OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Múscul elevador del llavi superior

El múscul elevador del llavi superior (musculus levator labii superioris) és un múscul de la cara utilitzat en l'expressió facial. Aquest múscul, de forma plana allargada, com una fulla àmplia, s'estén des del costat del nas fins a l'os zigomàtic.
S'origina a la cara nasal de l'os zigomàtic. Les fibres medials formen el cap angular, que sorgeix d'una extremitat punxeguda de la part superior de l'apòfisi frontal del maxil·lar superior. Passa obliquament cap avall i, lateralment, es divideix en dues parts. Una d'aquestes parts està inserida en el cartílag alar major i en la pell del nas. L'altra part es perllonga fins a la part lateral del llavi superior, combinant-se amb la vora infraorbitària i el múscul orbicular dels llavis. La porció intermèdia de la vora infraorbitària s'origina des de la vora inferior de l'òrbita, immediatament per sobre del forat infraorbitari. Algunes de les seves fibres s'adjunten al maxil·lar superior; d'altres, a l'os zigomàtic. Aquestes fibres convergeixen per inserir-se en la substància muscular del llavi superior entre el cap angular i el múscul caní.
Està irrigat per les branques de l'artèria facial i està innervat per la branca zigomàtica del nervi facial.

## Imatges

* Músculs de la cara i el cuir cabellut.
* Maxil·lar esquerre. Superfície exterior.
* Costat esquerre de l'os zigomàtic. Superfície malar.
* Artèries de la cara

## Referències

* 1 2 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 19 gener 2014].
* ↑ Rapini, Ronald P.; Bolognia, Jean L.; Jorizzo, Joseph L.. Dermatology: 2-Volume Set. St. Louis: Mosby, 2007, p. 2166. ISBN 1-4160-2999-0.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC lls
* levator+labii+superioris+muscle al Diccionari d'eMedicine
* PTCentral Arxivat 2005-08-04 a Wayback Machine.
# Sampan

Sampan :
| Xinès: | Xinès: | 舢舨 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Shānbǎn |
| Cantonès |
| Cantonès | Jyutping: | Saan1 baan2 |
| | Yale: | Sāan báan |
| Min Nan | POJ: | Sam-pán |
Un sampan (xinès: 舢舨, pinyin: shānbǎn: 舢舨; pinyin: shānbǎn; peh-oe-ji: sam-pán) és un vaixell de fusta xinès i malai de fons relativament pla. Alguns sampans inclouen un petit refugi a bord i es pot utilitzar com a habitatge permanent en aigües interiors. Generalment, aquestes embarcacions s'utilitzen pel transport en zones costaneres o fluvials i sovint s'utilitzen com a barques de pesca tradicionals. És estrany que un sampan navegui lluny de la costa, ja que no té mitjans per sobreviure en cas de mal temps.
La paraula "sampan" prové del terme original cantonès per a les barques, sāan báan (三 板), que significa literalment "tres taulons". El nom feia referència al disseny del buc, que consisteix en un fons pla (fet d'un tauló) unit a dos costats (els altres dos taulons). El disseny s'assembla molt al d'algunes barques occidentals com la gavarra o el punt. No obstant això, Pierre-Yves Manguin va assenyalar un possible origen austronèsic de la paraula, testificada en una inscripció en malai de l'any 684.
Els sampans poden ser propulsats mitjançant pals, rems (particularment un de sol, un rem molt llarg anomenat yuloh) o poden estar equipats amb motors fora borda.
Els sampans encara són d'ús corrent per part dels residents rurals del sud-est d'Àsia, particularment Malàisia, Indonèsia, Bangladesh, Myanmar, Sri Lanka i Vietnam.
A la comunitat malaia del sud-est asiàtic també utilitzen el terme sampan per als seus vaixells. Els vaixells grans com el sampan panjang, el kolek i el perahu panjang són usats i construïts pels malais i els Orang Laut que viuen als seus pobles costaners.

