OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramón Ledesma Miranda

Ramón Ledesma Miranda (Madrid, 1901 - Madrid, 30 de juny de 1963) va ser un escriptor espanyol, guanyador del Premi Nacional de narrativa en 1951.
La seva família era originària d'Almeria, on hi passà la seva infantesa. Estudià filosofia i lletres a Madrid, però es dedicà a la literatura. Inicialment es dedicà a la poesia, influenciat per Rubén Darío, però finalment es dedicà a la novel·la, on va reflectir la influència de Benito Pérez Galdós, Stendhal i Marcel Proust. En 1951 va obtenir el Premi Nacional de narrativa per La casa de la fama, on retrata la decadència d'una família de classe mitjana d'Almeria empobrida amb la caiguda de l'Imperi Espanyol.

## Obres

* La faz iluminada (1921)
* Almanaque de auroras (1925)
* Treinta poemas de transición (1927).
* Antes del mediodía (1930)
* Agonía y tres novelas más (1931)
* Evocación de Laura Estébanez (1933),
* Viejos personajes (1936), reeditada com Almudena o historia de viejos personajes (1944).
* La casa de la Fama (1951),
* Historias de medio siglo (1965)
* Gibraltar, la roca de Calpe (1957)
* Páginas de Andalucía (1964)
* Saturno y sus hijos (1934).

## Referències

* ↑ Catalán, Ignacio «Como homenaje de aniversarioː «Páginas de Andalucía», de Ramón Ledesma Miranda». La Vanguardia (Hemeroteca), 01-07-1964, pàg. 12 [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ Martín Puerta, Antonio. El franquismo y los intelectuales: La cultura en el nacionalcatolicismo. Encuentro, 10 de febrer de 2014, p. 250. ISBN 978-84-9055-252-0.
* ↑ Ramón Ledesma Miranda, Diccionario Biográfico de Almería
* ↑ Ramón Ledesma Miranda a mcnbiografias
* ↑ Ramón Ledesma Miranda a biografiasyvidas
* ↑ Ramón Ledesma Miranda, Centro Andaluz de las Letras
# Bairdita

La bairdita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor de Jerry A. Baird (b. 1940) d'Arizona (Estats Units), un recol·lector de minerals que va recopilat extensament exemplars de la muntanya Otto. Va subministrar nombroses mostres per a la investigació, incloent un dels dos exemplars co-tipus de la bairdita i un dels dos co-tipus de la fuettererita.

## Característiques

La bairdita és un sulfat de fórmula química Pb₂Cu2+ 4Te6+ 2O$_{10}$(OH)₂(SO₄)·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012, i la primera publicació data del 2013. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al pic Bird Nest, a les muntanyes Otto, dins la localitat de Baker, al comtat de San Bernardino, Califòrnia (Estats Units). A banda d'altres indrets propers a la localitat tipus també ha estat descrita a la mina Grand Central, al comtat de Cochise (Arizona, Estats Units), i al dipòsit d'or de Manka, al Kazakhstan. Aquests són els únic indrets on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bairdite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Krušetnica

Krušetnica és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
Es troba documentat des del 1593.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «História - Oficiálna stránka obce Krušetnica». [Consulta: 28 gener 2024].
# Esteve Canal i Gual

Esteve Canal i Gual (Argentona, Maresme, 1926 - Argentona, 27 de gener de 2016) va ser un polític català, alcalde d'Argentona des del 1987 fins al 1991.

