OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit dels Treballadors d'Irlanda

Partit dels Treballadors d'Irlanda (anglès Workers' Party, irlandès Páirtí na nOibrithe) és un partit polític d'Irlanda fundat el 1982 pels membres de l'IRA Oficial, que pels oficis de Cathal Goulding i Séan Garland, després de la campanya fronterera de 1956-1962, s'havien decantat més cap al socialisme i la defensa dels drets civils que no pas cap al nacionalisme i la reunificació, així com per l'abandó de la via militar.

## Creació

El 1970 el Sinn Féin es dividí en oficial i provisional, quan l'oficial acceptà l'autoritat del Dáil Éireann i convertir-se en partit marxista revolucionari. Alhora, el maig de 1972 declarà un alto el foc unilateral i el 1977 publicà l'opuscle Irish Industrial Revolution (per Eoghan Harris i Eamon Smullen) on defensen la prioritat de lluitar contra el sectarisme abans de la unificació, i que la violència distreu la classe obrera de la lluita de classes. El 1974 se’ls va escindir el Partit Socialista Republicà Irlandès de Seamus Costello, expulsat de l'IRA Oficial, que el 1977 van constituir l'Exèrcit d'Alliberament Nacional Irlandès (INLA).
El 1977 van adoptar el nom Sinn Féin - The Workers' Party a Irlanda per presentar-se a les eleccions al Dáil Éireann de 1977. A les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1973 es presentaren com a Clubs Republicans, fins que el 1981 adoptaren el de Workers' Party-Republican Clubs i el 1982 The Workers' Party.
Es presentà a eleccions irlandeses, aprofitant el descontentament per l'atur, molts impostos i mals serveis públics. A les eleccions de 1981 va obtenir un escó (Joe Sherlock per Cork Est, el 1982 en treu dos i el 1987 quatre. A les eleccions irlandeses de 1989 treu 7 escons i a les eleccions europees de 1989 el 7% i un escó per a Proinsias de Rossa. A les eleccions locals d'Irlanda del Nord de 1973 va obtenir 10 representants, que baixaren a 6 i el 2,6% dels vots a les de 1977. El 1993 només tenien un (Peter Smyth), que van perdre el 1997.

## L'escissió

El seu cap, Proinsias de Rossa, volia modificar els estatuts del partit per a adoptar l'acceptació del lliure mercat, rebutjar el marxisme (ara denostat) i acabar amb les acusacions de vinculació amb IRA Oficial, al que acusaven d'implicat en robatoris,. L'ardhfeis de 15 de febrer de 1992 a Dún Laoghaire, després d'intentar canviar els estatuts del partit, 6 dels set diputats al Dáil i molts regidors marxaren cap a Democratic Left, que el 1999 s'integrà en el Partit Laborista. A Irlanda del Nord, Tom French, el cap, va romandre fidel al partit, però Seamus Lynch s'uní a Democratic Left. El 1992 fou nomenada cap del Marian Donnelly, el 1994 Tom French i el 1998 Sean Garland, i el 2008 Mick Finnegan. A les eleccions obté bons resultats a Waterford, i a les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 2007 obté 0,1%.

## Enllaços externs

* Web del partit Arxivat 2008-08-19 a Wayback Machine.
# Parc del Miracle

El Parc del Miracle és un parc urbà de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És el parc urbà més gran de Tarragona.
Hi ha zones diverses, tan amb contingut com amb acabats i conservació. La part més acurada és la de la "Font de Maginet" i la "Font de les granotes". Aquesta zona queda tancada per les interessants escales del Miracles, que comuniquen la Via Augusta amb el carrer de l'Arquebisbe Arce Ochotorena.
A la part baixa hi ha l'Amfiteatre Romà, continuant amb un bosquet de pins al peu del Balcó del Mediterrani.

## Referències

* 1 2 3 «Parc del Miracle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Parc del Nord