## Galeria d'imatges

* Sampans tradicionals hongtou (cap-vermell) a Xangai, Xina
* Sampan contemporani torna de pescar, a la costa del nord de Java
* Barca de riu similar a un sampan japonès, d'abans de 1886
* Sampan de transport a Hong Kong
* Sampan a Xangai, Xina

## Referències

* ↑ Merriam Webster Diccionari en línia
* ↑ Manguin, Pierre-Yves. 2012. “Asian ship-building traditions in the Indian Ocean at the dawn of European expansion”, in: Om Prakash and D. P. Chattopadhyaya (eds), History of science, philosophy, and culture in Indian Civilization, Volume III, part 7: The trading world of the Indian Ocean, 1500-1800, pp. 597-629. Delhi, Chennai, Chandigarh: Pearson.
* ↑ Com a Scull una Barca

## Enllaços externs

* Cranks with Planks presents Sampans -n- Yulohs (inclou extracte del Junks and Sampans of the Yangtse de G.R.G. Worcester) (anglès)
# Santa Cecília de Celrà

Santa Cecília de Celrà és una antiga església parroquial del poble nord-català desaparegut de Celrà, del terme comunal d'Orellà, a la comarca del Conflent.
Estava situada a l'antic poble de Celrà, bastant a prop al nord-oest del poble d'Orellà.
L'any 1046 apareix aquesta església com a seu d'una parròquia que afrontava amb la de Sant Feliu d'Aiguatèbia i la de Santa Maria d'Orellà. Més tard, el 1276 rep la capellania de Celrà Arnau de Serrallonga; el segle xv consta com a cap d'una parròquia que inclou les esglésies de Santa Coloma de Bordoll i Santa Maria d'Orellà.
Actualment molt desfeta, conserva una part de l'absis, de la façana meridional i del frontis occidental. Era d'una sola nau, coberta amb volta de canó presumiblement semicircular, de la qual s'observa l'arrencament al mur meridional. La porta era al sud, paret en la qual hi ha també un gran arc, corresponent a una capella afegida posteriorment, respecte del temple original. L'obra, del segle xi, conserva alguns detalls que permeten d'imaginar l'aspecte original, com l'arrencament de les lesenes a l'absis, corresponents a arcades llombardes, desaparegudes.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «107 - Orellà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 105. Santa Eulàlia i Santa Cecília de Celrà». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Orellà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere; Adell i Gisbert, Joan-Albert. «Orellà: Santa Cecília de Celrà». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Santa Cecília de Celrà en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Ponsich, 1995.
# Santa Cecília de Garrius

Santa Cecília de Garrius (en algunes monografies, Sant Miquel) és l'antiga església parroquial del poble de Garrius, pertanyent al terme comunal de Salses, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situada en el poble de Garrius, en el seu extrem sud-oest.
Garrius és esmentat des del 1100 (villa Garicis), i fou seu d'una senyoria pertanyent a la família denominada Garrius, que el segle xv passà als Albert de Perpinyà, i ja al XVII, a Francesc Garriga, i després a Francesc Bruguera. L'església està documentada des del 1260, quan fou adquirida pel monestir occità de Sant Hilari de Lauquet, de Carcassona. El prior de Garrius era alhora prior de Sant Esteve de Nidoleres, que també pertanyia a Lauquet.
Té una nau única coberta amb volta de canó de mig punt, amb capçalera d'absis únic, semicircular. La finestra central de l'absis és de clara influència preromànica: d'un sol biaix, obert cap a l'interior, amb una llinda formada per una pedra on hi ha tallada la part superior de la finestra. La resta de l'edifici, però, és plenament romànica, del segle xi.
Al segle xiv s'hi afegí una capella lateral a migdia, amb altar dedicat a santa Maria, mentre que al XV, 1446, se n'hi afegí una de dedicada a sant Miquel al nord, simètrica a l'anterior. Aquestes advocacions han donat peu a confusions en l'advocació del temple. La volta de les dues capelles és d'ogives.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Salses». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 256. Sant Miquel de Garrius». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Salses: Santa Cecília de Garrius». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Sant Miquel de Garrius en els ortofotomapes de l'IGN
# Sana Ben Achour

Sana Ben Achour (àrab: سناء بن عاشور, Sanāʾ Ibn ʿĀxūr; La Marsa, 1955) és una acadèmica, advocada i feminista tunisiana, especialitzada en dret públic. És professora de la Facultat de Ciències Jurídiques, Polítiques i Socials de la Universitat de Cartago. Participa en organitzacions feministes i ha creat un refugi per a dones.

