OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat d'Espanya de motocròs 2013

La temporada de 2013 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 55a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 7 proves puntuables, celebrades entre el 17 de febrer i el 13 d'octubre. Dues de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Motocròs d'Albaida (17 de febrer) i Motocròs de Ponts (2 de juny).

## Classificació final
### MX2

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ander Valentín | Yamaha | 241 |
| 2 | Cristian Oliva | Kawasaki | 216 |
| 3 | Carlos Fernández | Kawasaki | 197 |
| 4 | Francisco Haro | Yamaha | 186 |
| 5 | Francesc Mataró | Suzuki | 185 |
| 6 | Nil Arcarons | KTM | 156 |
| 7 | Iker Larrañaga | Kawasaki | 154 |
| 8 | Alonso Sánchez | Suzuki | 129 |
| 9 | Nil Bussot | Kawasaki | 129 |
| 10 | Jordi Salvador Páez | Honda | 119 |

### MX Elite

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | José Antonio Butrón | KTM | 347 |
| 2 | Alvaro Lozano | Yamaha | 267 |
| 3 | Joan Cros | Suzuki | 208 |
| 4 | Raul Alvarez | Yamaha | 174 |
| 5 | Francisco Javier Fernández | Suzuki | 170 |
| 6 | Gerard Salavedra | KTM | 155 |
| 7 | José Luis Martínez | Yamaha | 144 |
| 8 | Miguel De La Rosa | Suzuki | 118 |
| 9 | Christian Barragán | Honda | 108 |
| 10 | Antonio José Ortuño | Kawasaki | 98 |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Copa d'Espanya de MX1 | Carlos Abel | Honda |
| Copa d'Espanya de MX2 | Nil Pons | Yamaha |
| Trofeu Sub-18 | Carlos Fernández | Kawasaki |
| Copa MX125 | Rubén Fernández | KTM |
| MX85 | Borja Martín | KTM |
| Trofeu Alevins 65cc | Oriol Oliver | KTM |
| Trofeu MX50 | Raúl Sánchez | KTM |
| Copa MXMaster 35 | Javier García Vico | Honda |
| Copa MXMaster 40 | Alfred Camps | Honda |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* «RFME Campeonato de España de Motocross 2013» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 14-10-2013. Arxivat de l'original el 18 de gener 2016. [Consulta: 21 agost 2015].
# CRS

CRS té els següents significats:
* Clergues Regulars de Somasca, orde de clergues regulars fundat per Sant Jeroni Emiliani en 1532
* Commercial Resupply Services, sèrie de contractes finançats per la NASA de transport de subministraments a l'Estació Espacial Internacional
* Companyies Republicanes de Seguretat, força policial francesa d'agents anti-avalots.
* Creation Research Society, grup de recerca cristiana que es dedica a la ciència de la creació
# CRS4

El Centre de Recerca, Desenvolupament i Estudis Superiors a Sardenya (Centro di ricerca, sviluppo e studi superiori in Sardegna o CRS4), nasqué el 30 de novembre del 1990 per voluntat de la Regió Autònoma de Sardenya, com a centre de càlcul pel futur parc científic i tecnològic i, més en general, com a propulsor de la innovació d'alta tecnologia a Sardenya.
Inicialment presidit pel premi Nobel de Física Carlo Rubbia, del 1990 al 1999, tingué com a president el físic Nicola Cabibbo del 2000 al 2003, i del 2006 al 2014 Paolo Zanella del 2014 al 2017 Luigi Filippini. Des del 13 juny del 2017 el president és Annalisa Bonfiglio.
El CRS4, a la seva història, s'ha distingit per alguns fites relacionades amb la Internet: realitzà al setembre del 1993 el primer lloc web italià (www.crs4.it), contribuí a crear el 1994 el primer diari web europeu (L'Unione sarda) i és un dels primers i majors proveïdors d'accés a Internet (vídeo en línia). El CRS4 és un centre de recerca privat (SRL uninominal), però el soci únic és l'ens regional Sardegna ricerche.
El 2016 el centre ocupa 148 persones i les seves línies d'activitat es divideixen en 6 sectors de recerca estratègics:
* Biociències
* Computació intensiva de dades
* Energia i medi ambient
* Computació i xarxes d'alt rendiment
* Societat de la informació
* Computació visual
El CRS4 és un dels principals centres de càlcul italians i està equipat amb la primera plataforma a Itàlia dedicada a la genotipificació i a la seqüenciació massiva de l'ADN i amb un laboratori d'Informàtica Visual de tecnologia punta.