El parc del Nord és un parc urbà del municipi de Sabadell. Amb 17,5 hectàrees de superfície, és el segon més gran de la ciutat, tot i que actualment només 2,7 hectàrees en són urbanitzades i les altres estan en projecte d'enjardinar. Està situat al nord de Sabadell, al Districte 3, entre els barris de Can Deu, la Plana del Pintor, Ca n'Oriac, la Roureda, Sant Julià i davant de Can Puiggener. Té una forma allargada, amb una longitud aproximada de 1.600 metres, i se situa en diversos trams, tallats per diferents carrers: des de la plaça de la Primavera fins al carrer del Vinhamala, el carrer Corones, el carrer dels Clavells i la rotonda entre l'avinguda de l'Alcalde Moix i la carretera de Prats de Lluçanès. El traçat correspon al d'una antiga riera, un espai verd amb vegetació autòctona, i el perfil actual del parc conserva el tàlveg central procedent de l'antiga torrentera que desembocava al riu Ripoll. S'hi accedeix en transport públic per l'estació Sabadell Parc del Nord i amb les línies d'autobús 1, 2, 3, 7, 10 i 80.
Per urbanitzar-lo hi ha hagut diferents projectes. D'una banda, l'any 2001 es va convocar concurs d'idees d'avantprojecte global d'urbanització que va guanyar l'arquitecte Manel Ruisánchez Capelastegui. Posteriorment, les obres del perllongament de la línia dels Ferrocarrils de la Generalitat i per fer-hi l'estació van afectar el parc: s'hi van talar arbres i remoure terra per poder-hi fer un túnel doble i un pou d'atac. Amb l'obra acabada, calia replantar els arbres –cosa que han fet la Generalitat i l'Ajuntament de Sabadell– i, posteriorment, encarregar el projecte que ha de permetre ordenar el parc. Per fer aquest projecte, l'Ajuntament va encarregar un concurs d'idees al maig del 2017, que va quedar desert. El juny del 2018 l'Ajuntament va anunciar un nou concurs d'idees.

## Referències

* ↑ «Parc del Nord». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «La tuneladora dels Ferrocarrils arriba a la Plaça Major de Sabadell». CCMA.
* ↑ «La tuneladora del perllongament dels FGC a Sabadell reprèn els treballs de perforació per assolir». La Vanguardia.
* ↑ «L'Ajuntament invertirà més de 2,6 milions d'euros en el Parc del Nord | Ràdio Sabadell». [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «Queda desert el concurs d'idees pel Parc del Nord». iSabadell, 26-07-2017.
* ↑ «A la segona anirà la vençuda?». iSabadell, 11-06-2018.
# Pas fronterer de Karang-Amdalai

El pas fronterer de Karang-Amdalai és un dels pasos fronterers més importants entre la República del Senegal (Karang) i la República de Gàmbia (Amdalai).
Des de finals de gener i al llarg del mes de febrer de 2020, es va produir una crisi en el pas fronterer amb acusacions encreuats entre els sindicats del transport dels dos països en que acusaven l'altre de boicotejar el trànsit en la frontera. Els ministeris de Transport dels països van arribar a un acord amb el vist-i-plau dels sindicats enfrontats entre si. Un més tard després, les dues parts van acordar tancar la frontera, amb algunes excepcions, per unes setmanes degut la pandèmia per coronavirus.

## Referències

* ↑ «Tension Between Unions Brewing At The Border» (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2020].
* ↑ «Calm At Border Points, As both unions express readiness for dialogue» (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2020].
* ↑ «No one allowed to Cross Karang-Amdalai Border» (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2020].
# Departament de la Mar Egea

El departament de la Mar Egea fou un departament francès creat el 7 de novembre de 1797 amb les illes de Zacint, Kythira, Strophades i Karaiskais o Dragamesto. El departament va desaparèixer amb l'ocupació russa del 23 d'octubre de 1798. Fou restaurat de fet el 20 de juliol de 1807 quan les illes Jòniques foren retornades a França i constituït formalment el 13 de setembre de 1807. El 8 d'octubre de 1809 va passar a dependre de les províncies il·líries. El 8 d'octubre de 1809 els britànics van ocupar Zacint i altres illes del departament.
# Pelegrí Pérez Galarza

Pelegrí Pérez Galarza, Ricardo, Àngel (Bunyol, 1911- La Ginebrosa, Terol, 1948). Guerriller antifeixista valencià.
Es va afiliar al PCE el 1932. Durant la Guerra Espanyola fou comissari polític del XIV Cos de l'Exèrcit Republicà. En acabar la guerra fou evacuat a la URSS. En la Segona Guerra Mundial formà part de l'Exèrcit Roig, comandant una unitat responsable de la defensa de Moscou. El 1946 travessà la serralada pirinenca i arribà al País Valencià per a substituir el cap del sector 17è de l'Agrupació Guerrilera de Llevant (AGL), Angel Fuertes Vidosa, Antonio, que havia estat assassinat el 26 de maig d'aquell any. Va ser el secretari del Comitè Regional del PCE a València.
Va ser ferit greument l'estiu de 1948 en un enfrontament a la Ginebrosa (Terol) i morí el 4 de juliol. Fou enterrat a Alcanyís. Segons altres fonts, va ser executat a començament de l'agost de 1948 per ordre de la direcció del PCE.