## Trajectòria

Sana Ben Achour nasqué a La Marsa el 1955, filla del teòleg Mohamed Fadhel Ben Achour. És germana de Rafâa i Yadh Ben Achour.
La carrera de Ben Achour s'ha centrat en l'educació jurídica i la recerca en dret. El seu treball cobreix quatre àrees principals: urbanisme i patrimoni cultural, dret tunisià en el període colonial sota l'estat francés, la condició de les dones i sobre democràcia i llibertats civils.
És una activista compromesa amb la igualtat i la ciutadania. Ha format part d'algunes organitzacions: l'Associació Tunisiana de Dones Democràtiques, de la qual ha estat presidenta, l'Association of University Women for Research and Development i el Col·lectiu Maghreb 95 Equality. Fou membre del Higher Committee for Human Rights and Fonamental Freedoms i cofundà el National Council for Liberties in Tunisia.
El 2012, creà un refugi per a dones, Beity (‘La meua Llar’), per a mares solteres i dones necessitades, incloses dones maltractades. Ben Achour també pertany a la Tunisian Human Rights League.
El 2015, la inclogueren en la llista 100 Women de la BBC.
A l'agost del 2016, es negà a rebre l'Orde de la República del president de Tunísia, Beji Caid Essebsi, en protesta pel tracte que reben les dones tunisianes.

## Publicacions

* Violences à l'égard des femmes: les lois du genre, Tunísia, Réseau euromediterranéen des droits humaines, 2016.
* Dictionnaire des termes et des expressions de la constitution tunisienne, Tunísia, Faculté des sciences juridiques de Tunis, 2017.

## Referències

* ↑ «Sana Ben Achour». www.fanoos.com. [Consulta: 8 novembre 2017].
* 1 2 «Sana Ben Achour refuse d’être décorée par Béji Caïd Essebsi - Kapitalis». kapitalis.com, 10-08-2016. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ Aicha. «Sana BEN ACHOUR et la loi tunisienne sur l'héritage.». www.lesitesfaxien.net. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2019. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ «Sana Ben Achour : Femmes et droit en islam». Le Monde, 02-10-2007. [Consulta: 8 novembre 2017].
* 1 2 «TUNISIE. Une campagne au fort accent misogyne». courrierinternational.com, 24-10-2011. [Consulta: 8 novembre 2017].
* 1 2 «26 Arab women in 3 years: A look at BBC's 100 Women list - Arabian Women’s Network». arabianwomensnetwork.com, 09-10-2017. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2019. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ «Liste des personnalités et personnes morales» (en francés). [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ «BBC 100 Women 2015: Who is on the list?». , 17-11-2015 [Consulta: 17 agost 2019].
# Savage (cràter)

Savage és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 93 km de diàmetre. Porta el nom de l'escultora estatunidenca Augusta Savage (1892-1962), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2013.

## Referències

* ↑ «Savage». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 13-10-2016. [Consulta: 31 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Savage Garden (àlbum)

Savage Garden és l'àlbum epònim i de debut del duet australià Savage Garden. La seva publicació es va produir el 4 de març de 1997. Va aconseguir unes vendes mundials al voltant de 18 milions d'unitats.

## Llista de cançons

Totes les cançons estan escrites per Darren Hayes i Daniel Jones.

### Gira asiàtica

Per donar suport a la seva gira asiàtica del 1999, Sony va llançar un doble CD especial per l'ocasió. El primer disc era el mateix que la versió estatunidenca de l'àlbum mentre el segon incloïa cançons extres.

#### Disc dos
## Certificacions

| País Certificació Austràlia 12x Platí Canadà 1x Diamant Nova Zelanda 8x Platí EUA 7x Platí Índia 6x Platí Singapur 6x Platí Regne Unit 4x Platí Filipines 4x Platí Suècia 3x Platí Malàisia 3x Platí Taiwan 3x Platí República Txeca 2x Platí Dinamarca 2x Platí | País Certificació Finlàndia 2x Platí Indonèsia 2x Platí Mèxic 2x Platí Hong Kong 2x Platí Tailàndia 2x Platí Alemanya 1x Platí Grècia 1x Platí Itàlia 1x Platí Noruega 1x Platí Portugal 1x Platí Polònia 1x Platí Sud-àfrica 1x Platí Suïssa 1x Platí | País Certificació Corea del Sud 1x Platí Costa Rica 1x Platí Equador 1x Platí Japó 1x Platí França 2x Or Àustria 1x Or Països Baixos 1x Or Espanya 1x Or Túrquia 1x Or Xile 1x Or Perú 1x Or Veneçuela 1x Or |

