OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Azodicarboxilat de dietil

L'azodicarboxilat de dietil, sovint abreujat DEAD, és el compost orgànic d'estructura CH₃CH₂O₂CN=NCO₂CH₂CH₃. Com ho indica la seva fórmula, la molècula consisteix en un grup funcional azo central, RN=NR, flanquejat per dos grups èster d'etil. Aquest líquid vermell ataronjat és un reactiu molt valuós, però també bastant perillós.

## Preparació

Encara que està disponible àmpliament en el mercat, l'azodicarboxilat de dietil es pot preparar al laboratori. Una síntesi en dos passos comença a partir de la hidrazina, primer per alquilació amb cloroformiat d'etil, seguida per una tractament de l'hidrazodicarboxilat de dietil amb clor o àcid nítric fumant vermell:

## Aplicacions

El DEAD és un component eficient en les reaccions de Diels-Alder i en la química click, per exemple, la síntesi del bicicle [2.1.0] pentà.
El DEAD és un reactiu important en la reacció de Mitsunobu, on forma un adducte amb les fosfines. En un estudi, el compost, juntament amb la trifenilfosfina i una calcona va formar una pirazolina:

## Seguretat

El DEAD és tòxic, sensible al xoc, i tèrmicament inestable. És manipulat com una dissolució, rarament com el compost pur. Els perills en la seva manipulació l'han fet caure en el desús en favor del DIAD (azodicarboxilat de diisopropil).

## Referències

* ↑ Rabjohn, N.. "Diethyl azodicarboxylate". Org. Synth.; Coll. Vol. 3: 375.
* ↑ Kauer, J. C.. "Diethyl azodicarboxylate". Org. Synth.; Coll. Vol. 4: 411.
* ↑ Gassman, P. G.; Mansfield, K. T.. " Bicyclo [2.1.0] pentane ". Org. Synth.; Coll. Vol. 5: 96.
* ↑ Vijay Nair, Smitha C. Mathew, Akkattu T. Biju, and Eringathodi Suresh «A Novel Reaction of the "Huisgen zwitterion" with Chalcones and Dienones: An Efficient Strategy for the Synthesis of Pyrazoline and Pyrazolopyridazine Derivatives». Angew. Chem Int Ed, 46, 2007, p. 2070-2073. DOI: 10.1002/anie.200604025.
# Aznar

«Aznar» té aquests significats:
Biografies:
* Juan Bautista Aznar-Cabañas (1860-1933), mariner i polític espanyol
* Manuel Aznar Zubigaray (1894-1975), periodista, polític i diplomàtic espanyol (avi de José María Aznar López)
* José Camón Aznar (1898-1979), catedràtic, historiador, literat i pensador espanyol del segle XX
* Santiago Aznar Sarachaga (1903-1979), polític socialista basc
* Pere Aznar i Seseres (1907-1999), polític català
* Rafael Terol Aznar (1916-2009), polític i empresari valencià
* Manuel Aznar Acedo (1916-2001), periodista espanyol (fill de Manuel Aznar Zubigaray i pare de José María Aznar López)
* José Aznar Beltrán (1932-2008), antic futbolista i entrenador
* José María Aznar López (1953-), president del govern d'Espanya entre 1996 i 2004
* Josep Aznar (1957-2017), fotògraf català
Miscel·lània: Museu Camón Aznar, un museu de belles arts situat en Saragossa (Aragó)

## Vegeu també

* Asnar
# Azochis

Azochis és un gènere d'arnes de la família Crambidae. El gènere va ser creat per Francis Walker el 1859.