## Referències

* ↑ «Pelegrin Perez Galarza «Ricardo»; «Angel»; «Carlos Guerrero Lopez»; «El Sovietico «». El maquis y las rutas del AGLA. [Consulta: 28 setembre 2022].
# Partizan (Tula)

* Per a altres significats, vegeu «Partizan».
Partizan (en rus: Партизан) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2.038 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Bairo

Bairo és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 35 quilòmetres al nord de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 800 habitants.
Bairo limita amb els següents municipis: Castellamonte, Torre Canavese, Agliè i Ozegna.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 3 abril 2020].
# Pedra rúnica de Näsby

La Pedra rúnica de Näsby, identificada com a U 455 en la base de dades Rundata, és una pedra rúnica vikinga descoberta a Näsby, Uppland, Suècia. La pedra aparegué en unes excavacions del 1995-1996, i està en molt bon estat de conservació, sense cap runa danyada.

## Descripció

La Pedra de Näsby, tallada en granit i de 3 metres d'alçada, fou elaborada com un monument commemoratiu per una tragèdia familiar, encarregada per un home que havia perdut pare i mare, morts ofegats.
Les runes, d'estil Urnes, estan gravades en els cossos esbossats d'animals de complexió estreta. Les inscripcions d'aquest estil solen tenir figures estretes d'animals que s'entrellacen en dissenys atapeïts. Els caps estan de perfil, tenen ulls en forma ametlada i solen tenir protuberàncies arrissades sobre nassos i colls.
Malgrat que la inscripció no està signada, per raons estilístiques s'atribueix a Fot, conegut mestre gravador de runes (erilaz) viking d'Uppland, actiu a mitjan segle xi.

### La inscripció

En caràcters llatins:
| « | × inkifastr + lit × raisa × stain × þina at þorkil + faþur sin (a)uk at kunilti moþur sina þa(u) truknaþu × baþi | » |
En nòrdic antic
| « | Ingifastr let ræisa stæin þenna at Þorkel, faður sinn, ok at Gunnhildi, moður sina. Þau drunknaðu baði. | » |
En català:
| « | Ingifastr feu erigir aquesta pedra en memòria de Þorkell, son pare, i en memòria de Gunnhildr, sa mare. Ambdós s'ofegaren. | » |

## Referències

* ↑ P. Barnes, Michael. Runes: A Handbook (Scandinavian Inscriptions of the Middle Ages). Boydell Press, 2012, p. 105. ISBN 9781843837787.
* ↑ Fassina, V. Proceedings of the 9th International Congress on Deterioration and Conservation of Stone (en anglés). Elsevier, 2000-06-13. ISBN 978-0-08-053033-8.
* ↑ Bianchi, Marco. «Ladda ned Samnordisk runtextdatabas - Institutionen för nordiska språk - Uppsala universitet» (en suec). www.nordiska.uu.se. [Consulta: 30 setembre 2020].
* ↑ «Det Svenska Runverket: Ett 350-Årsminne». Fornvännen. Swedish National Heritage Board, pàg. 203-204. Arxivat de l'original el 2021-06-24 [Consulta: 22 juny 2024].
# Balma de na Cristiana

La Balma de na Cristiana és un dolmen situat al poble de Sant Joan d'Albera, de la comuna de l'Albera, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Aquest megàlit, que forma part d'un conjunt que en compta 147 d'aquesta banda del Pirineu, es troba sobre el vessant meridional del Puig de Sant Cristau, a uns 650 m d'altitud. S'hi pot accedir caminant a partir del vilatge de Sant Joan d'Albera. S'acostuma a dir que és el més bell de tots els dòlmens de la contrada.

## Descripció

El dolmen és un megàlit amb passadís; la seva cambra, que té una llargària de gairebé quatre metres, està tancada per una capçalera que fa 1,92 m d'ample i 1,60 d'alt. La llosa de gneis que el cobreix mesura com a màxim 3,45 m de llarg i 2,30 m d'ample.

