OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Liberty (organització)

Liberty, antigament, i encara formalment, anomenat National Council for Civil Liberties (NCCL), és un grup d'interès i organització que desafia les lleis injustes, protegeix les llibertats civils i promou els drets humans tant als tribunals com al Parlament del Regne Unit. Liberty també pretén engendrar una «cultura dels drets» dins de la societat britànica. L'NCCL va ser fundat el 1934 per Ronald Kidd i Sylvia Crowther-Smith, dos activistes motivats per llurs conviccions humanistes.
Durant la dècada del 1950, l'NCCL va fer campanya per la reforma del sistema de salut mental, en virtut del qual les persones que eren considerades «moralment defectuoses» (les mares solteres, per exemple) podien ser tancades en un asil. El 1957 la campanya havia aconseguit l'alliberament d'uns 2.000 reclusos, l'abolició de la Llei de deficiència mental de 1913 i l'establiment de nous tribunals de revisió van culminar amb la Llei de salut mental de 1959.
Des del 2016, el treball de Liberty ha estat dominat per una impugnació a l'Alt Tribunal de la Investigatory Powers Act, així com per la campanya contra les anomenades polítiques d'«entorn hostil» que permeten la detenció indefinida d'immigrants al Regne Unit.
A la tardor de 2019, l'organització va crear Liberty Investigates, una unitat de periodisme editorial independent. El seu enfocament inicial es va centrar en com la pandèmia de COVID-19 va afectar la vulneració dels drets humans al Regne Unit.

## Informes

* A Guide to the Hostile Environment: The border controls dividing our communities and how we can bring them down Arxivat 2018-04-21 a Wayback Machine.. 2018.
* Bringing human rights home? What's at stake for rights in the incorporation of EU law after Brexit Arxivat 2019-09-15 a Wayback Machine.. 2018.
* Military Justice: Proposals for a fair and independent military justice system Arxivat 2018-11-04 a Wayback Machine.. 2014. ISBN 978-0-946088-62-1
* A Journalist's Guide to the Human Rights Act. Arxivat 2019-08-30 a Wayback Machine. 2011. ISBN 978-0-946088-60-7
* An Independent Police Complaints Commission, 2000

## Referències

* ↑ Liberty – Constitution and Rules Arxivat 27 September 2011 a Wayback Machine. | As amended by the AGM 19 May 2007
* 1 2 Liberty Arxivat 7 January 2014 a Wayback Machine. | Entry in the Encyclopedia of British and Irish Political Organisations
* ↑ «Sylvia Scaffardi». Humanist Heritage. Humanists UK. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ katiebamber. «Liberty wins first battle in landmark challenge to mass surveillance powers in the Investigatory Powers Act» (en anglès). Liberty Human Rights, 27-04-2018. Arxivat de l'original el 4 novembre 2018. [Consulta: 4 novembre 2018].
* ↑ LaurenceHolmes. «End Indefinite Detention» (en anglès). Liberty Human Rights, 25-01-2018. Arxivat de l'original el 4 novembre 2018. [Consulta: 4 novembre 2018].
* ↑ An Independent Police Complaints Commission Arxivat 12 October 2012 a Wayback Machine. | Liberty, April 2000
# Viaducte d'Austerlitz

* Per a altres significats, vegeu «pont d'Austerlitz».
El viaducte d'Austerlitz - viaduc d'Austerlitz en francès - és un pont parisenc sobre el riu Sena que uneix el XII Districte amb el XIII Districte. Té un ús exclusivament ferroviari, sent utilitzat per la línia 5 del Metre de París. No ha de ser confós amb el veí Pont d'Austerlitz usat per vianants i vehicles. El 1986, va ser catalogat com a monuments històric.

## Història

La necessitat d'unir de forma exterior dues estacions de la línia 5 del metre de París salvant el riu Sena va ser la que va donar origen al pont. El projecte triat va ser el constituït per una estructura composta de dos arcs parabòlics que se subjectaven en dos estreps de pedra situats a tots dos extrems del riu. D'aquesta forma el tauler esquiva el riu sense tenir cap recolzament en el seu curs, no afectant així al tràfic fluvial.
Va ser construït entre 1903 i 1904 per la Societat de construcció de Levallois-Perret.
El 1936, l'estructura del viaducte va ser reforçada per permetre el pas de vagons amb major càrrega.

## Decoració

Una de les principals característiques del pont és la seva decoració, que va ser encarregada a Jean Camille Formigé. Es compon de diversos símbols marins com a peixos, dofins, ancores i tridents. En la part baixa dels arcs també s'hi pot observar l'escut de la ciutat.

