OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Classificació per al Campionat de la CONCACAF 1967

La classificació per al Campionat de la CONCACAF de 1967 es va dividir en dos grups: un de la zona del Carib i un altre de la zona d'Amèrica Central.
El grup de la zona del Carib estava format per les seleccions de les Antilles Holandeses, Cuba, Haití, Jamaica i Trinitat i Tobago. El grup de la zona centreamericana estava format per les seleccions de Guatemala, Nicaragua i Panamà.
Les dues primeres de cada grup es classificaven per al Campionat de la CONCACAF. Mèxic i Hondures ja estaven classificades com a campiona i amfitriona, respectivament.

## Grup 1 (Carib)

| Pos. | Equip | Pts. | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | Haití | 7 | 4 | 3 | 1 | 0 | 7 | 3 | +4 |
| 2 | Trinitat i Tobago | 5 | 4 | 2 | 1 | 1 | 7 | 7 | 0 |
| 3 | Jamaica | 4 | 4 | 1 | 2 | 1 | 4 | 4 | 0 |
| 4 | Cuba | 2 | 4 | 0 | 2 | 2 | 5 | 7 | -2 |
| 5 | Antilles Neerlandeses | 2 | 4 | 0 | 2 | 2 | 4 | 6 | -2 |
| Jamaica | 1 – 1 | Antilles Neerlandeses |
Kingston, Jamaica
| Cuba | 1 – 1 | Haití |
Kingston, Jamaica
| Trinitat i Tobago | 2 – 1 | Antilles Neerlandeses |
Kingston, Jamaica
| Jamaica | 2 – 1 | Cuba |
Kingston, Jamaica
| Haití | 4 – 2 | Trinitat i Tobago |
Kingston, Jamaica
| Antilles Neerlandeses | 2 – 2 | Cuba |
Kingston, Jamaica
| Jamaica | 1 – 1 | Trinitat i Tobago |
Kingston, Jamaica
| Haití | 1 – 0 | Antilles Neerlandeses |
Kingston, Jamaica
| Trinitat i Tobago | 2 – 1 | Cuba |
Kingston, Jamaica
| Jamaica | 0 – 1 | Haití |
Kingston, Jamaica
Haití i Trinitat i Tobago es van classificar.

## Grup 2 (Amèrica Central)

| Pos. | Equip | Pts. | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | Guatemala | 4 | 2 | 2 | 0 | 0 | 6 | 2 | +4 |
| 2 | Nicaragua | 2 | 2 | 1 | 0 | 1 | 4 | 4 | 0 |
| 3 | Panamà | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 6 | -4 |
| Guatemala | 3 – 1 | Panamà |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Guatemala | 3 – 1 | Nicaragua |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Panamà | 1 – 3 | Nicaragua |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
Guatemala i Nicaragua es van classificar.

## Referències

* RSSSF.com
Edicions del Campionat de la CONCACAF (Copa d'Or) :
# Districte de Schwarzenburg

El districte de Schwarzenburg és un dels 26 districtes del Cantó de Berna (Suïssa), té 10002 habitants (cens de 2007) i una superfície de 157 km². El cap del districte és Wahlern està format per 4 municipis. Es tracta d'un districte amb l'alemany com a llengua oficial.

## Municipis

| Municipi | Habitants (31. Dez. 2007) | Superfície en km² |
| Albligen | 465 | 4.3 |
| Guggisberg | 1602 | 54.9 |
| Rüschegg | 1708 | 57.4 |
| Wahlern | 6227 | 40.6 |
| Total (4) | 10'002 | 157.2 |
# Valeria Bergalli

Valeria Bergalli (Buenos Aires, 1962) és una editora argentina establerta a Catalunya. Va créixer entre Argentina, Itàlia i Alemanya. Viu a Catalunya des de finals dels anys vuitanta. És antropòloga cultural, traductora i responsable de Minúscula, l'editorial que va fundar l'any 1999 a Barcelona i des de la qual ha ajudat a donar a conèixer obres de noms destacats de la literatura universal com Victor Klemperer, Varlam Xalàmov, Marisa Madieri, Annemarie Schwarzenbach, Anna Maria Ortese, Hans Keilson, Pierre Bergounioux o Giani Stuparich.