## Premis

Aquest àlbum fou guardonat amb 8 premis ARIA l'any 1997, batent així el rècord de més premis per un grup en un sol any. Els premis van ser els de millor àlbum, millor senzill, millor grup, cançó de l'any, millor àlbum de debut, millor llançament independent, millor llançament pop i senzill més venut. En la següent edició dels premis, el disc va guanyar dos premis més, els d'àlbum més venut i l'Outstanding Achievement Award.

## Personal

* Darren Hayes - Cantant
* Daniel Jones - Teclats, sequencing, guitarres i veus addicionals
* Terapai Richmond - Bateria, percussió
* Alex Hewitson - Baix
* Rex Goh - Guitarres
* Jackie Orzaczky - Direcció d'orquestra
* Charles Fisher - Producció
* Chris Lord-Alge, Mike Pela, Oliver Jones - Mescles
* Vlado Meller - Masterització
* Yelena Yemchuk - Fotografia
* Aimee Macauley - Disseny

## Referències

* ↑ (en anglès) Billboard, 11-04-1998, pàg. 98 [Consulta: 25 desembre 2014].
* ↑ «ARIA Awards 2006 - History: Winners by Year - 1997» (en anglès). ARIA, 2006. Arxivat de l'original el 2007-09-26. [Consulta: 11 maig 2010].
# Seidlia

Seidlia és un gènere de triclàdide planàrid que conté 14 espècies. La distribució del gènere inclou l'Àsia central, l'Extrem Orient i els Estats Units.
Seidlia fou considerat per primera vegada com a gènere per Zabusova l'any 1936. Més tard, Kenk va considerar-lo un subgènere de Polycelis. Finalment, l'any 1995, Seidlia va recuperar l'estatus de gènere que originalment li havia atorgat Zabusova.

## Taxonomia

* Seidlia akkeshi
* Seidlia almaatina
* Seidlia auriculata
* Seidlia elongata
* Seidlia eurantron
* Seidlia gracilis
* Seidlia hamica
* Seidlia lactea
* Seidlia relicta
* Seidlia remota
* Seidlia sabussowi
* Seidlia schmidti
* Seidlia sierrensis
* Seidlia stummeri

## Referències

* ↑ Tyler, Schilling, Hooge & Bush 2006 : Turbellarian taxonomic database. Version 1.5 Base de dades Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
* 1 2 Masaharu, Kawakatsu; Mitchell, Robert M. «Redescription of a North American freshwater planarian, Seidlia remota (Smith, 1988), with taxonomic notes on Seidlia and Polycelis species from the Far East and Central Asia (Turbellaria, Seriata, Tricladida, Paludicola)» (en anglès). Bulletin of Fuji Women's College. Ser. II, 36, 1998, pàg. 95-110.
# Seidlia schmidti

Seidlia schmidti és una espècie de triclàdide planàrid que habita al nord-est d'Àsia. És una espècie estenoterma que viu en biòtops d'aigua freda.

## Descripció

Els espècimens de S. schmidti mesuren entre 5 i 17 mm de longitud i uns 2 mm d'amplada. Presenten dues petites aurícules i entre 30 i 40 ulls al llarg del marge anterior del cos. Les superfície dorsal i ventral són de color beix. La faringe es troba a la meitat posterior del cos i mesura aproximadament un quart de la longitud total del cos.

## Distribució

S. schmidti habita al Japó al nord i l'est de Hokkaido incloent la península Shiretoko i l'illa Rishiri. També habita a Rússia, al sud de Sakhalín, al krai de Primórie, Khabàrovsk incloent la base de la península de Txukotka, i la península Kamtxatka (i a l'illa de Bering).