## Galeria d'imatges

* Pedestal del marge esquerre
* Detall de l'escut de París
* Rampa nord
* Vista general

## Vegeu també

* Pont de Normandia

## Referències

* ↑ Culture.gouv.fr. «???» (en francès). [Consulta: 1 maig].

## Enllaços externs

* structurae.info
# Ostankoa

Ostankoa (en francès i oficialment Orsanco), és un municipi de la Baixa Navarra, un dels set territoris del País Basc, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Donapaleu al nord, Bithiriña al nord-oest, Uharte Garazi a l'est, Landibarre al sud-oest i Izura-Azme al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 223 | 222 | 247 | 245 | 293 | 238 | 244 | 272 | 272 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 242 | 239 | 205 | 187 | 189 | 207 | 202 | 192 | 182 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 183 | 193 | 223 | 170 | 172 | 149 | 165 | 158 | 138 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 116 | 106 | 86 | 91 | 89 | 96 | 96 | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Data d'elecció | Identitat |
| Les dades anteriors a 1995 són desconegudes. |||
| 1995 | Jean Goyhenetche |
| 2001 | Jean-Marc Bonzom |
# Paco Nadal

Paco Nadal (Valencia, 1948) és un periodista valencià, conegut pel seu treball com a presentador de RTVV. És un dels presentadors més veterans i populars de la Radiotelevisió Valenciana. Des dels seus inicis a RTVV es va dedicar, principalment, a la retransmissió de programes esportius, com partits de futbol, lluita lliure, pilota valenciana o Fórmula 1, tant a Canal Nou i Canal Nou Dos com a Ràdio Nou. En estiu de 1990 va realitzar les retransmissions de pressing-catch, que va gaudir d'altes audiències gràcies a l'ús d'un vocabulari planer i divertit, amb girs lingüístics populars. Va un dels primers presentadors de Minut a Minut, junt a Paco Lloret. També va ser presentador de Paco, Paco, Paco, un dels primers concursos de Canal Nou, i posteriorment de programes com Telexut (1997), dedicat al món del futbol, o el magazín Ara per ara. També ha estat comentarista de corregudes de bous i ha retransmès diversos actes, com tomatines, processons, Fogueres de Sant Joan, Falles, Moros i Cristians i campanades de Cap d'Any.

## Referències

* ↑ Así se apagó Canal 9 crònica d'Hèctor Sanjuan a El Mundo, del 30 de novembre de 2013 (castellà)
* ↑ Ánchel Cubells, 2002, p. 186.
* ↑ Ánchel Cubells, 2002, p. 250.
* ↑ Ánchel Cubells, 2002, p. 323.
* ↑ Ánchel Cubells, 2002, p. 252.
* ↑ «Noemí Ramal y Paco Nadal, en Canal 9» (en castellà). Las Provincias, 31-12-2007.

## Bibliografia

* Ánchel Cubells, José Maria. Canal 9: historia de una programación. Madrid: Universitat Complutense, 2002, p. 405. ISBN 84-669-2168-0. Arxivat 2015-10-04 a Wayback Machine.
# Dalton (Ohio)

Dalton és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.605 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dalton tenia 1.605 habitants, 605 habitatges, i 456 famílies. La densitat de població era de 507,9 habitants per km².
Dels 605 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,8% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 24,5% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.078 $ i la renda mediana per família de 51.838 $. Els homes tenien una renda mediana de 67.045 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 18.355 $. Aproximadament el 2,7% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dalton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dalton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Padala I de Kakhètia

Padala I de Kakhètia (en géorgien: ფადლა I ; mort l'any 893) fou un príncep deKakhètia de 881 a 893. El nom apareix com Padala, Padla, Phadla, Fadla, Fadala i Phadala.
Padala Arevmaneli, « home prudent i experimentat » segons la Crònica georgiana, però del qual l'origen és desconegut, esdevingué Corbisbe de Kakhètia després de la caiguda de la família Donauri.
Durant el seu regnat de dotze anys, va aconseguir a recuperar els districtes de Gardabània que havien estat conquerits per l'emir de Tiflis en temps de l'anterior corbisbe.
Era potser el pare o de manera més versemblant el sogre del seu successor Ciríac I de Kakhètia, el fundador de la dinastia dels Ciriàquides o Kyriàcides del qual el fill i successor porta igualment el nom de Padala.