## Referències

* ↑ «Valeria Bergalli». Kosmopolis. CCCB via (CCBYSA via) OTRS. [Consulta: 17 febrer 2015].
* ↑ «Valeria Bergalli». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Jean-Claude Rudaz

Jean-Claude Rudaz va ser un pilot de curses automobilístiques suís que va arribar a disputar curses de Fórmula 1 i de les 24 hores de Le Mans.
Rudaz va néixer el 23 de juliol del 1942 a Sion, Suïssa.
L'any 1973 va fundar la companyia aèria Transvalair.

## A la F1

Va debutar a la vuitena cursa de la quinzena temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1964, disputant el 6 de setembre el GP d'Itàlia al Circuit de Monza.
Jean-Claude Rudaz va participar en una única cursa puntuable de la Temporada 1964 de Fórmula 1 no podent sortir a disputar-la en explotar-li el motor del seu monoplaça en els entrenaments previs. S'havia classificat el 20º per la graella de sortida.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1964 | Fabre Urbain | Cooper Cooper T60 | Climax | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | AUT NVS | ITA | USA | MEX | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* "The Grand Prix Who's Who", Steve Small, 1995.
* "The Formula One Record Book", John Thompson, 1974.
# I'm a Man (pel·lícula)

I'm a Man és un curtmetratge de comèdia estatunidenca de 1918 dirigit per King Vidor.

## Repartiment

* Martin Pendleton

## Argument

Un nen (Pendleton) demostra que la seva família alemanya-nord-americana és més lleial als Estats Units que un immigrant francès tortuós.

## Referències

* ↑ Durgnat, Raymond; Simmon, Scott. King Vidor, American. University of California Press, January 1, 1988, p. 24. «I'm a Man King Vidor.»
* ↑ Durgnat and Simmon 1988 p. 24
# Kullervo

En el poema èpic finlandès Kalevala, Kullervo és el fill desgraciat de la verge Untamala, filla de Kalervo. Tot i que el poema l'anomena "Kullervo Kalervonpoika" (això és, "Kullervo, fill de Kalervo") és en realitat el seu nét. Ell és l'únic personatge inflexible i tràgic de la mitologia finesa.
Segons la llegenda, gairebé tota la tribu de Kalervo mor durant una guerra contra el seu germà Untamo, qui, una vegada culminada la matança, ven al seu petit nebot com a esclau a Ilmarinen.
El nen serà criat en el més complet aïllament, degut a la seva naturalesa violenta i a les mostres primerenques i aterridores de talent màgic. L'únic record que el xicot conserva de la seva infància familiar és un vell ganivet.
La dona d'Ilmarinen es diverteix turmentant el jove esclau. Un dia, el mana a pasturar el bestiar i li dona un tros de pa que ha estat enfornat amb pedres al seu interior. En xocar amb una de les pedres que conté el pa, el ganivet se li trenca. Kullervo es desborda de ràbia, i, com que està naturalment dotat de poders màgics, profereix llavors una maledicció contra l'esposa d'Ilmarinen: així, les vaques que munyida es transformaran en óssos que li donaran mort.
Després d'aquesta acció perversa, Kullervo fuig de la seva esclavitud i descobreix que la família continua viva. No obstant, la seva germana, que se'n va anar al bosc a recollir fruites del bosc, ha desaparegut.
Kullervo intenta treballar amb la seva família com a pescador, però, «per la molt mala educació / que li havia donat la seva madrastra», és incapaç d'exercir bé l'ofici: amb els maneigs maldestres, trenca els rems i fa malbé les xarxes. El seu pare l'envia a pagar el delme al seu senyor. En el seu camí de tornada d'aquesta tasca, es troba amb una captaire a qui, després d'uns passos, sedueix, sense importar-li la seva identitat. Posteriorment comprèn que es tracta de la seva germana. Afrontada per la vergonya, la noia se suïcida.
Kullervo encara té una tasca pendent que és la de venjar-se del seu oncle Untamo. Amb aquest propòsit, aconsegueix l'espasa màgica d'Ukko. Després de diverses peripècies, el troba en un lloc propici i el mata amb tota la seva família; després torna a casa, però aquesta vegada troba els cossos sense vida de la resta dels seus parents, en desordre i abandonats a l'interior de casa seva.
Davant del que ha passat i en un estat de deliri suprem, Kullervo parla a la seva espasa preguntant-li si ella està disposada a prendre la seva vida. L'espasa li respon amb entusiasme que està «llesta per beure la sang», i Kullervo s'acaba immolant sobre ella.