## Biografia

Des de ben jove començà a treballar de paleta, professió que ha mantingut fins a la seva jubilació. També des de jove s'ha interessat per la vida esportiva i associativa local, essent vocal del Centre Parroquial. El 1955 va començar la seva trajectòria com a entrenador de l'equip femení de bàsquet del Col·legi Immaculada Concepció, que durant 6 anys van assolir els més grans èxits esportius en l'àmbit estatal i europeu.
Del 1974 al 1979 va ser president de Càritas Parroquial d'Argentona, i entre el 1986 i el 1989 portà a terme des d'aquesta plataforma benèfica la més gran obra que va impulsar: la Nostra Llar Santa Anna, que és la principal residència per a gent de la tercera edat al municipi.
Políticament, Canal ja va ser a la llista de la Candidatura d'Argentonins Independents a les eleccions municipals del 79, sortint escollit regidor. Va ostentar les carteres d'esports i serveis sota l'alcaldia d'en Jordi Suari. D'aquella època en cal destacar la seva gestió per a l'adquisició dels terrenys de l'actual zona esportiva Raül Paloma (abans del Sant Crist), i totes les gestions per tirar endavant la piscina municipal i el pavelló poliesportiu.
A les eleccions del 1987 fou cap de llista per CiU com a independent, obtenint la primera i única majoria absoluta de la democràcia a Argentona. Durant aquesta legislatura, i com a alcalde, portà a terme l'ampliació de l'Escola Francesc Burniol (que passava a ser una escola independent a la de Bernat de Riudemeia) i també es va construir l'escola del Cros. També cal destacar l'arranjament urbanístic de la Plaça de l'Església, la construcció de la Casa de Cultura (actual seu del Museu del Càntir, a Cal Carboner) i la construcció del nou Ajuntament (on antigament hi havia l'era de l'antic Capítol o Ajuntament Vell).
A les eleccions del 1991 va repetir com a cap de llista de CiU, guanyant altre cop les eleccions, si bé per majoria simple, cosa que propicià el pacte entre Agrupació d'Argentona, ERC i PSC, deixant Canal com a cap de l'oposició.
Cal destacar la seva interessant obra escrita fruit de les seves experiències socials, esportives i polítiques, com el llibre Història, recull i detalls. CIC Argentona publicat l'any 2000, o Empremtes esportives a Argentona 1908-2002 publicat l'any 2002.

## Referències

* ↑ «Esteve Canal Gual». Rememori, 28-01-2016. [Consulta: 1r desembre 2022].

## Bibliografia

* Recull Enciclopèdic d'Argentona, de Josep Lladó i Pasqual
# Turó de Mas d'en Bosc

El Turó de Mas d'en Bosc és una muntanya de 851 metres que es troba entre els municipis d'Aiguamúrcia i de Querol a l'Alt Camp.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Herman Teirlinck

Herman Louis Cesar Teirlinck, nascut a Sint-Jans-Molenbeek el 4 de febrer de 1879 i mort a Beersel el 4 de febrer de 1967 va ser un novel·lista i dramaturg belga d'expressió neerlandesa. Fou professor de literatura i director de l'Institut Superior de les Arts Decoratives.
Herman Teirlinck fou preceptor del futur rei Leopold III. El 1956 va ser el primer escriptor que va rebre el prestigiòs Premi de les Lletres neerlandeses.

## Obra dramàtica

* De vertraagde film (1922)
* Ik dien (1924)
* De man zonder lijf (1925)
* De wonderlijke mei (1925)
* De ekster op de galg (1937)
* Ave (1938)
(textos teòrics sobre teatre)
* Wijding voor een derde geboorte (1956)
* Dramatisch Peripatetikon (1959)
# Anacroneuria chavin

Anacroneuria chavin és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults presenten el cap i el pronot de color marró rogenc, els palps foscos i les ales groc clar amb la nervadura ambre.
* Les ales anteriors del mascle fan 10,5 mm de llargària.
* La femella no ha estat descrita.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark & Sivec, 1998. Scopolia 40:16.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Significance of Glutathione to Plant Adaptation to the Environment (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):151.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Stark, 2004. Spixiana 27(1):80.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 16 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Ramón Lobo

Ramón Lobo Leyder (Lagunillas, Zulia, Veneçuela - 23 de gener de 1955, Madrid, 2 d’agost del 2023) fou un periodista i escriptor espanyol.

## Biografia

Nascut a Maracaibo, Lobo emigrà el 1960 a Espanya i es crià a Madrid durant la dictadura franquista. Llicenciat en periodisme per la Universitat Complutense de Madrid, Lobo inicià la seva carrera professional treballant en diversos mitjans de comunicació com ara l'agència Pyresa, Radio Intercontinental, Heraldo de Aragón, Radio 80, Actual, La Voz de América, Expansión, Cinco Días, La Gaceta de los Negocios y El Sol. No obstant això, la faceta més coneguda de Lobo és la seva col·laboració amb el diari El País des del 1992. Va ser enviat especial en nombrosos conflictes (Argentina, Croàcia, Sèrbia, Bòsnia i Hercegovina, Iraq, Haití, Ruanda, República Democràtica del Congo, Nigèria, Guinea Equatorial, Uganda, Zimbabwe, Namíbia, Sierra Leone, Filipines). També col·laborava de manera habitual des del 2012 amb la Cadena SER, en el programa A vivir que son dos días. El 2022 rebé el premi internacional Cátedra Manu Leguineche.