## Notes i referències

* ↑ Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie : « el títol "Arewmanel" deriva amb seguretat d'un domini de Padala qui no és conegut ni està identificat.
* ↑ Marie-Félicité Brosset, op. cit., p. 274.

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 546.
* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie, tome II : « Histoire du Héreth du Coukheth et du Cakheth », p. 140.
# Document públic

Document públic, en l'ordenament jurídic espanyol, és un document lliurat o expedit per un funcionari públic competent amb les solemnitats que la llei demana segons disposa l'art. 1.216 del Codi Civil espanyol. A efectes processals són també documents públics els enumerats a l'article 317 de la Llei d'Enjudiciament Civil
* Els autoritzats per un notari.
* Els intervinguts per Corredors de Comerç i les seves certificacions.
* Les certificacions dels Registradors de la Propietat i Mercantil dels assentaments registrats.
* Els expedits per funcionaris públics amb facultats de donar fe.
* Els que amb referència a arxius i registres de l'Administració pública siguin lliurats per funcionaris facultats per donar fe.
Es formalitza davant d'un notari que en dona fe, algunes de les més freqüents són: hipoteca, compravenda, obra nova, divisió horitzontal, etc.
Els títols inscriptibles en el Registre de propietat ha de constar en document públic. En conseqüència, els títols presentats revestiran una de les formes contingudes en les tres següents classes de documents públics. Primer, el document notarial, en el que s'inclou les escriptures públiques, actes i testimonis. Segon, el document judicial, que són les sentències, actes, providències i manaments.
Per acabar, un document públic també és el document administratiu, dins dels quals caben els decrets, ordres, acords i decisions de qualsevol autoritat de qualsevol de les Administracions Públiques.

## Finalitat

La finalitat d'aquests documents és protegir, mitjançant la constància legalment indiscutible, els interessos de les persones que els subscriuen, però també els de les altres persones que podria afectar, bé directament, bé indirectament.
En uns casos és l'ordenament jurídic el que exigeix que els dits actes, negocis o declaracions es fixen en un document públic; en altres ocasions es fa perquè ho demana alguna de les parts que intervenen en un d'aquests actes, a fi que no hi allí cap dubte sobre la seva validesa.

## Validesa legal

Per a atribuir-los validesa legal, aquests documents necessiten la intervenció d'una tercera part, que són els anomenats fedataris públics. Aquests, de la mateixa manera que els jutges tenen atribuïda la potestat d'impartir justícia, són els encarregats d'atorgar el que s'anomena fe pública, una espècie de poder de certificació oficial amb què es confereix validesa legal davant de tothom de la realització d'aqueix acte o negoci jurídic o d'aquesta declaració de voluntat, de dret o de fet.
Són fedataris públics els notaris, els secretaris judicials, els agents de canvi i borsa i, en el seu àmbit específic, altres funcionaris públics que tenen atribuïda aquesta potestat. També, les persones que duen a terme aquests actes, negocis o declaracions, per exemple, el comprador i el venedor, el qui atorga testament, els qui constitueixen una societat o una hipoteca, etc., se'ls anomena atorgants.

## Referències

* ↑ INCÀSOL. Generalitat de Catalunya. . INCÀSOL. Generalitat de Catalunya, 2012 [Consulta: 24 novembre 2012].
* 1 2 «Guia pràctica de drets lingüístics al País Valencià». Acció Cultural del País Valencià, 2011. [Consulta: 19 octubre 2015].
# Recasens

* No s'ha de confondre amb requesens.
«Recasens» té aquests significats:
* Geografia:
** Can Recasens, casa del municipi de Bàscara (Alt Empordà)
* Biografies:
** Amadeu Recasens i Brunet (Barcelona, 1956), expert en matèria de seguretat i policia
** Àngel Recasens i Galbas (Cambrils, 1938 - Reus, 2007), director musical, organista, compositor i pedagog
** Daniel Recasens i Comes (Figuerola del Camp, 1899 - Barcelona, 1975), metge i polític tarragoní que esdevingué director de l'Hospital de Sant Pau
** Eduard Recasens i Mercadé (Barcelona, 1884 - París, 1940), polític, empresari i important banquer català que va dirigir el Banc de Catalunya
** Francesc Recasens i Mercadé (Reus, 1893 - Barcelona, 1965), escriptor i banquer català
** Joan Recasens, diversos personatges
** Josep Recasens i Mercadé (Reus, 1883 - ?), polític català
** Josep de Recasens Tuset (Tarragona, 1915 - Bogotà, 1990), urbanista i antropòleg català
** Josep Maria Recasens i Comes (Tarragona, 1918 - 2013), alcalde de Tarragona (1979 -1989) pel PSC
** Maria Recasens i Gassió (El Vilosell, 1902 - Lleida, 1989), militant carlina i farmacèutica catalana
** Luis Recasens Siches (Guatemala, 1903 - Ciutat de Mèxic, 1977), filòsof i polític espanyol
** Ramon Recasens Miret, anarquista català
Viccionari
# Distribució de Wishart inversa complexa