## Taxonomia

* Azochis camptozonalis Hampson, 1913
* Azochis cirrhigeralis Dognin, 1908
* Azochis curvilinealis Schaus, 1912
* Azochis cymographalis Hampson, 1918
* Azochis ectangulalis (Hampson, 1913)
* Azochis essequibalis Schaus, 1924
* Azochis euvexalis (Möschler, 1890)
* Azochis gripusalis Walker, 1859
* Azochis mactalis (C. Felder, R. Felder & Rogenhofer, 1875)
* Azochis oncalis Schaus, 1912
* Azochis patronalis (Möschler, 1882)
* Azochis pieralis (Walker, 1859)
* Azochis rufidiscalis Hampson, 1904
* Azochis rufifrontalis (Hampson, 1895)
* Azochis ruscialis (Druce, 1895)
* Azochis trichotarsalis Hampson, 1918

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 17 febrer 2011].
# Barranc de Vilanova (Sensui)

El barranc de Vilanova és un barranc que es forma en el terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, entre Toralla i Serradell (antic municipi), i va a buscar el termenal amb Salàs de Pallars, fins que s'aboca en el Barranc de Sensui just al nord del poble de Sensui. En el tram de capçalera s'anomena Llaueta de Vilanova.
Es forma en la Serra del Cavall, contrafort meridional de la Serra de Sant Salvador, discorre cap al sud-est, i rep per l'esquerra de seguida la llaueta de Vilanova. Passa a llevant de la Masia de Vilanova -que li dona nom-, deixant a ponent els Camps de la Masia (Vilanova), i hi rep les aigües de la Font de Vilanova. Continua cap al sud-est i a ponent de la partida de Gavatx rep per l'esquerra el barranc del Solà, i al lloc del Fornot, on rep per la dreta la llau de l'Obaga, es decanta més cap al sud. Discorre d'aquesta manera fent de termenal entre Salàs de Pallars i Conca de Dalt (Toralla i Serradell), fins que s'aboca en el barranc de Sensui a ponent de la partida de Llinars.
# Llengua fang

La llengua fang és una llengua de l'Àfrica central parlada per la gent de l'ètnia del mateix nom. És una llengua de la família bantu i es parla a la Guinea Equatorial, a la zona nord del Gabon, a la zona sud del Camerun i en menor mesura a la República del Congo i a São Tomé i Príncipe. Segons el cens de 2007 tenia 1.020.000 parlants dels quals 297.000 vivien a Guinea Equatorial, 588.00 a Gabon, 121.000 a Camerun i 8.100 a la República del Congo. Una forma de fang encara és parlada a Sao Tomé i Principe malgrat la forta pressió del portuguès (la llengua oficial de l'arxipèlag).

## Vocabulari

Alguns exemples de paraules en fang de la zona de la Guinea Equatorial, són les següents:
* Hola = Mbolo
* Bon dia = Mbamba kiri
* Bona nit = Mbamba alu
* Gràcies = Akiba

## Referències

* ↑ Llengua fang referència a Ethnologue (16th ed., 2009)

## Bibliografia

* Günther Tessmann: Die Pangwe. Völkerkundliche Monographie eines westafrikanischen Negerstammes. Ergebnisse der Lübecker Pangwe-Expedition 1907-09 und früherer Forschungen 1904-1907. 2 Bände. Ernst Wasmuth, Berlin 1913.

## Enllaços externs

* Vocabulari Castellà - Fang - Català de 8.200 mots Arxivat 2012-07-04 a Wayback Machine.(català)(castellà)
* http://monefang.com/dico/dico.php Arxivat 2007-10-07 a Wayback Machine.
# Cal Saladero

Cal Saladero és una obra de l'Espluga Calba (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de pedra de planta baixa i dos pisos amb teulada a una vessant. Al segle xx se li va adossar en un costat, davant de la porta principal, una porxada aguantada per una columna reutilitzada d'un monument antic; a sobre d'aquest porxo s'ha edificat tres plantes més (fent un total de quatre pisos) i al nivell del tercer pis aquest cos es redueix a la meitat i es fa un terrat amb una balustrada. Sota el porxo el sostre és d'embigat de fusta. A la portada hi ha un escut datat el 1553 amb un dibuix d'una ferradura, possiblement relacionada amb l'ofici del primer propietari.

## Història

Aquesta casa era coneguda anteriorment com a Cal Xon; el nom de Saladero prové d'una dita popular que deia el pare de l'actual propietari, cavaler de cal Maleu.

