OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Basile

* Aquest article tracta sobre una població de Louisiana. Si cerqueu el jugador de bàsquet, vegeu «Gianluca Basile».
Basile és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.660 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Basile tenia 1.660 habitants, 629 habitatges, i 417 famílies. La densitat de població era de 562,2 habitants/km².
Dels 629 habitatges en un 34,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,1% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 18,7% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.922 $ i la renda mediana per família de 23.008 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.389 $ mentre que les dones 13.603 $. La renda per capita de la població era de 10.568 $. Entorn del 30,3% de les famílies i el 31,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Basile». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Basile». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Khem

* Aquest article tracta sobre Khem, el lloc de l'antic Egipte,. Vegeu-ne altres significats a «Chem».
Khem fou el nom egipci d'una ciutat de l'antic Egipte a la zona del delta del Nil a uns 30 km al nord de Guiza entre les branques Rosetta i Damiata. Correspon amb la moderna ciutat d'Ausim (escrit també Awsim, però pronunciat Ashim), a uns 14 km al nord-oest del Caire. La ciutat existia ja des l'Imperi antic, però les poques restes conservades són de l'època l'Imperi nou o dels períodes grec i romà tardans. S'esmenta també a uns texts funeraris de l'Imperi mitjà. Era el centre del culte del déu Horus Khenty-Irty, o Horus Khenty-Khem, un aspecte local d'Horus esmentat a un panell trobat a la piràmide esglaonada de Saqqara com a "Horus de Khem".
En el període hel·lenístic es va anomenar Letòpolis i fou capital del nomós II del Baix Egipte (Khensu). Els grans sacerdots de Letòpolis (el seu títol era wnr o wnrA, literalment "els obridors de boca") eren alts dignataris. Existien des l'antic imperi però només algun és conegut. Exercien algunes funcions de la jerarquia dins el temple i probablement en alguns moments el títol el portava més d'un a la vegada o s'exercia per molt poc temps; en temps del Ptolomeus, quant es tenen més dades, la cosa va canviar i el càrrec era dins la mateixa família i s'exercia per períodes llargs; en aquells temps foren els sacerdots més influents després dels grans sacerdots de Ptah a Memfis, també dins d'una mateixa família amb la que havien establert enllaços matrimonials i havien entroncat llinatges. Al segle ii aC la família va patir un període d'obscuritat probablement quan Ahmes fou destinat al culte d'Arsinoe II. El darrer gran sacerdot conegut va morir el 73 aC, però el càrrec va subsistir si bé ja no es pot establir si va romandre dins la mateixa família.
El grans sacerdots coneguts són tretze:
* Horemhotep I
* Ankh-hapi
* Horemhotep II
* Heriu I
* Imhotep
* Horemhotep III
* Wennefer
* Ahmes
* Heriu II
* Psamtek
* Heriu III
* Pehemnetjer
* Anemhor.

## Referències

* The Ptolemaic High Priests of Letopolis (anglès)
# 4t Festival Internacional de Cinema de Berlín

El 4t Festival Internacional de Cinema de Berlín va tenir lloc del 18 al 28 de juny de 1954. El festival d'aquest any no va fer lliurament de premis oficials del jurat, sinó que es van atorgar premis per votació de l'audiència. Això va continuar fins que el FIAPF va concedir a Berlín "Estatus A" el 1956. David Lean va guanyar l'Os d'or per l'audiència que va votar la seva pel·lícula Hobson's Choice.

## Pel·lícules en competició

Les següents pel·lícules entraren en competició per l'Os d'or i l'Os de Plata:
| Títol | Director(s) | País |
| Det stora äventyret | Arne Sucksdorff | Suècia |
| Hobson's Choice | David Lean | Regne Unit |
| Ikiru | Akira Kurosawa | Japó |
| La grande speranza | Duilio Coletti | Itàlia |
| Le Défroqué | Léo Joannon | França |
| Pane, amore e fantasia | Luigi Comencini | Itàlia |
| Sinhá Moça | Tom Payne | Brasil |
| The Living Desert | James Algar | Estats Units |
| Een gouden eeuw-de kunst der Vlaamse primitieven | Paul Haesaerts | Bèlgica |
| 20,000 Leagues Under the Sea | Richard Fleischer | Estats Units |

## Premis

Els següents premis foren atorgats pels vots de l'audiència:
* Os d'or: Hobson's Choice de David Lean
* Os de Plata: Pane, amore e fantasia de Luigi Comencini
* Os de bronze: Le Défroqué de Léo Joannon
* Gran medalla d'or (documentals i pel·lícules culturals): The Living Desert de James Algar
* Gran medalla de plata (documentals i pel·lícules culturals): Det stora äventyret d'Arne Sucksdorff
* Gran medalla de bronze (documentals i pel·lícules culturals): Een gouden eeuw-de kunst der Vlaamse primitieven de Paul Haesaerts

## Bibliografia

* Wolfgang Jacobsen. 50 Years Berlinale - Internationale Filmfestspiele Berlin. Filmmuseum Berlin - Deutsche Kinemathek, 2000. ISBN 9783875849066.

## Referències

* ↑ «4th Berlin International Film Festival». berlinale.de. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2012. [Consulta: 22 desembre 2009].
* ↑ «JURIES 1954». berlinale.de. Arxivat de l'original el 23 octubre 2013. [Consulta: 7 juny 2014].
* 1 2 «PRIZES & HONOURS 1954». berlinale.de. Arxivat de l'original el 15 octubre 2013. [Consulta: 7 juny 2014].
* ↑ «PROGRAMME 1954». berlinale.de. Arxivat de l'original el 9 novembre 2013. [Consulta: 7 juny 2014].

## Vegeu també

* I Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià
* 7è Festival Internacional de Cinema de Canes
* 15a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

## Enllaços externs

* 4t Festival Internacional de Cinema de Berlín de 1954 a filmaffinity
* 1954 Berlin International Film Festival Arxivat 2012-10-01 a Wayback Machine.
* Berlin International Film Festival:1954 Arxivat 2003-12-21 a Wayback Machine. a Internet Movie Database
# Asculum

Asculum (en llatí Asculum, Ausclum i Osculum en osc, i en grec antic Ἄσκλον, segons Plutarc) va ser una ciutat de la Pulla a uns 15 km al sud d'Herdònia i uns 50 al sud-oest de Canusium. És la moderna Ascoli Piceno.
La ciutat va ser l'escenari de la gran batalla entre Pirros de l'Epir i els romans l'any 279 aC. La batalla, coneguda amb el nom de Batalla d'Asculum, es va lliurar en una plana propera sota uns turons on es van retirar les forces romanes per protegir-se de la cavalleria i dels elefants de Pirros. El rei de l'Epir va obtenir una victòria a un preu molt elevat, d'on va venir el nom de «victòria pírrica».
Era una ciutat independent que va passar a Roma en data desconeguda i apareix al segle i com a seu d'una colònia romana enviada per Gai Grac i més tard per Juli Cèsar. Durant l'Imperi mantenia el rang de colònia sota Antoní Pius, i algunes inscripcions diuen que era una ciutat important al menys fins a Valentinià. L'any 301 va ser la capital del Picenum Suburbicarium en contraposició al Picenun Annonarium, que tenia per capital Ancona. El nom de la ciutat d'Asculum no es troba a cap Itinerarium, però se sap que estava situada en un ramal de la via Àpia que conduïa directament de Beneventum a Canusium.
En aquesta època era la seu del bisbe Emigdi (San Emidio) enviat pel papa Marcel·lí, que va morir durant les persecucions de Dioclecià.
Al segle v va passar als ostrogots i Tòtila la va defensar dels romans d'Orient que finalment la van ocupar l'any 553 i la van integrar al Ducat de la Pentàpolis, dins l'Exarcat de Ravenna. El 578 els llombards la van ocupar i destruir. El 593 es va reconstruir la ciutat i també les fortificacions i es va cedir al ducat de Spoleto. El 774 el duc Ildebrand es va tallar la barba en signe de submissió al Papa segons els costums romans i el Papa li va permetre conservar el ducat si es declarava vassall de l'Emperador. El 789 el bisbe franc Gunigis va rebutjar la dominació de Spoleto i va establir un comtat sota protecció del Papa amb un comte designat per l'emperador, càrrec que normalment requeia en els bisbes. El primer bisbe-comte conegut va ser Emó (Emmone) que va rebre el privilegi d'emetre moneda.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Asculum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 12 juliol 2022].
* ↑ «St. Emygdius». Catholic.online. [Consulta: 12 juliol 2022].
* ↑ Talbert, Richard J. A. (ed.). Barrington atlas of the Greek and Roman world. Princeton: Princeton University Press, 2000, p. 607-608. ISBN 9780691031699.
# Jocs (disc de Lluís Llach)

Jocs és el nom d'un disc publicat per Lluís Llach l'any 2002 amb la discografica BMG/Ariola. Hi figura una cançó ("Ara mateix") la lletra de la qual pertany a un poema de Miquel Martí i Pol en la qual torna a grabar la cançó que havia enregistrat vint anys abans.

## Llista de cançons

* Un no-sé-què − 4:34
* Ens veiem a folegandros − 5:32
* Neofatxes Globals − 2:32
* Fabià − 4:58
* Si un adéu d'amor − 3:30
* Vell és tan bell − 5:37
* Ara mateix − 17:46

## Referències

* 1 2 «Lluís Llach Jocs». [Consulta: 3 desembre 2023].
Viccionari
# Estació de Planès

Línia de Cerdanya ("Tren Groc") :
Planès és una estació de ferrocarril de la línia de tren groc situada a la comuna del mateix nom, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
L'estació és situada a l'angle nord-oest del terme comunal, al nord-oest, també, dels nuclis de població del poble de Planès. És a un quilòmetre de Planès de Dalt, i no hi cap vial que meni a l'estació, només una estreta pista local des del poble de Planès, a uns vint minuts a peu. A uns vuit-cents metres de l'estació hi ha l'espectacular Pont Gisclard sobre la Tet.
L'edifici no és obert al públic, però si habitat. No hi ha cap lloc on arrecerar-se, i només té un cartell informatiu amb els horaris del tren groc. L'aturada del tren, com en altres baixadors de la línia, és facultativa, i cal demanar-la amb antelació.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| : Transport express régional |||||
| Vilafranca de Conflent - Vernet - Fullà | Sautó | Tren groc | Montlluís - La Cabanassa | La Tor de Querol - Enveig |

## Referències

* ↑ (Encara que algunes fonts situen la comuna a l'Alta Cerdanya).
* ↑ L'Estació de Planes en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «118 - Planès». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Planès». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies
# Ens miren

Ens miren (titulada també They Watch o Children of the mist), telefilm dramàtic i de misteri estatunidenc de 1993 dirigit per John Korty, basat en una història curta de Rudyard Kipling. Ha estat doblada al català.

## Argument

Mark mai va sostenir un contacte real amb la seva família, sempre va dedicar tot el seu temps al seu treball fins que la sorprenent mort de la seva filla gran en un accident automobilístic, just després del recital de ballet al que tant li havia insistit que assistís el fa recapacitar. Sent tant remordiment que busca qualsevol manera per poder contactar-la i disculpar-se per mai haver estat amb ella quan encara vivia, llavors decideix buscar l'ajuda d'una mèdium invident i comença a tenir visions de l'esperit de la seva filla en forma d'òliba.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Patrick Bergin | Mark Samuels |
| Vanessa Redgrave | Florence Latimer |
| Valerie Mahaffey | Chris Samuels |
| Nancy Moore Atchison | Nikki Samuels |
| Rutanya Alda | Sue Madehurst |
| Brandlyn Whitaker | Kaitlin Samuels |
| Ken Strong | Len Ott |
| Benji Wilhoite | Arthur Madehurst |
| Christina Keefe | Shannon Nash |
| Genevieve Baens | Jill |