## Referències

* ↑ Alberto Pinna "Soru: un incontro con Rubbia, così nacque il web in Sardegna", Corriere della Sera, 28 desembre 1999
* ↑ Luca Ferrucci and Daniele Porcheddu "The ICT in the Cagliari area: Start up and evolution" Arxivat 2012-03-23 a Wayback Machine., 2003

## Enllaços externs

* Web oficial del CRS4
# CRLF

En informàtica, CRLF es refereix a la combinació de dos codis de control: CR (retorn de carro) i LF (salt de línia) (Carriage Return - Line Feed), un darrere l'altre, normalment amb l'objectiu de crear una nova línia.

## Història

L'origen del parell CR-LF està en les màquines d'escriure, on, en acabar d'escriure una línia, fan falta dos moviments per passar a la següent:
* El retorn de carro (CR), que consisteix a empènyer el carro (el cilindre horitzontal on es recolza el paper) cap a l'esquerra.
* El salt de línia (LF), que consisteix a girar el carro una mica perquè el paper es desplaci una línia.
Aquestes dues accions es fan seguides mitjançant una sola palanca.
Les màquines d'escriure elèctriques van canviar aquesta palanca per una tecla que fa les dues funcions, a la qual van cridar només "Return" i van etiquetar amb ↵. Els primers teclats d'ordinador també van incloure aquesta tecla, i actualment està en tots els teclats.
Per analogia amb la màquina d'escriure, es va creure que en informàtica també anava bé representar una nova línia mitjançant CRLF, encara que més endavant es va comprovar que era millor simplificar. Vegeu nova línia per a més detalls.

## Usos

Avui dia, els sistemes operatius DOS i Microsoft Windows segueixen usant CRLF com a marcador de nova línia, mentre que la resta usen codis més simples.
Alguns dels primers protocols de xarxa, que transmetien principalment text, van establir que el terminador de línia havia de ser 'CRLF' i no un altre.
Són exemples HTTP, FTP, IRC, o SMTP, que marca el final del missatge mitjançant CRLF. CRLF

## Representació

CRLF és simplement CR seguit de LF, per tant la seva codificació és a hexadecimal 0D 0A, o 13 10 en decimal.
Cal destacar que això són dos codis, i els programes que fan servir CRLF han de tenir un comportament definit respecte a què passa quan s'usa només un CR o només un LF .
Per exemple, el protocol HTTP defineix que cada línia de la capçalera ha d'acabar en CRLF, però que ni CR ni LF poden aparèixer entre mitjà quan es demana una URI.

## Referències

* ↑ «CR/LF dictionary definition | CR/LF defined» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-08-23. [Consulta: 23 agost 2018].

## Vegeu també

* Retorn de carro
* Salt de línia
* Nova línia
# Camí de la Creu (Reus)

El Camí de la Creu és un camí del terme de Reus a la comarca catalana del Baix Camp.
És el camí de la dreta, direcció est-sud-est, dels dos en què es dividia, arran de la Riera del Pi de Bofarull, el camí que procedent de Reus passa pel llit de la Riera del Molinet i que es coneixia com el Camí de la Canonja a Tarragona. Se li diu de la Creu entre la Creu de Ferro i La Canonja.
La Creu de Ferro ha desaparegut del seu lloc en construir-se una desviació de la carretera de Tarragona. Era una creu estilitzada, malmesa, perquè li havien desaparegut els braços. S'aixecava damunt d'una gran base de pedra i donava nom al Camí de la Creu. Era tocant al camí, vora la terra del Mas de Nicolau i vora el Mas de Sostres.
L'altre camí que sortia a la Creu de Ferro era el camí de La Boella, que va desaparèixer el 1829 quan van fer la carretera Amàlia, o carretera de Reus a Tarragona. La Creu marcava la cruïlla i indicava la fi del terme de Reus, ja que allí començava el Territori de Tarragona, una possessió del bisbat.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 193. ISBN 8486387655.
# Cal Roig (Riba-roja d'Ebre)

Cal Roig és una casa de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la plaça d'Espanya, davant l'església parroquial. Edifici entre mitgeres de tres crugies, una de les quals va ser afegida amb posterioritat. En el seu eix, les finestres són de factura moderna amb un únic balcó al primer pis, i no presenta ràfec. La casa consta de planta baixa, tres pisos i golfes i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Totes les obertures són d'arc pla arrebossat, inclosos els portals, dels quals un incorpora la data "MDCCCLXIII" a la llinda. Els finestrals del primer i segon pis tenen sortida a un únic balcó de baranes forjades i ampit motllurat, que és sostingut amb mènsules. Al tercer pis, els dos finestrals tenen sortida a balcons de les mateixes característiques. El ràfec queda rematat per una senzilla cornisa. L'acabat exterior és arrebossat i pintat.