## Referències

* 1 2 «Cal Saladero». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# Muhazu

Muhazu o Muhatzu (probablement la moderna Tell Abu Sultan, prop de Yavne) fou una ciutat cananea del nord de Palestina. Sota domini egipci, el rei Yapahu (segle xiv aC) governava a Gezer; el seu germà més jove fugí a Muhazu després d'un intent fallit d'arrabassar-li el tron. La ciutat es trobava a la principal carretera costanera que anava de Gaza a Jaffa. Apareix en una extensa llista de ciutats palestines del faraó Tuthmosis III i una de posterior de Ramsès II.

## Referències

* ↑ Aharoni, 1979, p. 49.
* ↑ Katzenstein, 1985, p. 7.
* ↑ Katzenstein, 1985, p. 11.

## Bibliografia

* Aharoni, Y. The Land of the Bible: A Historical Geography (en anglès). Westminster John Knox Press, 1979. ISBN 9780664242664.
* Katzenstein, H. J. «Some reflections concerning El-Amarna 296» (en anglès). Proceedings of the World Congress of Jewish Studies, 9, A, 1985, pàg. 5–12.
# Robert Freund

Robert Freund (Pest (Hongria), 1 d'abril, 1852 - idem. 8 d'abril, 1936), va ser un pianista i professor de música hongarès-suís.

## Biografia

Va estudiar al Conservatori de Leipzig (1865-1868) amb Ignaz Moscheles i Theodor Coccius, després el 1869-1870. a Berlín amb Karl Tausig i el 1870-1872. a Budapest amb Franz Liszt (Liszt el va destacar i va tocar un duet amb Freund; Freund és propietari de la transcripció autoritzada de Liszt de la peça orquestral "Night Procession" del cicle "Two Episodes from Lenau's Faust" per a piano sol).
Del 1875 al 1912 (amb una breu pausa el 1881-1882) Freund va viure i treballar a Zuric, convertint-se el 1876 en el primer professor de piano al recentment creat Conservatori de Zuric. Entre els seus alumnes hi ha la seva germana petita Etelka Freund, Otmar Schöck, Willi Rehberg i Reinhold Lacke. Durant el període de Zuric, Freund, a través del cap del conservatori Friedrich Hegar, es va apropar a Johannes Brahms; Per al 60è aniversari del compositor, va fer una gira italiana en companyia de Freund, i després de la mort de Brahms, Freund va rebre un autògraf del Segon Concert per a piano en el seu testament.
Les memòries "Memòries d'un pianista" (alemany: Memoiren eines Pianisten; 1915) contenen informació sobre les reunions de Freund amb Tausig, Liszt, Brahms, Hans von Bülow, Joseph Joachim, Friedrich Nietzsche, Arnold Böcklin i altres personatges destacats.
Des de 1914 va viure a Budapest en la família de la seva germana Etelka Freund.

## Referències

* ↑ Oron A. Etelka Freund (Piano) (англ.). Bach Cantatas Website (апрель 2007). Дата обращения: 14 апреля 2014. Архивировано 3 октября 2013 года.
* 1 2 3 4 Evans A. Etelka Freund (1879—1977) (англ.). Arbiter Records (9 июня 2012). Дата обращения: 14 апреля 2014. Архивировано 15 апреля 2014 года.
* ↑ Piano Sonatas of Gustav Weber and Hugo Kaun (англ.). WordPress.com (27 декабря 2009). Дата обращения: 14 апреля 2014. Архивировано 16 апреля 2014 года
* ↑ Etelka Freund (Piano) (англ.). Bach Cantatas Website. Дата обращения: 14 апреля 2014. Архивировано 3 октября 2013 года.
* ↑ Näf L. Schoeck Othmar : Biographie (англ.). Musinfo — La Base de Données de la Musique Suisse. Дата обращения: 14 апреля 2014. Архивировано из оригинала 15 апреля 2014 года.