## Obres

* El día que murió Kapuściński (Ed.Círculo de Tiza) ISBN 9788494913143 (2019)
* El héroe inexistente (Ed. Aguilar, otoño de 1999)
* Isla África (Seix Barral, 2001, ISBN 84-322-1103-6)
* Cuadernos de Kabul (RBA, 2010, ISBN 978-84-9867-782-9)
* El autoestopista de Grozni y otras historias de fútbol (KO, 2012, ISBN 978-84-939336-9-2)
* Todos náufragos (Ediciones B, 2015, ISBN 978-84-666-5825-6)

## Referències

* ↑ Redacció. «Muere el periodista y corresponsal de guerra Ramón Lobo a los 68 años» (en castellà). Público, 03-08-2023. [Consulta: 3 agost 2023].
* ↑ Redacció. «Muere a los 68 años el periodista Ramón Lobo, reportero de guerra durante 20 años» (en espanyol europeu). Cadena Ser, 02-08-2023. [Consulta: 3 agost 2023].
* ↑ «Ramón Lobo». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ Altares, Guillermo. «Fallece el escritor y periodista Ramón Lobo, uno de los grandes corresponsales de guerra españoles» (en castellà). El País, 02-08-2023. [Consulta: 3 agost 2023].
# Kručov

Kručov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1390.
# Estació de Pihen

L'estació de Pihen és una estació ferroviària situada al municipi francès de Pihen-lès-Guînes (al departament del Pas de Calais).
És servida pels trens del TER Nord-Pas-de-Calais (de Boulogne-Ville a Lille-Flandres i de Calais-Ville a Amiens).
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Calais-Ville | Calais-Fréthun | TER Nord-Pas-de-Calais | Caffiers | Amiens |
| Boulogne-Ville | Caffiers | TER Nord-Pas-de-Calais | Calais-Fréthun | Lille-Flandres (via Calais-Ville) |
# Dámaso Torres Cruces

Damaso Torres Cruces (Humilladero, 11 de desembre de 1945) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1971 i 1975. El seu principal èxit l'aconseguí el 1973, en guanyar una etapa de la Volta a Astúries. El seu germà petit Pedro també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1967
** 1r al Gran Premi Mossen Borràs
* 1974
** 1r al GP Cuprosan
* 1973
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries

### Resultats al Tour de França

* 1973. 38è de la classificació general.
* 1974. 62è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1971. 48è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Dámaso Torres a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de Dámaso Torres a museociclismo.it
* Fitxa de Dámaso Torres a cyclebase.nl
# Ignacio Sabater Arauco

Ignacio Sabater Arauco (Úbeda, 22 de gener de 1824 - 15 de gener de 1889) fou un banquer i polític andalús. Participà activament en política i fou elegit diputat a Corts Espanyoles per la província de Jaén el 1864 i pel districte de Vic el 1867. Durant el sexenni democràtic fou elegit diputat per Berga a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872 i agost de 1872. Després de la restauració borbònica fou senador per la província de Burgos el 1878-1879 i per la província de Jaén el 1879-1880.