## Nominacions

* Premi Young Artists 1994
-Millor actriu juvenil d'una minisèrie o especial de televisió per a Nancy Moore Atchison.
-Miniserie o especial de televisió familiar destacat.

## Referències

* ↑ «Ens miren». esadir.cat.
* ↑ «They Watch». Allociné.
# Environment and Climate Change Canada

Environment and Climate Change Canada (o simplement el seu nom anterior, Environment Canada, o EC) (francès: Environnement et Changement climatique Canada), legalment incorporat com el Department of the Environment sota el Department of the Environment Act (R.S., 1985, c. E-10), és el departament governamental del Govern del Canadà amb la responsabilitat de coordinar les polítiques mediambientals i els programes com també prevenir i enaltir l'ambient natural i els recursos renovables. També el pronòstic meteorològic diari i proporcionar detallada informació meteorològica.
La seva seu central es troba a les Terrasses de la Chaudière, Gatineau, Quebec.

## Citacions

* ↑ "Inquiry Centre." Environment Canada. Retrieved on February 4, 2011. "Inquiry Centre 351 St. Joseph Blvd. 8th Floor, Place Vincent Massey Gatineau, Quebec K1A 0H3" Address in French: "Informathèque 351, boul. St-Joseph 8e étage, Place Vincent Massey Gatineau (Québec) K1A 0H3."
* ↑ "Contact Us." Environment Canada. Retrieved on February 4, 2011. "Address: Environment Canada Inquiry Centre 351 St. Joseph Boulevard Place Vincent Massey, 8th Floor Gatineau, Quebec." Address in French: "Environnement Canada Informathèque 351, boulevard St-Joseph Place Vincent-Massey, 8e étage Gatineau (Québec)."

## Referències

* «Canadian Wildlife Service homepage». Canadian Wildlife Service, 2002–2010. Arxivat de l'original el 9 febrer 2010. [Consulta: 26 desembre 2013].«Canadian Wildlife Service homepage». Canadian Wildlife Service, 2002–2010. Arxivat de l'original el 9 febrer 2010. [Consulta: 26 desembre 2013].
* «About Environment Canada». Environment Canada, 17-11-2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
* «Water Policy». waterpolicy.ca, n.d.. Arxivat de l'original el 4 març 2016. [Consulta: 26 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Environment and Climate Change Canada
# Erígone

Erígone és el nom dels següents personatges:
* Erígone (filla d'Icari), segons la mitologia grega, Erígone fou una donzella atenenca, filla d'Icari.
* Erígone (filla d'Egist), d'acord amb la mitologia grega, fou una heroïna, filla d'Egist i de Clitemnestra.
També és el nom de:
* (163) Erigone, asteroide del cinturó principal.
* Família Erigone, família d'asteroides.
* Erigone (animal), un gènere d'aranya de la família dels Linyphiidae.
* Crassispira erigone, una espècie de caragol de mar de la família dels Pseudomelatomidae.
# Ensis

Ensis és un gènere de mol·luscs bivalves de la família Pharidae. Viuen al litoral en fons sorrencs i fangosos. En cas de sentir-se amenaçats es poden enterrar molt ràpidament per protegir-se. Són comestibles; el gènere Ensis pertany al grup de mariscs coneguts popularment amb el nom de navalles, ganivets o canyuts.

## Taxonomia

El gènere Ensis inclou13 espècies:
* Ensis californicus Dall, 1899
* Ensis ensis (Linnaeus, 1758)
* Ensis goreensis (Clessin, 1888)
* Ensis leei M. Huber, 2015
* Ensis macha (Molina, 1782)
* Ensis magnus Schumacher, 1817
* Ensis megistus Pilsbry & McGinty, 1943
* Ensis minor (Chenu, 1843) –
* Ensis myrae Berry, 1954
* Ensis nitidus (Clessin, 1888)
* Ensis siliqua (Linnaeus, 1758) – navalla recta o canyut
* Ensis terranovensis Vierna & Martínez-Lage, 2012
* Ensis tropicalis Hertlein & Strong, 1955

## Referències

* 1 2 S. Gofas. «Ensis Schumacher, 1817». World Marine Mollusca database. World Register of Marine Species. [Consulta: 5 març 2021].

## Enllaços externs

* Ensis macha Arxivat 2010-12-25 a Wayback Machine.
# Ensis minor

Ensis minor és una espècie de mol·lusc bivalve de la família Pharidae comestible que s'anomena també navalla recta nom que correspon també a l'espècie Ensis siliqua amb la qual està estretament emparentada, però Ensis minor, com el seu nom indica, és més petita.

## Distribució

De Noruega al mar Mediterrani.

## Descripció

La closca és recta o lleugerament corbada, les vores pràcticament paral·leles. Fa uns 17 cm de llargada i 2,5 cm d'ample. El color és blanc o crema.

## Referències

* ↑ de Kluijver, M.J.; Ingalsuo, S.S.; de Bruyne, R.H. «Mollusca of the North Sea». Marine Species Identification Portal. Arxivat de l'original el 2019-11-29. [Consulta: 29 setembre 2019].
# Enslaved: Odyssey to the West

Enslaved: Odyssey to the West, també conegut simplement com a Enslaved, és un videojoc d'aventures i acció programat per la companyia Ninja Theory per a Namco Bandai Holdings, disponible per a les consoles PlayStation 3 i Xbox 360. Va ser llançat a nivell mundial a principis d'octubre de 2010.
El guió va ser a càrrec de l'escriptor i guionista Alex Garland.

## Argument

La història du al jugador 150 anys cap al futur, just després que una guerra mundial ha assolat tot el planeta Terra, destruint la major part de la raça humana. La naturalesa, guanya terreny i inunda de vegetació els vestigis que va deixar la humanitat, antigues ciutats i demés construccions. En aquest món postapocalíptic, encara hi sobreviuen alguns humans que han de fer front a d'altres supervivents, a la fauna així com als robots, coneguts com a "Mechs" que van sobreviure a la guerra i que encara segueixen les ordres d'aniquilar a tot ser viu que considerin hostil.

## Personatges

Els personatges principals són:
* Trip, amb la veu de l'actriu Lindsey Shaw.
* Monkey, amb la veu de l'actor Andy Serkis.
* Pigsy, amb la veu de l'actor Richard Ridings.

## Referències

* ↑ Hoggins, Tom «Enslaved: Odyssey to the West creators interview» (en anglès). The Telegraph, 05-10-2010. ISSN: 0307-1235.
* ↑ «ENSLAVED: Odyssey to the Wes» (en anglès). Steam. [Consulta: 24 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Enslaved: Odyssey to the West a YouTube
# Escrito en el agua

Escrito en el agua és una pel·lícula de l'Argentina filmada en colors dirigida per Marcos Loayza sobre el seu propi guió segons el llibre de José Antonio Ciancaglini i Graciela Torre Nilsson que es va estrenar el 18 de setembre de 1998 i que va tenir com a actors principals a Jorge Marrale, Mariano Bertolini, Marcos Woinsky, Luciana González Costa i Noemí Frenkel.

## Sinopsi

Quan viatja a visitar al seu avi a un poble provincià, un adolescent que viu a Buenos Aires amb la seva família, amb pocs amics i apassionat amb la computadora i Internet, es produeix la seva despertar a l'amor i el descobriment de mentides encobertes.

## Repartiment

* Jorge Marrale com Marcelo
* Mariano Bertolini com Manuel
* Noemí Frenkel com Cecilia
* Luciana González Costa com Clara
* Julieta Midnik com Mariana
* Daniel Digiulio com Montoya
* Francisco Cocuzza com a Pescador
* Marcos Woinski com a Avi
* Matilde Ugalde Lovecky com a Secretària

## Comentaris

Martín Pérez en Página 12 va escriure:
| « | «…tan transparent, ingenu i sincer com la cara del seu jove protagonista…Loaysa construeix el seu film d'iniciació en veu baixa, sense respostes ni estridències.» | » |
Quintín a El Amante del Cine va escriure:
| « | «En intentar (Loayza) concebre els seus personatges com a universals els va acabar allotjant en uns llimbs de la classe mitjana, on fins i tot les baixeses ocasionals tenen una base noble. No va veure, o no va voler veure que fa un temps que aquest somni va ser aixafat per una ferocitat de la qual ell mateix va ser testimoni.» | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | «Intent d'exploració de l'univers juvenil que per moments pot arribar a tenir interès, però finalment cau en el tedi. La caracterització de Woinski com a avi espanyol és inexplicable.» | » |

## Notes

* 1 2 3 Manrupe i Portela, 2003, p. 82-83.

## Referències

* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos II 1996-2002. Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2003.

## Enllaços externs

* Informació sobre Escrito en el agua a cine nacional
# Equació de la calor

L'equació de la calor és una equació diferencial en derivades parcials que descriu la distribució de la calor (o variacions de la temperatura) en una regió al llarg del temps. En el cas tridimensional, en què la temperatura T és una funció de tres variables espacials (x, y, z) i una de temporal (t), l'equació de la calor és
    ${\frac {\partial T}{\partial t}}-k\left({\frac {\partial ^{2}T}{\partial x^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}T}{\partial y^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}T}{\partial z^{2}}}\right)=0$
on k > 0 és la difusivitat tèrmica.
L'equació de la calor és d'una importància fonamental en nombrosos i diversos camps de la ciència. En matemàtiques, és l'equació parabòlica en derivades parcials per antonomàsia. En estadística, l'equació de la calor està vinculada a l'estudi del moviment brownià a través de l'equació de Fokker-Planck. L'equació de difusió és una versió més general de l'equació de la calor, i es relaciona principalment amb l'estudi de processos de difusió química.

## Vegeu també

* Llei de Fourier
* Equació de difusió
* Llei de Fick
* Equació de convecció-difusió

## Referències

* Cannon, John. The One-Dimensional Heat equation. Addison-Wesley, 1984. ISBN 0-521-30243-9.
* Crank, J.; Nicolson, P. «A Practical Method for Numerical Evaluation of Solutions of Partial Differential Equations of the Heat-Conduction Type». Proceedings of the Cambridge Philosophical Society, 43, 1947, p. 50-67.
* Einstein, A «Über die von der molekularkinetischen Theorie der Warm geforderte Bewegung von in ruhenden Flüssigkeiten suspendierten Teilchen». Ann. Phys Leipzig 17, 1905, p. 549-560.
* Evans, LC. Partial Differential Equations. American Mathematical Society, 1998. ISBN 0-8218-0772-2.
* John, Fritz. Partial Differential Equations. 4a ed.. Springer, 1991.
* Wilmotte, P.; Howison, S.; Dewynne, J. The Mathematics of Financial Derivatives: A Student Introduction. Cambridge University Press, 1995.

## Enllaços externs

* Deducció de l'equació de la calor (anglès)
* Equacions de la calor lineals: Solucions particulars i problemes de condició de vora - de EqWorld (anglès)
* # Neher-McGrath heat equations: What you need to know about your Undergound electrical installation. (anglès)