## Enllaços externs

* Freund, Robert (1852-1936) (alemany). Zentralbliothek Zuric. Data d'accés: 14 d'abril de 2014.
* Robert Freund (anglès) al lloc web d'AllMusic (consultat el 14 d'abril de 2014).
# Cementiri de Viladamat

Cementiri de Viladamat és una obra de Viladamat (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al nord del nucli urbà de la població de Viladamat. Des de la carretera GIV-6301 en direcció a l'Armentera, s'agafa un trencall a mà dreta que hi condueix.
El recinte és de planta rectangular delimitat per una tanca d'obra, a la que s'adossen les filades de nínxols. Tot l'espai central queda lliure i està organitzat en carrers pavimentats decorats amb zones verdes. El cementiri compta amb una capella-sala pròpia, situada a la part de llevant del recinte, a l'altra banda de la porta d'accés, aquesta és de planta rectangular, coberta amb una gran volta de canó bastida amb maons disposats a pla i sostinguda amb murs bastits en pedra desbastada i abundant morter. La façana principal presenta un gran portal d'arc de mig punt bastit també amb maons i una obertura circular actualment tapiada. La part destacable del recinte és la porta d'accés. Es tracta d'un petit cos rectangular amb teulada de dues vessants, format per dues habitacions laterals que delimiten un passadís central, que dona accés al recinte. La porta és d'arc de mig punt bastit amb maons, tot i que a l'exterior es troba emblanquinada, de la mateixa manera que la resta de la tanca. Emmarcant la porta hi ha dues finestres cegues de punt rodó. Les tres obertures presenten, a la part superior, una motllura decorativa acabada en mènsules. Coronant el conjunt hi ha una cornisa motllurada rematada amb un frontó semicircular. Cal destacar la porta de ferro treballat, amb l'any 1931 integrat a la reixa.

## Història

La majoria dels cementiris creats al llarg del segle xix i XX segueixen una mateixa estructura. Un espai destinat a l'administració, una plaça per als carruatges/cotxes, un edifici destinat a dipòsit de cadàvers, una fossa comuna -per a les persones que no tenien nínxols ni panteó-, parcel·les i nínxols particulars, una capella, un espai per a nonats, etc. La zona dels nínxols i els panteons sovint es resolia en un clos amb jardí.
Com la majoria de cementiris municipals cal cercar el seu origen en la disposició reial de Carles III, que a finals del segle xviii ordenava la construcció dels cementiris fora de les poblacions adduint raons higièniques i sanitàries. Però tot i aquesta disposició la creació dels nous cementiris no es va generalitzar fins a la segona meitat del segle xx, i en algunes poblacions el segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cementiri de Viladamat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Punta de Rieles-Bella Italia

Punta de Rieles-Bella Italia és una zona de l'est de Montevideo, Uruguai, formada per dos barris (barrios).
El barri és seu d'una presó de seguretat mitjana, on els presidiaris la condemna dels quals està a punt d'expirar, són enviats pel que queda d'aquesta.

## Referències

* ↑ "Comenzó traslado de reclusos a Punta de Rieles", El País [Consultat: 18/12/2010] (castellà)

## Enllaços externs

* Google Maps: Punta de Rieles, Montevideo
* Article del diari La República sobre Punta de Rieles (castellà)
# Ratpenat de cua de beina de Gould

El ratpenat de cua de beina de Gould (Taphozous australis) és una espècie de ratpenat de la família dels embal·lonúrids que es troba a Austràlia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
# Rauhocereus riosaniensis

Rauhocereus és un gènere monotípic de cactus que pertany a la família de les cactàcies amb flors nocturnes. La seva única espècie: Rauhocereus riosaniensis Backeb., és nativa del nord del Perú (Riu Santa, Riu Zaña, Chamaya i Jaén).

## Descripció

Rauhocereus riosaniensis té una forma arbustiva, normalment amb la part inferior ramificada, sovint forma matolls de fins a 4 metres d'altura. Les tiges columnars són verticals, de color verd blavós i un diàmetre de 8 a 15 centímetres. Les 5 a 6 costelles amb moltes berrugues. Amb 2 a 8 arèoles llanudes fortes, amb llargues espines de 5 centímetres. Els més baixos són inicialment de color vermellós, la part superior de color groguenc. Més tard, tots són de color blanc grisenc. Les flors són acampanades i apareixen a prop de la punta de creixement. S'obren a la nit, i fan de 8 a 10 centímetres de llarg i un diàmetre de fins a 5 centímetres. La tassa de la flor i el tub de les flors estan cobertes d'escates petites i pèls castanys. Els fruits són vermells, carnosos amb una resta de flors perennes en forma d'ou. Les llavors en forma d'ou, són negres, petites i brillants.

## Taxonomia

Rauhocereus riosaniensis va ser descrita per Curt Backeberg i publicat a Sitzungsberichte der Heidelberger Akademie der Wissenschaften, Mathematische-Naturwissenschaftliche Klasse 367. 1958.

### Varietat

* Rauhocereus riosaniensis var. jaenensis = Rauhocereus jaenensis

### Sinonímia

* Browningia riosaniensis (Backeb.) G.D.Rowley

## Referències

* ↑ Rauhocereus riosaniensis en PlantList
* ↑ «Rauhocereus riosaniensis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 31 maig 2015].
* ↑ «Rauhocereus riosaniensis en Desert Tropical». Arxivat de l'original el 2011-05-30. [Consulta: 17 juny 2015].

## Bibliografia

* Rauh, W. 1958. Beitrag zur Kenntnis der peruanischen Kakteenvegetation. Stizungsber. Heidelberger Akad. Wiss., Math.-Naturwiss. Kl. 1–542.

## Enllaços externs

* Rauhocereus
# Ratpenat pàl·lid

El ratpenat pàl·lid (Myotis macrotarsus) és un quiròpter vespertiliònid del gènere Myotis. Habita Malàisia i Filipines, i es pot trobar en coves i a camps de conreu.

## Referències

* ↑ TERMCAT.cat
* ↑ Fordham et al. (2006). Myotis macrotarsus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Ratpenat pàl·lid de Van Gelder

El ratpenat pàl·lid de Van Gelder (Bauerus dubiaquercus) és un ratpenat que viu a Belize, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Hondures i Mèxic.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Bauerus dubiaquercus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Resolució 1018 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1018 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 7 de novembre de 1995, observant amb consternació la mort del jutge de la Cort Internacional de Justícia Andrés Aguilar-Mawdsley el 24 d'octubre, el Consell va decidir que en concordança amb l'Estatut de la Cort les eleccions per omplir la vacant s'efectuarien el 28 de febrer de 1996 en una sessió del Consell de Seguretat i durant la cinquantena sessió de l'Assemblea General.
Aguilar-Mawdsley, un jurista veneçolà i exministre de justícia, va ser un membre de la Cort des de 1991. El seu període del càrrec havia d'acabar al febrer de 2000.

## Referències

* ↑ «ICJ Communiqué». International Court of Justice, 25-10-1995.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 802 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 802 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 25 de gener de 1993, després de reafirmar la resolució 713 (1991) i totes les resolucions pertinents posteriors i expressant les seves ofensives per part de l'Exèrcit Croat A les àrees protegides de les Nacions Unides, el Consell va exigir el cessament immediat de les hostilitats i la retirada de les forces croates de les zones.
El Consell també va condemnar els atacs contra la Força de Protecció de les Nacions Unides (UNPROFOR), exigint que tornessin immediatament les armes confiscades de la Força als magatzems. També va demanar a totes les parts i altres parts interessades que respectessin estrictament els acords d'alto el foc i el pla de manteniment de la pau de les Nacions Unides, inclòs el desmantellament i la desmobilització de les Forces de Defensa Territorial Sèrbia i altres unitats.
La resolució va expressar condolences a les famílies dels morts de la UNPROFOR, exigint que les parts a la regió respectin la seguretat de la Força. També va exigir que totes les parts cooperessin amb la Força de Protecció i permetessin que el trànsit civil utilitzés els passos a Maslenica i a Split.