La distribució de Wishart inversa complexa és una distribució de probabilitat matricial definida en matrius definides positives de valor complex i és l'analògic complex de la distribució de Wishart inversa real. La complexa distribució de Wishart va ser investigada àmpliament per Goodman mentre que Shaman i altres mostren la derivació de la inversa. Té la màxima aplicació en la teoria d'optimització de mínims quadrats aplicada a mostres de dades de valors complexos en sistemes de radiocomunicacions digitals, sovint relacionades amb el filtratge complex del domini de Fourier.
Lloguer $\mathbf {S} _{p\times p}=\sum _{j=1}^{\nu }G_{j}G_{j}^{H}$ sigui la covariància mostral de vectors p complexos independents $G_{j}$ la covariància hermitiana té una distribució Wishart complexa $\mathbf {S} \sim {\mathcal {CW}}(\mathbf {\Sigma } ,\nu ,p)$ amb valor mitjà $\mathbf {\Sigma } {\text{ and }}\nu$ graus de llibertat, després el pdf de $\mathbf {X} =\mathbf {S^{-1}}$ segueix la distribució de Wishart inversa complexa.

## Funció de Densitat

Si $\mathbf {S} _{p\times p}$ és una mostra de la complexa distribució Wishart ${\mathcal {CW}}({\mathbf {\Sigma } },\nu ,p)$ tal que, en el cas més senzill, $\nu \geq p{\text{ and }}\left|\mathbf {S} \right|>0$ aleshores $\mathbf {X} =\mathbf {S} ^{-1}$ es mostra a partir de la distribució de Wishart complexa inversa ${\mathcal {CW}}^{-1}({\mathbf {\Psi } },\nu ,p){\text{ where }}\mathbf {\Psi } =\mathbf {\Sigma } ^{-1}$.
La funció de densitat de $\mathbf {X}$ és
$f_{\mathbf {x} }(\mathbf {x} )={\frac {\left|\mathbf {\Psi } \right|^{\nu }}{{\mathcal {C}}\Gamma _{p}(\nu )}}\left|\mathbf {x} \right|^{-(\nu +p)}e^{-\operatorname {tr} (\mathbf {\Psi } \mathbf {x} ^{-1})}$
on ${\mathcal {C}}\Gamma _{p}(\nu )$ és la funció gamma multivariant complexa
${\mathcal {C}}\Gamma _{p}(\nu )=\pi ^{{\tfrac {1}{2}}p(p-1)}\prod _{j=1}^{p}\Gamma (\nu -j+1)$

## Referències

* ↑ Goodman, N R Ann. Math. Statist., 34, 1, 1963, pàg. 152–177. DOI: 10.1214/aoms/1177704250 [Consulta: lliure].
* ↑ Shaman, Paul Journal of Multivariate Analysis, 10, 1980, pàg. 51–59. DOI: 10.1016/0047-259X(80)90081-0 [Consulta: lliure].
* ↑ «Wishart and Inverse Wishart Distributions» (en anglès). https://www.stats.ox.ac.uk.+[Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Maiwald, D.; Kraus, D. «On moments of complex Wishart and complex inverse Wishart distributed matrices». On moments of complex Wishart and complex inverse Wishart distributed matrices, 5, 01-04-1997, pàg. 3817–3820 vol.5. DOI: 10.1109/ICASSP.1997.604712.
# Amphilophus xiloaensis

Amphilophus xiloaensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Amèrica Central: és una espècie de peix endèmica del llac Xiloá (Nicaragua).

## Referències

* ↑ Agassiz, L. 1859. [Remarks on new fishes from Lake Nicaragua.]. Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 6 (1856-1859): 407-408.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Amphilophus xiloaensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stauffer, J. R., Jr. & K. R. McKaye. 2002. Descriptions of three new species of cichlid fishes (Teleostei: Cichlidae) from Lake Xiloá, Nicaragua. Cuadernos Invest. U.C.A. Núm. 12: 1-18.
* Stiassny, M. L. J. 1987. Cichlid familial intrarelationships and the placement of the neotropical genus Cichla. J. nat. Hist. 21: 1311-1331.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Federico de Roberto

Federico de Roberto (Nàpols, 16 de gener de 1861 - Catania, 26 de juliol de 1927) fou un escriptor italià, un dels més importants representants del verisme, influí en autors com Leonardo Sciascia i Tomasi di Lampedusa, la novel·la del qual El gattopardo segueix en diversos aspectes l'obra mestra de De Roberto Els virreis.