## Llegat

El compositor finlandès Jean Sibelius va triar Kullervo com a protagonista de la seva primera obra important: el poema simfònic per a soprano, baríton, cor i orquestra Kullervo (1892).
El personatge de Kullervo va servir també d'inspiració per al de Turin en la mitologia artificial desenvolupada per J. R. R. Tolkien.

## Referències

* ↑ DAY, David: El anillo de Tolkien (Tolkien's Ring, 1994); XIII: Los mitos orientales; ed. del 2002 de Minotauro, pág. 138.
# Riebiņi

El municipi de Riebiņi (en letó: Riebiņu novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al sud-est del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Riebiņi. El municipi va ser creat l'any 2004 després d'una reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Galēnu pagasts (zona rural)
* Riebiņu pagasts (zona rural)
* Rušonas pagasts (zona rural)
* Silajāņu pagasts (zona rural)
* Sīļukalna pagasts (zona rural)
* Stabulnieku pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 6.331 persones (2009). La superfície del municipi té uns 631,3 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 10,03 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 22 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 22 gener 2015].
# Districte de Seftigen

El districte de Seftigen és un dels 26 districtes del Cantó de Berna (Suïssa), té 36739 habitants (cens de 2007) i una superfície de 189 km². El cap del districte és Belp està format per 26 municipis. Es tracta d'un districte amb l'alemany com a llengua oficial.

## Municipis

| Municipi | Habitants (31. Dez. 2007) | Superfície en km² |
| Belp | 9682 | 17.6 |
| Belpberg | 384 | 5.7 |
| Burgistein | 1057 | 7.5 |
| Gelterfingen | 250 | 3.5 |
| Gerzensee | 994 | 7.8 |
| Gurzelen | 779 | 4.5 |
| Jaberg | 275 | 1.3 |
| Kaufdorf | 954 | 2.1 |
| Kehrsatz | 3840 | 4.4 |
| Kienersrüti | 50 | 0.8 |
| Kirchdorf | 849 | 6.1 |
| Kirchenthurnen | 277 | 1.3 |
| Lohnstorf | 228 | 1.8 |
| Mühledorf | 236 | 2.3 |
| Mühlethurnen | 1294 | 2.9 |
| Niedermuhlern | 538 | 7.2 |
| Noflen | 234 | 2.7 |
| Riggisberg | 2344 | 29.9 |
| Rüeggisberg | 1898 | 35.7 |
| Rümligen | 465 | 4.7 |
| Seftigen | 2095 | 3.9 |
| Toffen | 2439 | 4.9 |
| Uttigen | 1745 | 3.0 |
| Wald | 1141 | 13.3 |
| Wattenwil | 2721 | 14.5 |
| Total (25) | 36'739 | 189.4 |

## Divisions municipals en la dècada de 2000

* Gemeinden bis 2003
* Gemeinden bis 2008

### Fusions

* 2004: Englisberg i Zimmerwald → Wald
* 2009: Riggisberg i Rüti bei Riggisberg → Riggisberg
# Gorg Negre (Èvol)

El Gorg Negre és un estany d'origen glacial, o gorg, del terme comunal d'Oleta i Èvol, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És el més occidental dels "gorgs de Noedes" (els altres són dins del terme veí de Noedes). És a l'extrem septentrional del terme comunal d'Oleta i Èvol.
Jacint Verdaguer canta el Gorg Negre, juntament amb el Gorg Blau i el Gorg Estelat, que són en terme de Noedes, en el cant XII del poema Canigó:
| « | Adéu, los de Noedes, Estany Negre, Estany Blau i l'Estelat, espills d'eixes pinedes i d'eix cel de safir immaculat! | » |
| — Jacint Verdaguer, Canigó, Cant XII |||

## Bibliografia

* Becat, Joan. «103 - Oleta i Èvol». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Oleta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Gorg Negre en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Descripció (francès)(castellà)
# Jean-Claude Rivierre