## Història

Arran de l'estudi de la seva forma, s'ha suposat que aquest megàlit data del neolític final, de manera que correspon al segon període de la civilització megalítica (o sigui entre la meitat i el final del tercer mil·lenni abans de Crist).
A conseqüència de la troballa de testos de terrissa, se sap que la zona va ser habitada durant l'època medieval.
Aquest dolmen fou citat per primera vegada per l'erudit nord-català Francesc Jaume Jaubert de Paçà en una carta que l'historiador i arqueòleg Prosper Mérimée va llegir al Comitè històric francès de les arts i monuments el 1846. Jaubert escrivia aleshores (traducció del francès): "Devers l'extremitat occidental de les Alberes, abans el coll de Bellaguarda, es troba un dolmen molt degradat, que es diu el Roc de la Cristiana".
Gairebé mig segle més tard, el 1887, Paul Pallary, un zoòleg i arqueòleg francès, visità l'indret durant una exploració que emprengué per a estudiar els dòlmens de Puig Neulós. Amb tot, no va ser fins al segle següent, arran de les recerques de Jacques Freixe, el 1903, que aquest lloc va rebre més atenció i dedicació. Aquest negociant i erudit local del Pertús va fer-hi excavacions i determinà que el dolmen no s'havia usat com a sepultura, ja que no s'havia trobat cap resta d'os. Les recerques es van intensificar a partir del 1970, dirigides per Joan Abelanet i s'hi van trobar aleshores diversos fragments de terrissa de l'edat mitjana.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord

## Referències

* ↑ La Balma de na Cristiana en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Descripció del dolmen al web "Histoire du Roussillon"
* ↑ Fragment d'un article del Bulletin archéologique publié par le Comité historique des arts et monuments (tom 4, 1847-48), p. 227

## Bibliografia

* Becat, Joan. «2 - L'Albera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «L'Albera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Dòlmens i menhirs Pilar
# Pau Posas

Pau Posas (1583-1625), fill de Sant Hipòlit de Voltregà i germà de Joan Posas, que era “un mestre d'escola de Besalú i procurador dels cònsols olotins que el presentà als jurats per a l'obtenció del benefici el 24 d'abril de 1585.
Era clergue i apareix com a quart organista de la capella de música de Sant Esteve d'Olot. Va accedir al càrrec “per obit de Galceran Casals, d'acord amb una sentència notarial de 1583 que li adjudicà el benefici en la causa que seguí conra Jeroni Panot, d'Olot”.
Fou enterrat el 9 de juliol 1625.

## Referències

* 1 2 3 Gregori i Cifré, Josep M.; Monells, Carme «Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa». Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, 2012, pàg. 102.
# Patriarca d'Antioquia

El patriarca d'Antioquia és el nom tradicional donat al bisbe d'Antioquia. El bisbat d'Antioquia, avui Antioquia, a la moderna Turquia, fou una de les primeres seus del cristianisme; els bisbes van adoptar el nom de patriarca d'Antioquia i la seu la de Patriarcat d'Antioquia. Encara que avui dia cap dels que porten el títol de patriarca d'Antioquia resideix en aquesta ciutat, el nom s'ha mantingut pel prestigi tradicional.
Donada la divisió de les esglésies cristianes a la regió, porten aquest títol els següents eclesiàstics:
* El patriarca d'Antioquia i de tot l'Orient, cap de l'Església Maronita, amb seu a Bekoš, al Líban.
* El patriarca d'Antioquia i de tot l'Orient, cap de l'Església Catòlica Siríaca, amb seu a Beirut, al Líban.
* El patriarca d'Antioquia i de tot l'Orient, cap de l'Església Ortodoxa Siríaca, amb seu a Damasc, a Síria.
* El patriarca d'Antioquia i de tot l'Orient, cap de l'Església Grega Ortodoxa, amb seu a Damasc, a Síria.
* El patriarca d'Antioquia i de tot l'Orient, d'Alexandria i de Jerusalem dels Melquites, cap de l'Església Catòlica Melquita, amb seu a Damasc, a Síria.
Va existir també un Patriarcat Llati d'Antioquia, creat el 1119, però la jurisdicció i el càrrec de patriarca llatí d'Antioquia foren suprimides el 1964.

## Referències

* ↑ «Patriarca d'Antioquia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Baronia de Campmany

La Baronia de Campmany és un edifici del municipi de Campmany (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. Situada dins del nucli urbà de la població de Campmany, a la banda de tramuntana de l'antic recinte emmurallat, davant la plaça del Fort i adossada al mur de migdia de l'església de Santa Àgata.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, format per quatre crugies perpendiculars a la façana principal i una de paral·lela situada al fons, distribuït en planta baixa i dos pisos, amb la coberta de dues vessants de teula. Totes les obertures de l'edifici són rectangulars i estan bastides amb carreus de pedra desbastats i les llindes planes. El portal d'accés principal presenta la llinda gravada amb la llegenda «AVE MARIA SIN PECADO CONCEBIDA 1625».
Damunt la porta hi ha una placa de granit rectangular que probablement havia albergat un escut. Les finestres de la planta noble també presenten llindes gravades amb els anys de les diferents restauracions i ampliacions de l'edifici. Damunt del portal destaca un balcó exempt amb el finestral emmarcat amb plafons de pedra, decorats a manera de carreus i dovelles. Presenta la llinda gravada amb l'any 1710. A banda i banda, les finestres presenten els anys 1709 i 1710. A la segona planta, una de les finestres està datada l'any 1756. Les obertures de la façana meridional estan datades l'any 1705. La façana posterior també presenta les obertures emmarcades en carreus de pedra, tot i que algunes fan estat reformades amb maons. Destaca un cos circular adossat al mig del parament, amb una porta d'accés d'arc rebaixat a la part inferior. L'interior de l'edifici presenta sostres coberts amb voltes rebaixades amb llunetes, a la planta baixa, i voltes bastides amb maons a la planta pis. Les portes interiors conserven els emmarcaments fets de carreus i les llindes planes.
La construcció està bastida en pedra desbastada de diverses mides, disposada irregularment i lligada amb morter.

## Història

Edifici bastit vers el segle xvii (datat l'any 1625) que presenta diferents remodelacions posteriors. Aquest probablement fou el casal-castell de la baronia de Campmany i després rectoria. A les llindes de les finestres de la planta noble de la façana principal hi ha gravades les dates de 1709, 1710 1756, segurament testimoni de les diverses reformes. Als 80 es va portar a terme una restauració. Actualment és la seu de l'ajuntament a més de disposar de diferents equipaments culturals como la biblioteca Ibañez Escofet i el museu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Baronia de Capmany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Detritus (geologia)

Detritus amb els seus adjectius detrític i detritica, en geologia és un terme que es fa servir per a descriure les partícules de roques derivades d'una roca preexistent a través de processos de meteorització i erosió. Les partícules detrítiques poden constar de fragments lítics (partícules on es pot reconèixer la roca) o de fragments no minerals (grans minerals). Aquests fragments sovint es transporten per processos sedimentaris a llocs on es dipositen com les lleres dels rius, llacs o els oceans formant successions sedimentàries. Els processos de diagènesi poden transformar aquestes sediments a roques a través de la cimentació i litificació, formant roques sedimentàries com el gres. Al seu torn aquestes roques es poden meteoritzar i erosionar per a formar una segona generació de sediment.

## Enllaços externs

* Illinois State Geological Survey - Glossary of Geologic Terms Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.
# Còlit frontblanc

El còlit frontblanc (Oenanthe albifrons) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia de l'Àfrica subsahariana. Es troba en una àmplia franja que s'estén des del Senegal i Guinea fins al Sudan del Sud i Uganda, amb poblacions aïllades a Eritrea i Etiòpia. Habita les sabanes tropicals i els matollars. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «còlit frontblanc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 712. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-fronted Black-chat. Oenanthe albifrons» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 26 gener 2021].
# Damien Magee

Damien Magee (Belfast, 17 de novembre de 1945) va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 17 de novembre del 1945 a Belfast, Irlanda del Nord.

## A la F1

Damien Magee va debutar a la setena cursa de la temporada 1975 (la 26a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 8 de juny del 1975 el G.P. de Suècia al circuit d'Anderstorp.
Va participar en dues curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades consecutives (1975-1976), aconseguint una catorzena posició com millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1975 | Frank Williams Racing Cars | Williams | Cosworth | ARG | BRA | SUD | ESP | MON | BEL | SUE 14 | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | USA | | | - | 0 |
| 1976 | RAM Racing | Brabham | Cosworth | BRA | SUD | O.USA | ESP | BEL | MON | SUE | FRA NVQ | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN | USA | JAP | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Damien Monier

Damien Monier (Clarmont d'Alvèrnia, 27 d'agost de 1982) és un ciclista francès, professional des del 2004 i que actualment corre al Bridgestone Anchor.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 2010.

## Palmarès

* 2002
** Campió de França de contrarellotge sub-23
* 2003
** 1r a la Chrono des Herbiers sub-23
* 2005
** Campió de França de persecució
* 2008
** Campió de França de persecució
* 2010
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2014
** Vencedor d'una etapa al Tour de Constantina
* 2016
** 1r al Tour de Guadalupe i vencedor d'una etapa
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Tour de Kumano

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2008. 111è de la classificació general
* 2010. 89è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

#### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 129è de la classificació general
* 2009. 65è de la classificació general

#### Resultats al Tour de França

* 2010. 71è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Damien Monier a sitiodeciclismo.net