## Referències

* ↑ «Cal Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Campanya contra els turcmans (1393)

La campanya contra els turcmans de 1393 foren unes operacions militars fetes per Tamerlà contra el cap turcman Sariq Muhammad i contra la comarca de Derbent al Kurdistan.
Miran Shah, designat virrey de Takhi-i-Hulagu, va sortir d'Hamadan i va arribar a Kulaghi; allí va veure la situació i va enviar un correu al seu pare Timur en el qual l'informava que el bandit turcman Sariq Muhammad que operava a la zona s'havia fet fort a les muntanyes amb família i servidors i havia reunit una tropa considerable de sediciosos, i que estava actuant com un sobirà.
Després de rebre aquest missatge Timur va sortir cap a Kulaghi, passant pel castell de Sagafun, i hi va arribar en dos dies. A la plana de Gehanaver va fer vigilar tots els camins per on podien fugir i es va dirigir cap a la fortalesa dels turcmans anomenada Habashi. Tota la zona estava fortificada pels turcmans que vigilaven els congost d'accés a la fortalesa. Timur va ordenar l'atac, Berat Khoja Kukeltaix va donar mostres de gran valor i finalment va morir a causa d'una fletxa; també l'amir Shaikh Hajji, fill de Kumar (Komari). A la nit els turcmans van fugir a través dels boscos de la muntanya d'Aurman; foren perseguits i molts massacrats i es va fer considerable botí de cabres i cavalls. La fortalesa va quedar en mans dels timúrides i es va veure que era un lloc ben adequat per passar l'estiu. A la vora hi havia un lloc on vivien alguns zoroastrians; el lloc fou atacat i destruït i els zoroastrians morts. El 28 de juliol de 1393 Timur va acampar a la plana de Kulaghi a la vora del riu Ak Say. Miran Shah fou enviat a assetjar Sarek Kurgan i l'amir Utx Kara a assetjar Karutoy; les dues places foren conquerides i destruïdes i els defensors passats a ganivet.
Timur va enviar llavors a Muhammad Sultan a sotmetre el país de Derbent (Derbent de Kurdistan anomenat també Demur Kapi, no pas Derbent del Caucas) que era una comarca defensada per un congost natural (el nom vol dir “Porta de Ferro”) on vivien uns suposats bandits que robaven als camperols; la cort va anar a Ak Bulak on va passar el mes de Ramadà complint amb els preceptes i el 18 d'agost, al final del dejuni es va celebrar la festa del Bayram o Pasqua musulmana.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 28
* ↑ Ibid, III, 29
# Can Balmes

* Per a altres significats, vegeu «Can Balmes (Girona)».
Can Balmes és una masia a l'est del nucli de Santa Maria de Palautordera (al Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia situada en el Pla del Temple que participava, junt amb Ca l'Auleda i Can Bernades, d'un canal de rec provinent de Mosqueroles. El canal possiblement fou construït pels templers.
Masia orientada cap al sud. Coberta a dues vessants. Consta de planta baixa i pis. A la façana es poden observar, immediatament al costat del portal, les restes de les cantoneres de l'antic edifici. El portal és dovellat amb arc de mig punt.
La finestra de la seva dreta és de pedra d'arc pla, la de la dreta és moderna. Al pis les finestres són de tres tipus: la de l'esquerra és lobulada, la del centre semi-arquejada i la de l'extrem dret, lobulada i apuntada. A sobre del portal hi ha una finestra espitllerada. Hi ha annexos adossats al voltant de la casa.
Des del 2016 s'hi ha establert el Centre Cultural Can Balmes, gestionat per l'Ateneu de les Arts en col·laboració amb l'ajuntament.

## Referències

* 1 2 3 «Masia Can Balmes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ «Centre Cultural Can Balmes Ateneu de les Arts». Arxivat de l'original el 2021-01-09. [Consulta: 6 gener 2021].
# Can Cantarell

Can Cantarell és una obra de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt format per l'alineació de dos edificis compactes amb cobertes a dues aigües, un de planta quadrada i l'altre rectangular, ambdues disposades en paral·lel al pendent del solar. Per la part que dona a la carretera, l'edifici presenta planta baixa i pis; per la part davantera, en canvi, hi ha una planta més gràcies al desnivell del terreny.
El programa es divideix en tres parts que es connecten entre si a través d'un vestíbul: a l'esquerra, la sala d'estar i el dormitori principal; a la dreta, la cuina i el menjador; a dalt, els dormitoris. El conjunt s'estructura al voltant d'un estany quadrat, amb una escultura al centre i la sala d'estar en un dels costats.
Una porxada longitudinal de sis pòrtics de mòdul de 4,30 metres emmarca la casa i configura l'alçat principal, unificant tots els cossos. Aquest porxo, a doble alçada, se separa de l'habitatge mitjançant una crugia amb l'estany anteriorment citat. El porxo està format per una estructura de formigó armat que resol el desnivell del terreny: la part superior és un mirador amb vistes al mar, mentre que la inferior constitueix un espai que serveix per desar-hi les hamaques de la piscina.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cantarell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Can Gallifa (Centelles)

Can Gallifa és un edifici de Centelles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un portal rectangular amb cinc pedres treballades a banda i banda, disposades de forma desigual però homogèniament. Damunt hi ha una gran llinda de 2 m de llarg x 35 cm d'ample, amb una inscripció de gran grafia: 1788.
Al costat hi ha una finestra amb una reixa de ferro forjat. La casa és de petites dimensions i està molt reformada.

## Història

Forma part de l'expansió urbanística de Centelles al segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Can Gallifa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# Can Montalt del Bosch

Can Montalt del Bosch és una masia de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada al peu del Turó de Montalt. Consta de planta baixa i un pis. A la façana principal hi ha un portal d'arc rebaixat; totes les obertures són de pedra granítica. La teulada és a dues aigües. Algunes de les finestres tenen festejadors a l'interior.
Ha sofert diverses transformacions i restauracions que l'han deixada tal com és ara.

## Història

Aquesta masia data del segle xvii, amb renovacions importants, com l'avenç del cos de la dreta, l'any 1780.
La família Montalt del Bosch ja conreava les terres l'any 1500, i en Pere Montalt del Bosch va ser batlle de Llavaneres (Sant Andreu i Sant Vicenç) entre els anys 1552 i 1558. L'any 1652 un immigrant francès de nom Bernat Garí es casà amb la pubilla Montalt, encara que va prevaler el cognom Montalt. Una de les branques sortides de Can Montalt han estat els antecessors de la família de Lluís Bonet i Garí.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Montalt del Bosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Can Montargull

Can Montargull és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Són cases situades al peu de la carretera Nacional, que destaquen per la composició i l'ornamentació de les seves façanes. Compostes de planta baixa i pis i amb coberta a dues vessants, mostren una ordenació interior típica de les cases entre mitgeres. Les obertures estan voltades per un marc en relleu i els coronaments decorats amb boles, amb garlandes i amb ceràmica blava.

## Referències

* ↑ «Can Montargull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Cantons de Cantal

Els Cantons de Cantal són 27 i s'agrupen en 3 districtes:
cantó d'Arpajon de Cera, cantó d'Orlhac-1, cantó d'Orlhac-2, cantó d'Orlhac-3, cantó d'Orlhac-4, cantó de Jussac, cantó de Laròcabrau, cantó de Maurç, cantó de Montsauvi, cantó de Sant Sarnin, cantó de Sant Mamet-la Salvetat, cantó de Vic de Cera.
cantó de Camps de Tarentaine-Marchal, cantó de Mauriac, cantó de Plèus, cantó de Riòm de las Montanhas, cantó de Sanhas, cantó de Salèrn.
cantó d'Alancha, cantó de Chaldasaigas, cantó de Condat, cantó de Massiac, cantó de Murat (Cantal), cantó de Pèirafòrt, cantó de Ruenas de Marjarida, cantó de Sant Flor Nord, cantó de Sant Flor Sud.
# Cantons d'Ille i Vilaine

Els Cantons d'Ille i Vilaine (Bretanya) són 52 i s'agrupen en 4 districtes:
# Capa Internet