## Enllaços externs

* Els Sabater Arauco
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Esquema d'imatge

Un esquema d'imatge és una estructura mental que ajuda a entendre determinades construccions semàntiques comparant-les amb aspectes físics o sensorials. És per tant una metàfora conceptual estesa, és a dir, un conjunt d'analogies mentals que tradueixen les expressions a termes d'espai i temps. La majoria d'esquemes s'aprenen des de la infantesa. El terme fou encunyat per George Lakoff, influït per la teoria de la psicologia de la Gestalt. Els esquemes poden ser dependents de la llengua que s'empri en cada context.
Un exemple en català seria afirmar que una persona és "part" d'una família i que "trenca" amb ella quan la relació no funciona; en aquest cas l'esquema d'imatge és un cos sòlid (família), compost per parts (parents), que en empitjorar la relació personal se "separen" del nucli, el qual queda "trencat". S'usen conceptes perceptius, el de cossos múltiples que es poden fracturar, per entendre l'afectació d'un canvi personal entre parents.
Mark Johnson indica que aquests esquemes bàsics permeten construir el pensament abstracte. La lingüística cognitiva els analitza com a part de la comprensió de l'estructuració, emmagatzematge i recuperació del lèxic a la ment, ja que el cervell activa els esquemes en la interacció lingüística amb altres persones i llavors els termes relacionats amb l'esquema esdevenen més accessibles per a la memòria de treball. Els esquemes actuen com a marc previ a la comprensió i emissió de missatges i per aquest motiu es relacionen amb les categories mentals de Kant.
Els programadors d'intel·ligència artificial poden ensenyar l'ús d'aquests esquemes a les màquines per avançar en la comprensió d'interaccions humanes, especialment en el llenguatge figurat.

## Llista d'esquemes

A continuació es llisten alguns esquemes mentals comuns:
* contenidor - contingut
* camí - meta
* cicle
* centre - perifèria
* escala
* lluny - a prop
* part - tot
Els esquemes també es poden agrupar entre ells per formar esquemes més complexos

## Referències

* ↑ Lakoff, George. Women, Fire, and Dangerous Things: What Categories Reveal About the Mind Chicago. University of Chicago Press, 1987. ISBN 9780226468044.
* ↑ Johnson, Mark (1987). The Body in the Mind: The Bodily Basis of Meaning, Imagination, and Reason, University of Chicago.
* ↑ Hedblom, Maria M.; Kutz, Oliver; Neuhaus, Fabian (September 2016). "Image schemas in computational conceptual blending". Cognitive Systems Research. 39: 42–57.
* ↑ MANDLER, JEAN M.; PAGÁN CÁNOVAS, CRISTÓBAL (2014-05-13). "On defining image schemas". Language and Cognition. 6 (4)
# José Luis Díez García

José Luis Díez García (Madrid, 1960), és un historiador de l'art espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

José Luis Díez és Llicenciat en Geografia i Història per la Universitat Autònoma de Madrid i doctor en Història de l'Art per la Universitat Complutense de Madrid. Va realitzar la seva tesi sobre el pintor valencià Vicente López Portaña. Des de 1987 és conservador del Cos de Facultatius de l'Estat. Actualment és Cap de l'Àrea de Conservació de Pintura del segle xix del Museu Nacional del Prado. Està especialitzat en pintura espanyola del segle xix i ha dedicat els seus majors esforços a la revaloració de la pintura d'Història, el Neoclassicisme espanyol i els pintors espanyols del regnat d'Isabel II.
És vocal de la Junta Muni­cipal d'Adquisicions d'Obres d'Art de l'Ajuntament de Madrid (1999), del Patronat del Museu de Belles Arts de València Sant Pius V (2000) i del Patronat de l'Institut Amatller d'Art Hispànic de Barcelona (2001).
El 8 de gener de 2010 va ser escollit per unanimitat membre numerari de la Reial Acadèmia de la Història. El2014 fou nomenat director del Museu de les Col·leccions Reials de Patrimoni Nacional.

## Exposicions de les que ha estat comissari

* La pintura de Historia en España en el siglo XIX, Museu del Prado (Sales del desaparegut M. E. A. C.), 1992.
* Federico de Madrazo y Kuntz (1814-1895), Madrid, Museu del Prado, 1997.
* José de Madrazo, Santander - Madrid, Fundación Marcelino Botín - Museo Municipal, 1998
* El Siglo XIX en el Museo del Prado, Madrid, Museu del Prado, 2007
* Joaquín Sorolla (1863-1923), Madrid, Museu del Prado, 2009.

