mi madre de Pedro Almodóvar

## Referències

* ↑ Besson scores at Lumieres, Screen Daily, 31 de gener de 2000
* ↑ Les Lumières de la presse internationale. ÉDITION 2000 a unifrance.org

## Vegeu també

* 25a cerimònia dels Premis César

## Enllaços externs

* (francès) Web de l'Académie des Lumière
* 5ns Premis Lumières a AlloCiné
# Dimas Gragera i Velaz

Dimas Gragera i Velaz (Santa Coloma de Gramenet, Barcelonès, 25 de març de 1984) és un polític català, llicenciat en ADE i en Recerca i Tècniques de Mercat per la Universitat Autònoma de Barcelona. Des del maig de 2015 és regidor i portaveu del grup municipal de Ciutadans a l'Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet i des del gener de 2018, és Diputat al Parlament de Catalunya.

## Activitat Política

El 2013, es va afiliar a Ciutadans, partit en què va ocupar diferents càrrecs interns fins a esdevenir coordinador local de l'agrupació de Santa Coloma. El 2015, va ser triat candidat a l'alcaldia i es va presentar per primera vegada a les eleccions que van tenir lloc al maig d'aquell mateix any. En aquestes eleccions, Cs va obtenir representació per primer cop en la seva història amb un total de 3 Regidors de manera que es va convertir en Portaveu de la formació a l'Ajuntament.
El 2016, va ser designat com a Coordinador d'Acció Institucional de Cs a la Província de Barcelona i des del febrer de 2017 forma part del Consell General de Cs.
A les eleccions autonòmiques celebrades el 21 de desembre de 2017, Dimas Gragera qui ocupava la posició número 23 a les llistes al Parlament per la província de Barcelona, obté la seva acta de Diputat.
Al maig de 2019, torna a liderar la candidatura de Ciutadans a Santa Coloma de Gramenet, van aconseguir un increment de 23 % del vot respecte al 2015 fet que va suposar l'augment d'un regidor de la seva formació.

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20180306202356/http://www.gramenet.cat/ajuntament/regidorses/gm-ciutadans/
* https://www.parlament.cat/web/composicio/diputats-fitxa/index.html?p_codi=2025#biografia
* http://santacoloma.ciudadanos-cs.org/
* https://www.ciudadanos-cs.org/consejo-general?lg=gl
# Vall de Cofrents

La Vall de Cofrents és una comarca de l'interior del País Valencià, amb capital a Aiora. També ha estat coneguda com la Vall de Cofrents o la Serrania d'Aiora.
Limita pel nord amb la Plana d'Utiel i la Foia de Bunyol, a l'est amb la Canal de Navarrés i al sud-oest amb Castella.

## Municipis

Les dades bàsiques dels «7 municipis», amb les xifres de població del padró municipal d'habitants 2023, són:
| Municipi | Habitants (2023) | Sup. (km²) | Dens. (2023) (hab./km²) |
| Aiora | 5.223 | 446,6 | 11,7 |
| Cofrents | 1.130 | 103,2 | 10,9 |
| Xalans | 810 | 94,8 | 8,5 |
| Xarafull | 765 | 103,1 | 7,4 |
| Cortes de Pallars | 753 | 233,0 | 3,2 |
| Teresa de Cofrents | 611 | 110,8 | 5,5 |
| Zarra | 364 | 49,7 | 7,3 |
| Vall de Cofrents | 9.656 | 1.141,2 | 8,5 |

## Comarca històrica

La Vall de Cofrents és una comarca històrica que ja apareixia com a Serrania d'Aiora al mapa de comarques d'Emili Beüt «Comarques naturals del Regne de València» publicat l'any 1934.

## Història

Amb l'expansió conqueridora dels regnes cristians medievals, la lluita per la possessió de la Vall va enfrontar amb freqüència la corona de Castella i Aragó, de manera que aquestes terres canviaren sovint d'amo retornant ocasionalment als seus senyors musulmans. Aquestes disputes frontereres es resolgueren amb la definitiva reconquesta pel rei Jaume I el Conqueridor, que després va cedir la vall a la Corona de Castella en virtut del Tractat d'Almizra (1244), atorgant-se al senyor de Villena, l'infant Manuel de Castella. El 1281, amb la signatura del Tractat d'Ágreda entre el rei castellà Alfons X el Savi i Pere III el Gran, va passar a domini de la Corona d'Aragó. A canvi, Pere el Gran reconeixia Sanç, fill d'Alfons X el Savi, com a hereu. No obstant això, la definitiva integració de la vall en el Regne de València no es va produir fins a la signatura del Tractat d'Elx el 1305, durant el regnat de Jaume el Just. La zona va passar a formar part de la Governació de València, a diferència de la resta de zones conquerides originalment per Castella, que van integrar-se en la Governació d'Oriola.

## Vegeu també

* Llista de monuments de la Vall de Cofrents
* Escuts i banderes de la Vall de Cofrents-Aiora

## Referències

* ↑ «1996-2023: Cifres Oficials de Població dels Municipis Espanyols». [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ (castellà) Carlos Ayala Martínez, Paces castellano-aragonesas de Campillo-Agreda (1281) Arxivat 2016-03-27 a Wayback Machine.
* ↑ «La Vall d’Aiora i de Cofrents (i un diàleg sobre el País) | País Valencià, Segle XXI». [Consulta: 23 juny 2022].