## Referències

* ↑ Zabusov, H «Rjabuschinskaya schmidti n. g. n. sp., espèce et genre nouveau des Tricladida paludicola du Kamtchatka» (en rus). Russkii Zoologicheskii Zhurnal, 1, 1916, pàg. 273-286.
* 1 2 Kawakatsu, Masaharu; Timoshkin, Oleg A. «The geographical distribution of Polycelis (Polycelis) sapporo and Seidlia schmidti in the Far East» (en anglès). Hydrobiologia, 383, 1998, pàg. 307-313. DOI: 10.1023/A:1003467122468.
* ↑ Sluys, Ronald; Smolders, Irene; Kawakatsu, Masaharu; Pietsch, Theodore W.; Kuranishi, Ryoichi B. «Freshwater Planarians (Platyhelminthes: Tricladida: Planariidae) from the Kuril Islands and Kamchatka» (en anglès). Species Diversity, 14, 2009, pàg. 307-322.
# Sara Däbritz

Sara Däbritz (Amberg, 15 de febrer de 1995) és una futbolista centrecampista internacional des del 2013 per Alemanya, amb la qual ha guanyat una Eurocopa i ha arribat a les semifinals del Mundial. A les categories inferiors va guanyar una Eurocopa sub-17 i un Mundial sub-20, i a nivell de clubs ha guanyat una Lliga d'Alemanya amb el Bayern Múnic i una lliga francesa amb el París Saint-Germain, el seu actual club.

## Trajectòria

* SC Freiburg (12/13 - 14/15)
* Bayern Múnic (15/16 - 18-19)
* París Saint-Germain (19-20 - act.)

## Palmarès
### Clubs
#### Bayern de Múnic

* Bundesliga: 2015–16

#### Paris Saint-Germain

* Division 1 Féminine: 2020–21

### Internacional
#### Alemanya

* Eurocopa Femenina de Futbol: 2013
* Jocs Olímpics: 2016
* Algarve Cup: 2014
* Copa del Món Femenina sub-20: 2014
* Eurocopa Femenina sub-17: 2012

### Individual

* Bota de Bronze Copa del Món Femenina sub-20: 2014
* Medalla Fritz Walter: Bronze el 2012, Plata el 2013, Or el 2014
* Silbernes Lorbeerblatt: 2016

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 10 juliol 2016].
* ↑ Loyant, Richard. «Paris SG sacré pour la première fois», 04-06-2021.
* ↑ «Federal President Joachim Gauck awards Sara Daebritz of the german».
# Sanjaq de Zor

El Sanjaq de Zor (turc otomà: سنجاق زور; turc: Zor sancağı o Deyr-i Zor Vilayeti) va ser una divisió administrativa (sanjaq) de l'Imperi Otomà, posteriorment elevat a mutasarrifat autònom. La seva àrea fou separada de l'eyalat de Bagdad (que després fou un vilayet el 1864) per esdevenir una nova entitat el 1857.
La capital va ser Deir Ez-Zor, un poble a la riba dreta de l'Eufrates, que també va ser l'única població considerable del sanjaq. A principis del segle xx, el sanjaq tenia una superfície d'uns 100.000 km², i una població estimada de 100.000 habitants, majoritàriament àrabs nòmades i també kurds. La pròpia capital només era un poble abans de convertir-se en el centre del sanjaq.
En els acords Sykes-Picot de 1916, el mutassarrifat va quedar dividit entre França i Gran Bretanya. La divisió es va fer efectiva després del 1918. La part nord de la zona britànica estava destinada a formar part d'un Kurdistan independent, junt amb la part nord de la zona francesa però el 1922 van passar als nacionalistes turcs. La resta de la part britànica va seguir el camí complex del vilayat de Mossul; la part francesa va estar sota control del govern àrab (1918-1920) i del regne de Síria (1920) per integrar-se finalment al mandat francès de Síria i el Líban, formant la part oriental de l'estat d'Alep.

## Divisions administratives

Kazes del sanjaq i mutasarrifat:
* Kaza de Deyr
* Kaza de Ras al-Ayn
* Kaza d'Asare
* Kaza d'Ebukemal

## Referències

* 1 2 Diversos autors. Encyclopædia Britannica. A Dictionary of Arts, Sciences, Literature, and General information (en anglès). 11a ed.. Encyclopædia Britannica, Inc., 1910-1911 (actualment de domini públic) [Consulta: 2 març 2009].
* 1 2 Diversos autors. Encyclopædia Britannica. A Dictionary of Arts, Sciences, Literature, and General information (en anglès). 11a ed.. Encyclopædia Britannica, Inc., 1910-1911 (actualment de domini públic) [Consulta: 2 març 2009].
* ↑ Asia by A. H. Keane, page 460
* ↑ Zor Mutasarrıflığı | Tarih ve Medeniyet
# Sanjaq de Novi Pazar