## Referències

* ↑ Trifunovska, Snežana. Yugoslavia through documents: from its creation to its dissolution. Martinus Nijhoff Publishers, 1994, p. 1027. ISBN 978-0-7923-2670-0.
* ↑ Schweigman, David. The authority of the Security Council under Chapter VII of the UN Charter: legal limits and the role of the International Court of Justice. Martinus Nijhoff Publishers, 2001, p. 100. ISBN 978-90-411-1641-3.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 797 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 797 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 16 de desembre de 1992 després de reafirmar la Resolució 782 (1992), el Consell va decidir establir l'Operació de les Nacions Unides a Moçambic (ONUMOZ) proposada pel secretari general Boutros Boutros-Ghali d'acord amb els acords de pau per a Moçambic.
El Consell va demanar al secretari general en planificació i execució del desplegament de l'Operació per impulsar l'economia a través de fases d'implementació, amb un mandat inicial que finalitzarà el 31 d'octubre de 1993. També va exigir al Govern de Moçambic i la RENAMO a cooperar amb el Representant Especial del Secretari general i l'ONUMOZ, respectant l'alto el foc i garantint la seva seguretat.
El mandat de l'ONUMOZ era monitorar el desarmament, la desmobilització, la reintegració dels exèrcits i de l'exèrcit irregular i supervisar la retirada de les forces estrangeres. També autoritzaria acords per protegir la infraestructura vital, el personal de les Nacions Unides, els observadors electorals i les operacions internacionals, i supervisar la policia de Moçambic, reportant les violacions dels drets humans. Els primers membres de l'ONUMOZ arribaren a començaments de 1993.
La resolució va convidar a continuació al Secretari General a consultar estretament amb totes les parts el moment precís i els preparatius de les eleccions presidencials i legislatives, així com un calendari precís per a l'aplicació dels altres aspectes importants de l'Acord, incloent la desmobilització, i que informi al Consell a tot tardar el 31 de març de 1993.
Després la Resolució va demanar als Estats membres de contribuir amb personal, equips i activitats en suport de l'acord de pau.

## Referències

* ↑ Taisier M., Ali; Matthews, Robert O.. Civil Wars in Africa: Roots and Resolution. McGill-Queen's Press, 1999, p. 145. ISBN 978-0-7735-1883-4.
* ↑ Dobbins, James. The UN's role in nation-building: from the Congo to Iraq. Rand Corporation, 2005, p. 98. ISBN 978-0-8330-3589-9.
* ↑ «ONUMOZ Background – Mozambique». United Nations.
* ↑ Synge, Richard. Mozambique: UN peacekeeping in action, 1992–94. US Institute of Peace Press, 1997, p. xix. ISBN 978-1-878379-70-2.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Història de Moçambic

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 799 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 799 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides adoptada per unanimitat el 18 de desembre de 1992, després de reafirmar les resolucions 607 (1988), 608 (1990), 636 (1989), 641 (1989), 681 (1990), 694 (1991) i 726 (1992) i coneixent la deportació de centenars de palestins per d'Israel dels territoris ocupats. El 17 de desembre de 1992, el Consell va condemnar les deportacions que violaven el Quart Conveni de Ginebra referint-se a la protecció dels civils en temps de guerra.
La resolució va lamentar l'acció i va reiterar que Israel s'hauria d'abstenir de deportar més palestins i garantir el retorn segur i immediat dels deportats.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Primera Intifada

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 800 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 800 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 8 de gener de 1993 després d'examinar l'aplicació d'Eslovàquia per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que Eslovàquia fos admesa.

## Referències

* ↑ Europa Publications Limited. The Europa directory of international organizations, Volume 9. 9th. Europa Publications, 1999, p. 56. ISBN 978-1-85743-425-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf). Nacions Unides.