## Referències

* ↑ Pulce, Graziella «De Roberto, Federico». Treccani - Dizionario Biografico degli Italiani, Vol. 39, 1991 [Consulta: 16 maig 2019].
# Les Cases de Fusta

Les Cases de Fusta és un conjunt de dues cases modernes, de fusta, del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Estan situades al nord-nord-oest del nucli principal de Castellcir, el Carrer de l'Amargura, a ponent del Camí de Collsuspina, al sud-oest de La Talladella i de la Penyora, al nord-oest del Prat.
Es construïren a prop del lloc on hi havia hagut la barraca del Bartomeu, ja desapareguda.
# Viaducte de Parets del Vallès

El viaducte de Parets és un viaducte ferroviari propietat d'ADIF (Administrador de Infraestructuras Ferroviarias), el seu nom oficial és "Viaducto sobre riera de Tenes" PK VÍA : 20+962. Actualment s'utilitza per la línia de R3 de rodalies, i la línia 222 de Renfe.

## Descripció

El viaducte travessa el riu Tenes, pel seu pas per Parets del Vallès, té una longitud total de 136 metres, reposa sobre 5 vanos tubulars metàl·lics omplerts amb formigó, separats entre ells per 27+28+28+28+25 metres, la seva alçada és de 9,6 metres respecte el riu, i està format per bigues metàl·liques, tot ell esta reblonat i no hi ha cap cordó de soldadura. Té una via única amb una amplada de tauló de 9 mts.
Aquest viaducte té la singularitat de ser uns dels pocs viaductes ferroviaris que encara queden fabricats per la companyia La Maquinista Terrestre i Marítima, entre 1868 i 1900 van construir 415 ponts metàl·lics.

## Construcció

El viaducte de Parets va ser construït per la Societat Catalana General de Crèdit (SCGC) per la seva línia que anava de San Martí de Provensals a Llerona, aquests van encarregar a La Maquinista Terrestre i Marítima la construcció dels viaductes d'aquesta línia, l'enginyer Magí Cornet i Masriera va ser l'encarregat de fer el disseny i la supervisió de la construcció. Aquest viaducte va entrar en funcionament l'any 1896.

## Galeria d'imatges

* Vista General.
* Detall dels vanos.

## Referències

* ↑ «PROYECTO DE DUPLICACIÓN DE VÍA DE LA LÍNEA DE CERCA NÍAS R-3 ENTRE PARETS Y LA GARRIGA (BARCELONA).». Adif. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «CENTENARI0 DEL FERROCARRIL DE SAN JUAN DE LAS ABADESAS». Via Libre [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ «FERRO-CARRILDE LLERONA A S.MARTIN DE PROVENSALS.». Diari Congost, 18-04-1886, pàg. 2. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2016 [Consulta: 17 setembre 2016].
# Titolot llorigat

El titolot llorigat (Nezumia loricata) és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de llargària total.

## Subespècies

* Nezumia loricata loricata (a les Illes Galápagos)
* Nezumia loricata atomos (a Xile)

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 600-1500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Austràlia temperada, les Illes Galápagos i el Xile central.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S.; Starks, E. C. «List of fishes dredged by the steamer Albatross off the Coast of Japan in the summer of 1900, with descriptions of new species and a review of the Japanese Macrouridae» (en anglès). Bulletin of the United States Fish Commission, 22, 1, 1904, pàg. 577-630.
* ↑ Garman, S. 1899. The Fishes. A Reports on an exploration off the west coasts of Mexico, Central and South America, and off the Galapagos Islands ... by the U. S. Fish Commission steamer "Albatross," during 1891... Núm. XXVI. Memoirs of the Museum of Comparative Zoology v. 24: Text: 1-431, Atlas: Pls. 1-85 + A-M.
* ↑ «Nezumia loricata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* ↑ Iwamoto, T. i J.E. McCosker 2001. Notes on Galápagos granadiers (Pisces, Gadiformes, Macrouridae), with the description of a new species of Coryphaenoides. Rev. Biol. Trop. 49 (Suppl.1):21-27.
* ↑ Pequeño, G. 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso, 24(2):1-132.

## Enllaços externs

* AQUATAB