El Sanjaq de Novi Pazar (serbi: Новопазарски санџак, Novopazarski sandžak; albanès: Sanxhaku i Pazarit të Ri; turc: Yeni Pazar sancağı) fou un sanjaq de l'Imperi Otomà (unitat administrativa de segon nivell) que va existir fins a les Guerres Balcàniques de 1912-1913 en territori de les actuals Sèrbia i Montenegro.
Formava part de la província otomana de Bòsnia i més tard de la de Kosovo i incloïa la major part de l'actual regió de Sandžak (anomenada així pel Sandjak de Novi Pazar), així com parts septentrionals de Kosovo (l'àrea de Kosovska Mitrovica), i era l'únic corredor que unia Bòsnia-Hercegovina amb la resta de l'Imperi Otomà. La seu administrativa del Sanjaq de Novi Pazar fou la ciutat de Novi Pazar. Des del Congrés de Berlín de 1878 fins al 1908, el Sandjak mantenia guarnicions militars austro-hongareses, que abandonaren la regió quan els Habsburg s'annexaren Bòsnia i Hercegovina. Després de les Guerres Balcàniques de 1912-1913, el territori del sanjaq fou dividit entre Sèrbia i Montenegro.

## Referències

* ↑ Djukanović, Bojka. Historical Dictionary of Montenegro (en anglès). Rowman & Littlefield, 2023-01-24, p. 247. ISBN 978-1-5381-3915-8.
* ↑ Day, Richard B.; Gaido, Daniel. Discovering Imperialism: Social Democracy to World War I (en anglès). BRILL, 2011-11-25, p. 377. ISBN 978-90-04-20156-9.
* ↑ Zdravkovski, Aleksander. The Sandžak of Novi Pazar: Millets, Nations, Empires (en anglès). Rowman & Littlefield, 2022-04-14, p. 21. ISBN 978-1-7936-4181-6.
* ↑ HOOTON, E. R.. Prelude to the First World War: The Balkan Wars 1912-1913 (en anglès). Fonthill Media, 2017-01-24.
* ↑ Luke, Christina «Heritage interests: Americanism, Europeanism and Neo-Ottomanism» (en anglès). Journal of Social Archaeology, 18, 2, 01-06-2018, pàg. 234–257. DOI: 10.1177/1469605318771828. ISSN: 1469-6053.
* ↑ Zdravkovski, Aleksander. The Sandžak of Novi Pazar: Millets, Nations, Empires (en anglès). Rowman & Littlefield, 2022-04-14, p. 83. ISBN 978-1-7936-4181-6.

## Vegeu també

* Sandžak

## Enllaços externs

* Centre d'Informació del Sandjak a Novi Pazar Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine.
# Arthur Seidl

Arthur Seidl (Múnic, 8 de juny de 1863 - Dessau, 11 d'abril de 1928) va ser escriptor, periodista alemany, professor al Conservatori de Leipzig i Dramaturg al Hoftheater Dessau.
Nascut a Múnic, Seidl va estudiar a les universitats de Múnic, Tübingen, Berlín i Leipzig, completant els seus estudis amb un doctorat. Durant els seus estudis, també va aprendre a tocar violoncel i piano a Múnic i Ratisbona, i es va interessar per la composició.
Seidl va treballar com a periodista en diaris com el "Deutsche Wacht", "Die Moderne", "Münchner Neueste Nachrichten" i "Neueste Hamburger Nachrichten". Del 1898 al 1899 va estar al Nietzsche-Archiv de Weimar i es va guanyar la reputació d'erudit de Wagner. Des del 1903 va ser dramaturg al Hoftheater Dessau (teatre de la cort de Dessau), càrrec que va ocupar fins a la seva mort. Des del 1904 també va ser professor al Konservatorium Leipzig on entre els seus alumnes va tenir a Heinz Schubert, que seria un gran director d'orquestra.

## Obra principal

* Zur Geschichte des Erhabenheitsbegriffes seit Kant (1889)

## Bibliografia

* Ludwig Frankenstein: Arthur Seidl. Ein Lebensabriß. Bosse, Regensburg 1913