## Bibliografia

* «Vall de Cofrents». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* El Valle de Ayora-Cofrentes: estudis comarcals de la província de València (en castellà). PUV, 2018. ISBN 9788491331773.
* Sanz Díaz, Benito. El Valle de Ayora (en castellà). Institució Alfons el Magnànim, 1982. ISBN 8400051114.
# 4t Congrés Nacional del Partit Comunista de la Xina

El Quart Congrés Nacional del Partit Comunista de la Xina es va celebrar de l'11 al 22 de gener de 1925 a la ciutat de Xangai. El congrés va elegir el 4t Comitè Executiu Central del Partit Comunista Xinès. Abans d'aquest congrés, hi havia hagut alguna col·laboració amb el principal partit polític del Kuomintang, en la lluita contra l'imperialisme japonès. El va succeir el 5è Congrés Nacional del Partit Comunista Xinès.

## Membres del comitè executiu

* Chen Duxiu
* Li Dazhao
* Cai Hesen (蔡和森)
* Zhang Guotao
* Xiang Ying
* Qu Qiubai
* Peng Shuzhi (彭述之)
* Tan Pingshan (谭平山)
* Li Weihan (李维汉)
Els membres substituts eren:
* Deng Pei (邓培)
* Wang Hebo (王荷波)
* Luo Zhanglong (罗章龙)
* Zhang Tailei (张太雷)
* Zhu Jintang (朱锦堂)

## Referències

* ↑ «4th National Congress of CPC». Arxivat de l'original el 2016-05-28. [Consulta: 17 març 2019].
# FC Lienden

El FC Lienden és un club de futbol de Lienden, Països Baixos. El club es va fundar l'1 d'agost de 1930.

## Història

A la dècada de 2010, el club va tenir un ascens a través de la piràmide del futbol neerlandès, sota la direcció de l'exjugador professional Hans Kraay Jr., que va exercir com a entrenador en cap del 2004 al 2011. Va tornar a Lienden posteriorment el 2016.
El 12 de novembre de 2008, el club va guanyar l'atenció nacional en derrotar el Vitesse Arnhem de l'Eredivisie per 1-0 a la tercera ronda de la Copa nacional de la KNVB. En els vuitens de final va ser derrotat per 2-0 pel Roda JC després de la pròrroga.
L'any 2010 el club va ascendir a la Topklasse, el tercer nivell semiprofessional neerlandès recentment establert. A partir de la temporada 2016-2017, el club va jugar a la recentment establerta Tweede Divisie. El 18 de desembre de 2018, el Lienden es va retirard'aquesta competició a causa de dificultats financeres però finalment va trobar fons per continuar. El 2019 va ser eliminat de la Tweede Divisie per l'ASWH.
El 7 d'abril de 2020, el Lienden va retirar definitivament el seu equip dominical de la Derde Divisie. El club va tenir problemes econòmics durant un temps, que, després que Lienden indiqués que deixaria de patrocinar-lo i de no ser possible trobar un nou patrocinador principal.

## Referències

* ↑ FC Lienden trekt zich met financiële problemen terug uit Tweede Divisie, NU.nl (18 desembre 2018) (neerlandès)
* ↑ «Kogel door de kerk: FC Lienden (zondag 1) stopt ermee» (en neerlandès). de Gelderlander, 07-04-2020.

## Enllaços externs

* FC Lienden - Lloc web oficial
# Apogonichthyoides heptastygma

Apogonichthyoides heptastygma és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 3,3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar Roig.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith, J. L. B., 1949. The sea fishes of southern Africa. Central News Agency, Ltd., Ciutat del Cap. The sea fishes of southern Africa.: 1-550, 102 pls.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1828. Histoire naturelle des poissons. Tome second. Livre Troisième. Des poissons de la famille des perches, ou des percoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 2: i-xxi + 2 pp. + 1-490, Pls. 9-40.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 «Apogonichthyoides heptastygma» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Goren, M. i M. Dor, 1994. An updated checklist of the fishes of the Red Sea (CLOFRES II). The Israel Academy of Sciences and Humanities, Jerusalem, Israel. 120 p.
* ↑ Fraser, T.H. i G.R. Allen, 2010. Cardinalfish of the genus Apogonichthyoides (Smith, 1949) (Apogonidae) with a description of a new species from the West-Pacific region. Zootaxa 2348:40-56.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ruth Jacott

Ruth Jacott (Paramaribo, 2 de setembre de 1960) és una cantant de soul surinamoneerlandesa.
Als nou anys es va mudar als Països Baixos. Als 17 anys va participar en un concurs de talents i el 1988 va guanyar el Knokke Festival a Bèlgica, cosa que li va donar moltes ofertes al món de les obres de teatre musical. Va aconseguir papers importants als musicals Cats i A Night At The Cotton Club, no només a la producció neerlandesa, sinó també en l'alemanya a Alemanya i Suïssa. El 1989 va rebre el Premi Zilveren Harp (Arpa de plata). El 2008 va fer el paper principal al musical Billie Holiday, sobre la vida d'aquesta cantant de jazz.
Va representar els Països Baixos al Festival de la Cançó d'Eurovisió de 1993 amb la canço Vrede (Pau) i va acabar en sisè lloc.

## Referències

* 1 2 3 Velasco, Javier. «Países Bajos - 1993». Eurovision Spain, 01-09-2013. [Consulta: 9 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial de Ruth Jacott