Jean-Claude Rivierre (18 de juny de 1938 - 5 de gener de 2018) va ser un lingüista, investigador al Laboratori de Llengües i Civilitzacions de Tradició Oral (Lacito) del Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS), laboratori del qual fou director de 1991 a 1995.
Jean-Claude Rivierre és conegut pels seus treballs sobre les llengües de Nova Caledònia i estudis sobre les llengües oceàniques. Era casat amb Françoise Ozanne-Rivierre, també especialista en les llengües canac.
Va començar la seva carrera sota la direcció d'André-Georges Haudricourt i ha publicat nombrosos treballs (gramàtiques, diccionaris, articles científics, reculls de literatura oral), en particular sobre les llengües paicî, cèmuhî, bwatoo, Nââ drubéa, numèè i kwényïï. També era particularment interessat en els fenòmens fonològics que portaven a l'aparició de tons (tonogènesi) en llengües inicialment no tonals.

## Obres

* Bensa, Alban, Jean-Claude Rivierre. 1982. Les Chemins de l'alliance : L'organisation sociale et ses représentations en Nouvelle-Calédonie (région de Touho – aire linguistique cèmuhî). Paris: Société d'Etudes linguistiques et anthropologiques de France. 586pp.
* Bensa, Alban, Jean-Claude Rivierre. 1995. Les filles du rocher Até : Contes et récits paicî (Collection Patrimoine kanak de la Nouvelle-Calédonie). Nouméa: ADCK. 490pp. ISBN 978-2705316938
* 1973. Phonologie comparée des dialectes de l'extrême-sud de la Nouvelle Calédonie. Société d'études linguistiques et anthropologiques de France. 206 pp.
* 1980. La langue de Touho: phonologie et grammaire du cḕmūhī̂ Nouvelle-Calédonie. Paris : Société d'Etudes linguistiques et anthropologiques de France.
* 1983. Dictionnaire paicî-français, suivi d'un lexique français-paicî. Paris : Société d'Etudes linguistiques et anthropologiques de France. 375 pp.
* Dictionnaire cèmuhî-français, suivi d'un lexique français-cèmuhî (en francès). Peeters Publishers, 1994, p. 543.
* Rivierre, Jean-Claude, Françoise Ozanne-Rivierre, Claire Moyse-Faurie. 1980. Mythes et contes de la Grande-Terre et des îles Loyauté (Nouvelle-Calédonie). LACITO-documents: Asie-Austronésie, vol. 3. Paris: SELAF. 223 pp.
* 2006. Le bwatoo et les dialectes de la région de Koné (Nouvelle-Calédonie). Paris-Leuven : Peeters (LCP 17). 502 p.

## Referències

* ↑ «Jean-Claude Rivierre». Laboratori de Llengües i Civilitzacions de Tradició Oral. Arxivat de l'original el 2018-01-09. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ Trépied, Benoit. Une mairie dans la France coloniale. Koné, Nouvelle-Calédonie (1853-1977). Karthala Editions, 2010, p. 392.
* ↑ Isabelle Leblic. Vivre de la mer, vivre avec la terre... en pays kanak. Savoirs et techniques des pêcheurs kanak du sud de la Nouvelle-Calédonie. París: Société des océanistes, 2013, p. 283.
* ↑ Cf. Rivierre (1993; 2001)
# Estatira del Pont

Estatira (en llatí Statīra, en grec antic Στάτειρα) era la germana del rei Mitridates VI Eupator del Pont.
El rei va ordenar la seva mort junt amb la de la seva germana Roxana, i dues esposes reials, Berenice i Monima, per evitar que caiguessin en mans de Luci Licini Lucul·le. Estatira va acceptar la seva sort amb la dignitat que s'esperava del seu rang. Tenia uns 40 anys i encara no estava casada, segons diu Plutarc.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Stateira». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 12 maig 2021].
# Arílakh

Arílakh (en rus: Арылах) és un poble de la República de Sakhà, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 125 habitants. Pertany al districte de Sangar.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Richard Cassels

Richard Cassels, Cassel, o Kassel, 1690 -? 1751, va ser un arquitecte alemany que, després de traslladar-se a Irlanda, passaria a anomenar Richard Castle.
Juntament amb Edward Lovett Pearce, se'l considera com un dels arquitectes més grans que van treballar a Irlanda al segle xviii.
Encara que alemany, la seva família era d'origen francès; baixava dels 'Du Ry', famosa pels molts arquitectes que hi va haver als seus familiars. Un cosí seu, Simon du Ry, va dissenyar Schloss Wilhelmshöher a Cassel.