## Obres

* Eduardo Rosales [1836-1873]. Dibujos. Catálogo razonado Fundación Marcelino Botín, 2007. ISBN 978-84-96655-07-2
* Vicente López: (1772-1850) Madrid : Fundación de Apoyo a la Historia del Arte Hispánico, 1999. ISBN 84-89796-01-7
* Vicente López (1772-1850) I. Vida y obra Fundación de Apoyo a la Historia del Arte Hispánico, 1999. ISBN 84-930030-8-5
* Vicente López (1772-1850) II. Catálogo razonado Fundación de Apoyo a la Historia del Arte Hispánico, 1999. ISBN 84-932891-9-1
* Epistolario Federico de Madrazo y Kuntz, Eduardo Alaminos López, José Luis Díez, N+Madrid : Museo del Prado, D.L. 1994. ISBN 84-87317-36-7

## Referències

* ↑ Biografia al web del Museu del Prado
* ↑ José Luis Díez, nuevo director del Museo de las Colecciones Reales, ABC, 22 de gener de 2014

## Enllaços externs

* «Obra de José Luis Díez García» a Dialnet.
# Puerto Plata (província)

Puerto Plata és una província del nord de la República Dominicana. Limita amb l'oceà Atlàntic al nord, amb la província Espaillat a l'est, amb les de Santiago i Valverde al sud i amb la de Montecristi a l'oest.
La població de Puerto Plata era de 312.890 habitants el 2007. Els grups ètnics de la població són: un 62,6% d'ascendència africana/raça negra, un 33,1% mulat/mestís i un 4,3% ascendència europea/raça blanca i àrab.
Els seus municipis i districtes municipals son:
* San Felipe de Puerto Plata, districtes municipals: Maimón, Yásica Arriba
* Altamira, districte municipal: Río Grande
* Guananico
* Imbert
* Los Hidalgos, districte municipal: Cerro de Navas
* Luperón, districtes municipals: Belloso El Estrecho de Luperón, La Isabela
* Sosúa, districtes municipals:Cabarete, Sabaneta de Yásica
* Villa Isabela, districtes municipals:Estero Hondo, La Jaiba, Gualete
* Villa Montellano

## Economia

L'economia de Puerto Plata es basa en l'agricultura, la indústria i el turisme, així com les indústries alimentàries i de begudes alcohòliques. Les principals zones turístiques de Puerto Plata són Sosua, Cabarete, Playa Dorada i San Felipe de Puerto Plata.

## Història

A la província de Puerto Plata es va fundar La Isabela, primer assentament europeu a Amèrica, l'origen del qual data de 1493. La mateixa ciutat va ser fundada en els inicis de la colonització hispànica, cap a 1502. Va ser una de les ciutats devastades en 1606 i no va tornar a ser repoblada fins al 1736. L'adveniment dels temps republicans va afavorir el desenvolupament de la ciutat, que amb el temps es va convertir en el principal port del Cibao, especialment per explotar el tabac de la regió. En 1866 Puerto Plata va ser elevada a cap del districte independent i l'any 1870 a seu del govern de Gregorio Luperon, aquest mateix any va servir com a capital interina de la República.

## Referències

* ↑ Oficina Nacional de Estadistica, Departamento de Cartografia, Division de Limites y Linderos. «Listado de Codigos de Provincias, Municipio y Distritos Municipales, Actualizada a Junio 20 del 2006» (en castellà). Arxivat de l'original el 2007-03-14. [Consulta: 24 gener 2007].
# Bairoil

Bairoil és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 97 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bairoil tenia 97 habitants, 42 habitatges, i 30 famílies. La densitat de població era de 42,1 habitants/km².
Dels 42 habitatges en un 23,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,3% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 26,2% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,6% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 33% de 45 a 60 i un 8,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.917 $ i la renda mediana per família de 31.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.125 $ mentre que les dones 26.667 $. La renda per capita de la població era de 20.030 $. Entorn del 8% de les famílies i el 4,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bairoil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bairoil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kolkhozni

Kolkhozni - Колхозный (rus) - és un khútor del raion de Guiaguínskaia, a la República d'Adiguèsia, a Rússia. És a 22 km al sud-est de Guiaguínskaia i a 22 km a l'est de Maikop, la capital de la república. Pertany al municipi de Serguíevskoie.
# Simbya (cràter)

Simbya és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 4 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim nganasan, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Simbya». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus