OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astroblepus heterodon

Astroblepus heterodon és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. 1908. Descriptions of new loricariid fishes from South America. Proceedings of the Zoological Society of London. 1907 (pt 4): 795-800, Pls. 47-49.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Volodímir Vakulenko

Volodymyr Vakulenko (ucraïnès: Володимир Володимирович Вакуленко; 1 de juliol de 1972 - 2022) va ser un poeta, escriptor infantil i viquipedista, que també va participar en el treball voluntari i l'activisme. Va ser assassinat durant l'ocupació russa de l'àrea de Khàrkiv a Ucraïna el 2022. Va rebre el Premi Literari Internacional Oles Ulianenko i va ser guanyador del concurs Les Martovítx.
Vakulenko va ser segrestat per invasors russos prop de Izium abans de morir durant l'ocupació temporal del óblast de Khàrkov. L'exesposa de Vakulenko, Irina Novitska, va escriure segons declaracions recollides per PEN Ucraïna que s'havia als pares de Vakulenko que, després dels resultats de la perícia d'ADN, s'identificava el cos del seu fill en la tomba n.319.

## Referències

* ↑ «Rusové zabili oceňovaného ukrajinského spisovatele» (en czech). novinky.cz, 29-11-2022.
* ↑ Petrushko, Vitalii «Ukrainian writer and Wikipedian Volodymyr Vakulenko killed by the Russian Federation's invasion of Ukraine». Diff. Wikimedia, 05-12-2022.
* ↑ «Writer Volodymyr Vakulenko killed during Russian occupation». The Kyiv Independent, 29-11-2022.
* ↑ «Volodymyr Vakulenko killed by Russian occupiers». PEN Ukraine, 28-11-2022.
# Ptah

En la mitologia egípcia Ptah ("creador") és un déu creador i deïtat patrona de Memfis, així com dels artesans. A diferència de Sokar, un altre déu dels artesans, Ptah estava associat amb alguns artesans basats en la pedra. Apis era el seu oracle.
Estava casat amb Sekhmet o (més estranyament) Bastet. La seva descendència inclou Nefertem, Mihos, Imhotep i Maahes. En alguns mites fou el creador de Ra.
En l'art se'l representava com un home momificat sostenint un ceptre amb les seves mans que estava guarnit amb un ankh, was i djed (símbols de la vida, poder i estabilitat, respectivament).
En ser Ptah un dels déus creadors més antics de l'antic Egipte, els seus temples es trobaven per tot Egipte. Tardanament, entre el 712 i el 332 aC, fou combinat amb Seker i Osiris per crear Ptah-Seker-Osiris un déu de la mort. Com a Tanen, Ptah era conegut com un déu de les ànimes i l'inframon.
Noms alternatius: Ta-tenen, Tanen, Tathenen.

## Referències

* 1 2 3 Littleton, C.Scott. Mythology. The illustrated anthology of world myth & storytelling. (en anglès). Londres: Duncan Baird Publishers, 2002, p. 13,15. ISBN 9781903296370.
# Casèras (Alta Garona)

Casèras (Cazères en francès i oficial) és un municipi occità de Comenge a Gascunya, en el departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està agermanat amb Collbató.
# Mostovka

Mostovka (en rus: Мостовка) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 9 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский». Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Mikhaïl Kornienko

Mikhaïl Boríssovitx Kornienko (Михаил Борисович Корниенко; nascut el 15 d'abril de 1960) és un cosmonauta rus.

## Enllaços externs

* Spacefacts biography of Mikhail Korniyenko
# Monestir d'Agres

El Monestir d'Agres, també anomenat Santuari de la Mare de Déu d'Agres o Santuari de la Verge del Castell és un monestir situat al terme municipal d'Agres (El Comtat, País Valencià).
El 31 d'agost de 1484, la Basílica de Santa Maria d'Alacant es va incendiar i la Verge va desaparèixer, però l'endemà, un pastor va trobar la Mare de Déu dalt d'un lledoner en les ruïnes del castell musulmà d'Agres, al sud de la població en un emplaçament natural entre torrenteres i boscos de frondós arbrat, sobre una elevació del terreny. La Imatge va ser duta a l'església, però l'endemà havia desaparegut i es va trobar al lloc on havia aparegut el dia anterior i es va interpretar que el desig de la Verge era ser venerada en aquell mateix lloc, i es va construir una humil ermita. A finals de 1577 es va autoritzar la fundació del Convent de la Mare de Déu del Castell d'Agres, i l'any següent van començar les obres. Els franciscans el van habitar fins a la segona meitat del segle xix.
El monestir ha estat un important centre de devoció mariana al sud del País Valencià des de finals del segle xv. En ell es troba la imatge trobada de la Mare de Déu del castell d'Agres (imatge realitzada el 1939, ja que l'original va ser destruïda el 1936) amb un retaule de ceràmica valenciana al camarí de la verge i un orgue espectacular amb la imatge de Santa Cecília.
L'edifici forma un gran bloc longitudinal amb petits buits, on destaca la seua pesada fàbrica de maçoneria amb els paraments arrebossats com una paret massissa de gran alçada. La part millor conservada és un recinte tancat que inclou un alberg de pelegrins.
L'església de mida petita es divideix en dues naus paral·leles de quatre trams sense ornamentació. S'arriba a ella des d'una gran escalinata coberta. En un dels extrems de la nau, a la part més allunyada de l'entrada es troba el cambril amb una cúpula sobre petxines.

## Vegeu també

* Castell d'Agres
* Agres

## Referències

* ↑ «Agres». Ajuntament d'Agres. [Consulta: 2 gener 2012].
# Muzaffar Jang

Nawab Hidayat Muhi al-Din Saadullah Khan Bahadur Muzaffar Jang (? - 1751) fou nabab subahdar del Dècan i nizam d'Hyderabad. Era el fill gran de Nawab Talib Muhi al-Din Mutawassil Khan Bahadur Muzaffar Jang (que en algun moment fou naib subahdar de Bijapur) i de Sahibzadi Khair un-nisa Begum (filla preferida d'Asaf Jah I).
Va rebre un mansab inicial després elevat quan fou nomenat subadar de Bijapur a la mort del seu pare. Pretendent al tron a la mort del seu avi al·legant el testament (1748) i amb suport francès, fou finalment empresonat pel seu oncle Nasir Jang (1750) en un moment en què els francesos estaven ocupats a altres llocs. Assassinat Nasir Jang per caps militars paixtus (16 de desembre de 1750), fou proclamat Muzaffar a Pondicherry, sota control del francesos de Joseph François Dupleix, als que va cedir territoris (i al general diversos títols) el 31 de desembre de 1750.
Va rebre els títols de Muzaffar Jang, Saadullah Khan i Mahi-i-Maratib. Es diu que els caps militars paixtus no van quedar satisfets amb la recompensa donada per Muzaffar Jang per la seva proclamació, i el van matar dos mesos després (13 de febrer de 1751). La mort hauria estat al combat del pas de Lakkireddipalli, a mans del nawab de Kurnool, d'un cop de llança al cap. Va deixar un fill que va morir jove de poliomielitis. El va succeir el seu oncle Salabat Jang, fill d'Asaf Jah I.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia
# Saas Almagell

Saas Almagell és un municipi del cantó suís del Valais, situat al districte de Visp.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Alburnus sarmaticus

Alburnus sarmaticus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Ucraïna, Romania, Croàcia i Eslovènia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Freyhof, J. & Kottelat, M. 2007. Review of the Alburnus mento species group with description of two new species (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 18 (3): 213-225.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marià Alegre d'Aparici i d'Amat

Marià Alegre d'Aparici i d'Amat (Barcelona, 1756 - 1831) fou un aristòcrata i polític català, membre d'una família benestant enriquida amb el comerç.

## Història

El seu besavi, Miquel Alegre (†1736), era un ciutadà honrat que el 1717 havia deixat la seva botiga de teixits del carrer dels Abaixadors al mestre paraire Joan Puget i va formar companyia de comerç amb altres socis. Els beneficis s'obtenien a partir de participacions en barques, assegurances marítimes, contractes de subministraments a l'exèrcit o al municipi, etc.
El seu pare Miquel Alegre i Roig (1729-1796), va establir el 1761 una fàbrica d'indianes amb el seu padrastre Agustí Gibert i Xurrich al carrer dels Trentaclaus de Barcelona (vegeu casa-fàbrica Alegre-Cirés), i fou jutge d'apel·lacions (1769-1777) i vocal (1779-1783) de la Junta de Comerç. Miquel Alegre i Roig es va casar amb Maria Aparici i d'Amat, que va aportar un dot de 4000 lliures i dues calaixeres. Van tenir un únic fill, Marià Alegre i d'Aparici, amb qui el 1784 va formar la companyia comercial Miquel Alegre i Fill. D'aquest manera, Marià Alegre i d'Aparici va rebre en herència les importants fortunes dels Roig, dels Alegre, dels Aparici, dels Amat i del seu padrastre Agustí Gibert.
Durant la Guerra Gran (1793-1795) fou capità del gremi de sabaters de la Coronela; el 1794 fou un dels creadors del batalló de voluntaris de Barcelona i sostenidor dels Miquelets. El 1797, el rei Carles IV d'Espanya el va ennoblir amb el títol de baró de Castellet, basat en el senyoriu de Sant Vicenç de Castellet. Fou elegit diputat suplent de les Corts de Cadis (1810) i president de la Junta de Comerç de Catalunya (1807). Va pronunciar el discurs inaugural de la primera càtedra d'economia a la Universitat de Barcelona.
Tenia la seva residència a un palau al carrer de Montcada de Barcelona (vegeu Palau del Baró de Castellet). En morir sense fills, la seva vídua, Paula de Duran, va llegar els seus béns a l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Els interiors barcelonins de finals del segle xviii i començament del XIX per Maribel Rosselló Nicolau, p. 23
* ↑ Segón Congrés d'Història Moderna de Catalunya, p. 53

## Enllaços externs

* «Marià Alegre d'Aparici i d'Amat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
* Fons documental Baró de Castellet (Biblioteca de Catalunya)
# Barbus collarti

Barbus collarti és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Qiryat Yam

Qiryat Yam (en hebreu, קריית ים) és una ciutat al districte de Haifa d'Israel, situada a la costa mediterrània i a uns 10 km al nord de Haifa. Fou fundada el 1940, i actualment forma part de l'àrea metropolitana de Haifa, dintre d'un grup de ciutats satèl·lit anomenades ha-Qerayot.
Aproximadament uns 20.000 habitants de la ciutat van arribar després del 1990 procedents de l'URSS.

## Ciutats agermanades

* Créteil, île-de-France (France)
* Friedrichshain-Kreuzberg, Berlin (Germany)
* Makó (Hungary)
* Poti (Georgia)
* Sighetu Marmației (Romania)
# Carrer de Dalt (Olesa de Montserrat)

El carrer de Dalt és un carrer del nucli d'origen medieval d'Olesa, que forma part de la primera expansió de l'antiga Sagrera. Es tracta d'un carrer de traçat sinuós, que va perfilant la forma del petit promontori on s'assenta l'església parroquial. Les cases són de tipologia popular; les més antigues normalment de planta baixa més dos pisos, amb una amplada de parcel·la que no arriba als cinc metres. Algunes han substituït la finestra pel balcó en la primera planta. En alguns trams el ràfec és a la mateixa alçada i forma una línia contínua.

## Referències

* ↑ «Carrer de Dalt d'Olesa de Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juny 2014].
* ↑ «Carrer de Dalt d'Olesa de Montserrat». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 12 juny 2014].
# Manoel Rezende de Mattos Cabral

Manoel Rezende de Mattos Cabral, conegut amb el sobrenom de Nelinho, (Rio de Janeiro, 26 de juliol de 1950) és un futbolista brasiler retirat de la dècada de 1970.

## Trajectòria esportiva

Jugava a la posició de lateral dret. Pel que fa a clubs, destacà principalment a Cruzeiro i Atlético Mineiro, clubs amb els quals guanyà 8 campionats de Minas Gerais. Fou internacional en 28 ocasions amb Brasil entre l'abril de 1974 i el juny de 1980, i marcà vuit gols. Disputà dos Mundials, els anys 1974 i 1978, i va marcar un dels gols més impressionants en la història dels Mundials, en el partit pel tercer lloc davant Itàlia el 1978, amb un gran xut des de prop de la cantonada que superà l'estirada de Dino Zoff.