## Obres

* Russborough House.
* Powerscourt House.
# Mutesa II

Sir Edward Frederick William David Walugembe Mutebi Luwangula Mutesa II (ortografia moderna: Muteesa) Orde de l'Imperi Britànic (Kampala (Uganda), 19 de novembre, 1924 - Londres (Regne Unit), 21 de novembre, 1969) va ser Kabaka (Rei) del Regne de Buganda a Uganda des del 22 de novembre de 1939 fins a la seva mort. Va ser el trenta-cinquè Kabaka de Buganda i el primer president d'Uganda. La premsa estrangera sovint es referia a ell com el rei Freddie, un nom poc utilitzat a Uganda.

## Biografia

Quan comptava tan sols quinze any va pujar al tron de Buganda per aquell temps regne indígena autònom d'Uganda. Va cursar estudis al King's College de Cambridge i a la Universitat de Makerere, a Ciències Polítiques i Econòmiques. Es va afiliar al moviment sindical i va lluitar decididament per una millor remuneració salarial del treballador, i, quant a política externa, va donar suport a la Xina Roja a la guerra del Vietnam i va rebre ajuda de la Unió Soviètica. Dues vegades es va veure obligat a partir camí de l'exili. La primera vegada, el 1953, per no haver volgut cooperar amb la política britànica al protectorat d'Uganda. Als dos anys tornava al seu país, on fou rebut apoteòsicament pel poble.
En 1962, Uganda aconsegueix la independència i Mutesa II és designat el seu primer president. Quatre anys més tard el 1966 va tornar a sortir per al desterrament, però aquesta vegada per ordre del seu primer ministre, Milton Obote, i per no tornar-hi.
Va estar en possessió de les condecoracions següents: Ordre de l'Imperi Britànic, Gran Creu de l'Ordre del Fènix, Gran Cordó i Ordre de la Reina d'Etiòpia.
Va deixar escrites les seves memòries amb el títol de The desecration of My Kingdow.

## Referències

* ↑ "Ba Kabaka ba Buganda". www.buganda.com. Consultat el 13 d'agost 2019.
* ↑ "Past Presidents of Uganda | State House Uganda". www.statehouse.go.ug. Retrieved 13 August 2019
* ↑ "UGANDA: King Freddie Comes Home". Time. 12 April 1971. ISSN 0040-781X. Consultat 13 d'agost 2019
* ↑ Pearly king". The Guardian. 27 August 1999. ISSN 0261-3077. Consultat 13 d'agost 2019.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Suplement dels anys 1969/70, pàg. 238. text de Josep Baltà i Elias (ISBN 84-239-4599-5)
# Pekka Vasala

Pekka Antero Vasala (Riihimäki, 17 d'abril, 1948) és un és atleta finlandès que participà en proves de mig fons.
Als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic 1968 només fou 41è als 1500 metres llisos. Això no obstant, aconseguí millorar espectacularment i quatre anys més tard, a Múnic 1972, guanyà la medalla d'or en la mateixa prova amb un temps de 3 minuts 36,3 segons, superant Kip Keino i Rod Dixon.

## Enllaços externs

* (anglès) IAAF, perfil de Pekka Vasala
# Tête Carrée

La Tête Carrée (en francès, cap quadrat) és una escultura de dimensions colossals que funciona com un edifici. De fet, aquest acull el local administratiu de la biblioteca municipal amb vocació regional (BMRV) a Niça, França.

## El monument

La Tête Carrée és una escultura monumental 30 metres d'alçada. Consta d'una part cúbica de 14 metres de costat que allotja les oficines de la biblioteca Louis-Nucéra. Aquesta part compta amb set plantes i està sostinguda per la part inferior, un bust d'alumini de proporcions gegantines que està estirat sobre marcs i amb un acabat amb sorra per obtenir un efecte mat del conjunt. Tot aquest té un color gris pàl·lid, tonalitat escollida per harmonitzar amb les parets de marbre. Destaquem que el bust està truncat a l'alçada de la boca.