La capa Internet és un grup de mètodes, protocols i especificacions de connexió a Internet de la suite de protocols d'Internet que s'utilitzen per transportar paquets de xarxa des de l'amfitrió d'origen a través dels límits de la xarxa; si cal, a l'amfitrió de destinació especificat per una adreça IP. La capa d'Internet deriva el seu nom de la seva funció de facilitar el treball a Internet, que és el concepte de connectar múltiples xarxes entre si mitjançant passarel·les.
La capa d'Internet no inclou els protocols que compleixen la finalitat de mantenir els estats d'enllaç entre els nodes locals i que solen utilitzar protocols que es basen en l'enquadrament de paquets específics dels tipus d'enllaç. Aquests protocols pertanyen a la capa d'enllaç. Els protocols de la capa d'Internet utilitzen paquets basats en IP.
Un aspecte de disseny comú a la capa d'Internet és el principi de robustesa: "Sigues liberal en allò que acceptes i conservador en allò que envies", ja que un host que es comporta mal pot negar el servei d'Internet a molts altres usuaris.
La capa d'Internet té tres funcions bàsiques:
* Per als paquets de sortida, seleccioneu l'amfitrió del següent salt (gateway) i transmeteu el paquet a aquest amfitrió passant-lo a la implementació de la capa d'enllaç adequada;
* Per als paquets entrants, captureu els paquets i passeu la càrrega útil del paquet al protocol de capa de transport adequat, si escau.
* Proporcioneu capacitat de detecció i diagnòstic d'errors.
Els protocols principals de la capa d'Internet són el Protocol d'Internet (IP). Està implementat en dues versions, IPv4 i IPv6. El protocol de missatges de control d'Internet (ICMP) s'utilitza principalment per a funcions d'error i diagnòstic. Existeixen diferents implementacions per a IPv4 i IPv6. Els amfitrions IPv4 i els encaminadors de multidifusió IP adjacents utilitzen el protocol de gestió de grups d'Internet (IGMP) per establir membres de grups de multidifusió.

## Referències

* ↑ Quine, Alison. «How the Internet Layer Works: The Essential Guide to the Internet Layer» (en anglès). https://www.itprc.com,+27-01-2008.+[Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Attala, John. «The Internet layer explained» (en anglès). https://www.optigo.net,+25-04-2019.+[Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Joshi, Jaydev. «Mysterious Side of the Internet» (en anglès). https://medium.com,+16-05-2021.+[Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ «Internetworking with TCP/IP | Private IP Address Ranges» (en anglès). https://www.learncisco.net.+[Consulta: 16 novembre 2022].
# Can Junqué i Escofet

Can Junqué i Escofet és un edifici neoclàssic del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local. La residencia es convertí en col·legi (Col·legi de les Puríssimes) l'any 1892. Actualment és la seu de la ESO de l'Escola El Cim (www.elcimvilanova.cat). Durant l'estiu de l'any 2019 s'ha realitzat la rehabilitació de la façana principal.

## Descripció

Edifici de planta baixa, dos pisos i golfes, que fa cantonada entre la plaça dels cotxes i el carrer de Santa Eulàlia. La façana principal, que dona a la plaça dels Cotxes, és de composició simètrica. A la planta baixa hi ha tres obertures d'accés d'arc de mig punt peraltat i dues finestres allindanades, amb motllura superior en forma de frontó triangular. Al primer pis hi ha un balcó corregut, que es perllonga al carrer de Santa Eulàlia, amb barana de ferro i dues tribunes lateral. Les cinc obertures d'aquest pis són rectangulars i emmarcades per motllures. El segon pis té un balcó central corregut, amb tres obertures rectangulars i dos balcons laterals. El segon pis i les golfes estan separats per una cornisa motllurada. Les obertures de les golfes són quadrades. L'edifici és coronat amb una barana, al mig de la qual hi ha un frontó decoratiu amb les inicials R. J. La coberta és amb terrat a la catalana, on sobresurten la caixa d'escala i alguna construcció complementària.
La façana lateral presenta les mateixes característiques que la principal.

## Història

El 1867 l'indiano Ramon Junqué i Escofet demanà el permís d'obres per a la construcció de l'edifici, segons projecte del mestre d'obres Josep Salvany. El 1868 l'obra ja era acabada i es va mantenir com a residència familiar fins al 1892, any en què experimentà obres de reforma i condicionament per adequar-lo a la funció d'escola, regida per les RR MM Missioneres de la Puríssima Concepció. Aquest Orde religiós es dedica a l'ensenyament a Vilanova des de l'any 1857.
A la façana principal hi ha a data de 1868.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Junqué i Escofet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Can Laureà

Can Laureà és una obra de Font-rubí (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Laureà és un xalet situat als afores del nucli urbà de Guardiola de Font-rubí, al costat de la carretera. Es tracta d'un edifici aïllat format per planta baixa i pis. La façana presenta una composició simètrica, amb balcons plans al primer pis i finestres i porta d'accés centrada a la planta baixa. Totes les obertures són emmarcades per motllures de formes arrodonides. El coronament és esglaonat, amb decoració de maó vist. A la teulada hi ha una xemeneia revestida de ceràmica policroma.

## Història

L'edifici va ser construït durant el primer terç del segle XX pel mestres de cases Josep Queral, de Guardiola, segons testimoniatge oral.

## Referències

* 1 2 «Can Laureà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Cantó d'Argenteuil-3

El cantó d'Argenteuil-3 és un cantó francès del departament de Val-d'Oise, situat al districte d'Argenteuil. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Argenteuil (en part)
* Bezons

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-168 du 17 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Val-d'Oise