## Palmarès

* Copa Libertadores: 1
** 1976
* Campionat mineiro: 8
** 1973, 1974, 1975, 1977, 1982, 1983, 1985, 1986
* Campionat gaúcho: 1
** 1980
* Copa Minas Gerais:
** 1973, 1975, 1979
* Copa Atlàntica:
** 1976
* Pilota de plata de la revista Placar:
** 1975, 1979, 1980, 1983

## Referències

* 1 2 Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 2. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 307-309. ISBN 85-88651-01-7.
* ↑ «O craque disse e eu anotei: Nelinho» (en portuguès), 22-03-2013. [Consulta: 23 setembre 2015].
* ↑ «Manoel Rezende de Mattos Cabral» (en portuguès), 23-04-2015. [Consulta: 23 setembre 2015].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1974» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* 1 2 Napoleão, Antônio Carlos; Assaf, Roberto. Seleção Brasileira 1914-2006. São Paulo: Mauad X, 2006, p. 281. ISBN 85-7478-186-X.
Nelinho amb el Brasil - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol del Brasil – Copa del Món de futbol de 1974
1 Leão •
2 Luís Pereira •
3 Marinho Peres (c) •
4 Zé Maria •
5 Piazza •
6 Marinho Chagas •
7 Jair Ventura Filho •
8 Leivinha •
9 César Maluco •
10 Rivelino •
11 Paulo César Caju •
12 Renato •
13 Valdomiro •
14 Nelinho •
15 Alfredo •
16 Marco Antônio •
17 Carpegiani •
18 Ademir da Guia •
19 Mirandinha •
20 Edu •
21 Dirceu •
22 Waldir Peres •
Entrenador: Zagallo
Selecció de futbol del Brasil – Copa del Món de futbol de 1978
1 Leão •
2 Toninho •
3 Oscar •
4 Amaral •
5 Toninho Cerezo •
6 Edinho •
7 Zé Sérgio •
8 Zico •
9 Reinaldo •
10 Rivellino •
11 Dirceu •
12 Carlos •
13 Nelinho •
14 Abel •
15 Polozzi •
16 Rodrigues Neto •
17 Batista •
18 Gil •
19 Jorge Mendonça •
20 Roberto Dinamite •
21 Chicão •
22 Waldir Peres •
Entrenador: Coutinho :
# Mark Fettes

Mark Fettes (21 de juny de 1961) és un esperantista i professor de ciències de l'educació. Des de 2013 és el president de l'Associació Mundial d'Esperanto (UEA).

## Biografia

Mark Fettes va néixer als Estats Units de pares anglosaxons. Als deu anys va emigrar amb la família a Nova Zelanda. Allà va aprendre esperanto als catorze anys gràcies al seu tiet Christopher Fettes. Posteriorment, va estudiar a la Universitat de Cambridge i es va diplomar en ciències naturals. El 1986 va escriure una tesi de màster sobre genètica molecular, però va decidir abandonar el doctorat i concentrar-se en la seva dimensió esperantista.
Entre 1986 i 1992 va treballar a l'oficina central d'UEA com a editor de la revista mensual Esperanto. El 1991 va guanyar un premi internacional per l'assaig "Quina llengua per Europa?". El 1994 va esdevenir secretari general de l'organització esperantista, després de la dimissió de l'esperantista britànic Ian Jackson. Al 81è Congrés Mundial a Praga va proposar el Manifest de Praga, un document multilingüe que emfasitza comunicació democràtica, els drets lingüístics, la preservació de la diversitat lingüística i l'ensenyament eficaç de les llengües. Fettes també va organitzar el primer simposi Nitobe, com a homenatge a l'educador i diplomàtic japonès Inazō Nitobe. Entre 1992 i 1995 va publicar una columna mensual a la revista Monato: La monda vilaĝo ("El poble global"). El 1995 any va començar a treballar amb la Esperantic Studies Foundation, esdevenint el seu primer director-general l'any 2000. L'abril de 2001 va organitzar un seminari sobre esperanto i educació a Arlington, dirigit a la creació de dos projectes educatius digitals: edukado.net i lernu.net. L'any 2000 va defensar una tesi doctoral en ciències de l'educació a Toronto i es va traslladar a Vancouver, treballant primer com a investigador postdoctoral a la Universitat Simon Fraser i després com a professor de la facultat d'educació de la mateixa universitat. El 2003 va rebre una beca de recerca d'un milió de dòlars per estudiar l'educació dels infants indígenes. El 2010, juntament amb un col·lega, va compartir un segona beca de recerca d'un milió de dòlars per desenvolupar una escola primària centrada en l'educació mediambiental a la ciutat de Maple Ridge.
El 2013 durant el 98è Congrés Mundial d'esperanto a Reykjavík, Fettes va ser elegit president d'UEA. El mateix any va ser escollir Esperantista de l'Any per la revista La Ondo de Esperanto.

## Referències

* ↑ Fettes, Mark. Quina llengua per Europa? History of European Ideas 13 (1991), Pp. 201-213.
* ↑ Paul Peeraerts, Enkonduko ("Introducció"), a Monato, January 1992, p.3
* ↑ «Dr. Mark Fettes» (en anglès). Simon Fraser University. [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ Janet Steffenhagen, Environmental School Project Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine.: Place-Based Imaginative and Ecological Education in Maple Ridge, BC, Vancouver Sun.
* ↑ Gazetaraj Komunikoj de UEA, No. 510: Respondecoj de la novaj UEA-estraranoj ("Responsabilitats dels nous membres de la junta").
* ↑ «Mark Fettes: la Esperantisto de la Jaro 2013» (en esperanto). La Ondo de Esperanto, 15-12-2013. [Consulta: 10 març 2016].
# Mark Džamastagič

Mark Džamastagič (1 de febrer de 1991) és un ciclista eslovè, professional des del 2010 al 2013, sempre militant a l'equip Sava.

## Palmarès

* 2013
** 1r al Trofeu Ciutat de San Vendemiano
** Vencedor d'una etapa al Roine-Alps Isera Tour

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Mark Eyskens

Marc Maria Frans, vescomte Eyskens (Lovaina, 29 d'abril de 1933 (1933-04-29) (91 anys), conegut com a Mark Eyskens (pronunciació: [mɑɾk ʔɛɪ̯skəns]), és un economista i polític belga del Partit Popular Cristià (CVP), que el 2001 va canviar de nom en Cristiana Democràtica i Flamenca (CD&V).

## Biografia

Va néixer a Lovaina, fou fill del vescomte Gastó Eyskens que també va ser primer ministre, i va viure durant un temps en la International House de Nova York. Té diversos graus de la Universitat de Lovaina. Es va graduar en filosofia i es doctorà en dret i economia. Va ensenyar a la mateixa universitat.
La seva carrera política va començar quan va ser nomenat el 1962 assessor del ministre d'Hisenda, André Dequae. El 1976 va ser un dels ministres del govern CVP dirigit per Leo Tindemans. En total, entre 1976 i 1992, participa durant tretze anys als successius governs, on va ocupar diversos càrrecs com el de ministre de Finances i Afers Exteriors.
L'abril de 1981, es va convertir en primer ministre d'un govern de coalició entre Christen-Democratisch en Vlaams i socialistes. Només uns pocs mesos després, el 21 de setembre, el govern cau després d'una disputa sobre el finançament de la indústria de l'acer de Valònia. Abans de les eleccions anticipades del 8 de novembre de 1981, el seu govern aprova una mesura que atorga el dret de vot als joves de 18 a 21 anys. El 17 de desembre, Wilfried Martens (1936-2013), el predecessor d'Eyskens, el va succeir com a primer ministre.
De 1977 a 1995 fou regidor de la ciutat de Lovaina. Des de 1992 és membre del Consell d'Europa i la Conferència de la Unió d'Europa Occidental. El 1992, també comença a ensenyar economia, l'ocupació que va mantenir fins al novembre de 1998. Des del 18 de novembre 1998, va ser Ministre d'Estat.

## Referències

* ↑ «Fitxa biogràfica al web del primer ministre Elio di Rupo» (en francès). Arxivat de l'original el 2013-12-25. [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ «Het dramatisch Eerste Ministerschap van Mark Eyskens : een terugblik na twintig jaar» (en anglès). Ghent University. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ McMullen, Andrew «THE BELGIAN ELECTION OF NOVEMBER 1981: ECONOMIC POLARISATION IN A MULTI-PARTY SYSTEM». Parliamentary Affairs, XXXV, 2, pàg. 193.