## Ubicació

L'edifici està situat a l'angle nord de la passeig de les arts, a la intersecció de l'avinguda Sant-Jean-Baptiste i la travessia de Barla.

## Context històric

L'any 1996, la ciutat de Niça va promoure un concurs d'arquitectura per a la creació d'una biblioteca central al passeig de les arts. Yves Bayard proposa instal·lar el local administratiu de la biblioteca en una escultura monumental habitada. Inspirat en la maqueta de La Tête Carrée de Sosno, el projecte de l'arquitecte Yves Bayard associat a Francis Chapus i amb l'acord de l'escultor, guanyà el concurs. L'edifici s'inaugurà el 29 juin 2002.

## Referències

* ↑ «La bibliothèque et ses sections - Une architecture originale». Bibliothèque municipale de Nice.
* ↑ «Bibliothèque Louis Nucera». Mairie de Nice. Arxivat de l'original el 2011-11-05. [Consulta: 19 setembre 2022].
# Abramovita

L'abramovita és un rar mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom en honor del mineralogista rus Dmitri Vadímovitx Abràmov (1963-) del Museu de Mineralogia A.E. Fersman de Rússia. Fou descobert al camp de fumaroles Kupol del volcà Kudryavy, a l'illa Iturup, al sud de les Illes Kurils de Rússia.

## Característiques

L'abramovita és un mineral de plom, estany, indi, bismut i sofre. Químicament és una sulfosal de fórmula Pb₂SnInBiS₇. El seu color és negre, i la seva duresa i densitat encara no estan determinades. Cristal·litza en el sistema triclínic formant agregats metàl·lics de menys de 1mm o incrustacions. Forma part del grup de la cilindrita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'abramovita pertany a «02.HF: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb SnS i unitats d'estructura de l'arquetip PbS» juntament amb els següents minerals: vrbaïta, cilindrita, franckeïta, incaïta, levyclaudita, potosiïta, coiraïta i lengenbachita.

## Formació

L'abramovita es forma per precipitació dels gasos de les fumaroles que surten a 600 °C dels estratovolcans. Sol trobar-se associada a altres minerals com: wurtzita, silvita, halita, galena i anhidrita.

## Referències

* ↑ «Abramovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 octubre 2014].
* ↑ Iudóvskaia, M. A; i col «Abramovite, Pb₂SnInBiS₇, a new mineral species from fumaroles of the Kudryavy Volcano, Kurile Islands, Russia». Zap. Ross. Mineral. Obshch, 136, 5, 2007, pàg. 37-43.
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Abramovite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2011 [Consulta: 9 abril 2014].
* ↑ «Cylindrite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 agost 2015].
# Estació de Curtis

Línia Trenhotel Galícia :
L'estació de Curtis es troba a la localitat gallega de Curtis, a la província de la Corunya. Té serveis de mitjana i llarga distància operats per Renfe.
Pertany a la línia que uneix Lleó amb la Corunya i es troba entre aquesta última ciutat i Lugo. La línia és d'ample ibèric, en via única i sense electrificar.

## Trens
### Mitjana Distància

| Línia | Origen/destinació | Destinació/origen |
| 4 | A Coruña | Lugo Monforte de Lemos Ourense-Empalme |

### Llarga Distància

| Tren | Origen/destinació | Parades Intermèdies | Destinació/origen | Observacions |
| Trenhotel Atlántico | Ferrol | Pontedeume · Betanzos-Cidade · Betanzos-Infesta · Curtis · Guitiriz · Lugo · Sarria · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · Ponferrada · Bembibre · Astorga · Veguellina · Lleó · Sahagún · Palència · Venta de Baños · Valladolid-Campo Grande · Medina del Campo · Àvila | Madrid-Chamartín | 6 trens setmanals per sentit |
| Trenhotel Galicia | A Coruña | Betanzos-Infesta · Curtis · Lugo · Sarria · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · Ponferrada · Astorga · Lleó · Palència · Burgos-Rosa de Lima · Logronyo · Castejón de Ebro · Tudela de Navarra · Saragossa-Delicias · Lleida Pirineus · Camp de Tarragona | Barcelona-Sants | 1 tren diari per sentit |

## Referències

* ↑ Red ferroviaria española Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Ministerio de Fomento

## Enllaços externs

* Estació de Curtis a la web d'Adif