OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caryl Churchill

Caryl Churchill (Londres, 3 de setembre de 1938) és una dramaturga britànica coneguda per escriure sobre abusos del poder, pel seu ús de tècniques no naturalistes, i per la seva exploració de la política sexual i la temàtica feministes.
Després d'exiliar-se a Mont-real durant la Segona Guerra Mundial, va tornar al Regne Unit on la seva trajectòria ha estat molt vinculada al teatre Royal Court de Londres, del qual fou dramaturga resident i on ha estrenat moltes de les seves obres.
Com a dramaturga, destaquen les seves obres Light Shining in Buckinghamshire (1976), Top Girls (1982), Serious Money (1987), Far Away (2000) o A number (2002), i també ha escrit peces per a televisió i ràdio.
A Catalunya s'han estrenat entre d'altres Lluny (2003) i Una còpia (2007), amb direcció de Jordi Prat i Coll, Això és una cadira (2004), amb direcció de Brigitte Luik, i I només jo vaig escapar-ne (2021), amb direcció de Magda Puyo.

## Referències

* ↑ «Caryl Churchill». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Can Sofia

Can Sofia és una obra de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta rectangular, formada per tres cossos, més alt el central que els dos laterals; aquests darrers disposen de baixos i golfes; el central de baixos, pis i golfes. Gran part de les obertures es troben decorades amb frontons d'estuc. Es va emprar la teula plana per fer els teulats i s'ornaren amb pinacles de ceràmica. Can Sofia va estar projectat com a casa d'estiueig, envoltada de jardí; amb el temps es dividiren els interiors i es formaren dos habitatges. Actualment s'utilitza com a masia.

## Història

Prop de la casa es conserva uan font amb la inscripció de la data 1 6 9 4, i a sobre d'aquesta hi ha representada una creu.

## Referències

* 1 2 «Can Sofia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Xavier Crespo i Llobet

Xavier Crespo i Llobet (Barcelona, 1957) és un metge i polític català. És llicenciat en Medicina, especialista en traumatologia, màster en medicina de l'esport, i titulat en medicina d'urgències i emergències. Ha estat molts anys metge de la Corporació de Salut del Maresme i La Selva. També ha estat president del Club Hoquei Lloret (1999 – 2003), ascendint el primer equip a Divisió d'Honor.

## Activitat política

El 2003 fou escollit alcalde per CiU al municipi de Lloret de Mar i diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2006. Ha estat alcalde del Municipi des del 2003 fins al 2011, i fou succeït per Romà Codina i Maseras (CiU).

## Acusacions de corrupció

La Sindicatura de Comptes de Catalunya va ocultar un informe que atribuïa nombroses irregularitats a Xavier Crespo amb els diners destinats a la Corporació de Salut de Maresme i la Selva, i de les que es beneficiarien ell i la seva esposa Guadalupe Oliva i Pujol. La quantitat cobrada de forma opaca per ell i la seva esposa, segons aquest informe de la Sindicatura de Comptes de Catalunya, arribaria a 209.000 euros.
El mateix Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya va ajudar a Crespo en la seva defensa, i el Tribunal va argumentar que, donada l'actitud de les parts perjudicades, Generalitat de Catalunya i hospitals, arxivava el cas.
Finalment el diputat Xavier Crespo va fer unes declaracions públiques, el 10 de juliol del 2012, on afirmava que era una qüestió ja passada i arxivada. També va deixar clar que el seu partit, Convergència Democràtica de Catalunya, li donava suport.
Segons El Periódico de Catalunya i El País, Xavier Crespo i el seu entorn podrien haver cobrat presumptament de la trama de corrupció russa desarticulada el 25 de gener de 2013. El dia 27 Crespo va negar les acusacions.
El novembre de 2015 fou condemnat pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya a nou anys i mig d'inhabilitació per delictes de suborn i de prevaricació, acusat d'haver afavorit un empresari rus durant el seu mandat com a alcalde de Lloret de Mar.
L'octubre de 2016, el Tribunal Suprem l'absolgué del delicte de prevaricació i rebaixà la condemna a dos anys i mig d'inhabilitació.

## Referències

* ↑ El informe oculto del diputado Crespo, El País
* ↑ Crespo cobró un sueldo opaco de la sanidad pública mientras era alcalde, El País
* ↑ La acumulación de escándalos agita la sanidad pública catalana, El País
* ↑ Crespo se enroca y afirma que sus cobros opacos son “cuestión pasada”, El País
* ↑ «L'exalcalde de Lloret i el seu entorn haurien cobrat de la màfia russa, segons les investigacions». Ara, 27-01-2013 [Consulta: 27 gener 2013].
* ↑ «L'ex alcalde de Lloret nega haver cobrat de la màfia russa: "És una infàmia"». Ara, 27-01-2013 [Consulta: 27 gener 2013].
* ↑ Altimira, Oriol Solé. «El TSJC condemna l'exdiputat de CiU Xavier Crespo a nou anys d'inhabilitació» (en castellà), 06-11-2015. [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ «El Suprem rebaixa la condemna a l'exdiputat Xavier Crespo a dos anys i mig d'inhabilitació», 28-10-2016. [Consulta: 25 juliol 2020].
# Epi (Grècia)

Epi (en grec antic Αἶπυ, Áipy) o Èpion (en grec antic Ἔπιον, Épion) era una ciutat de l'Èlida que ja anomena Homer al "Catàleg de les naus" com un dels territoris governats per Nèstor. També apareix esmentada a l'Himne homèric dedicat a Apol·lo.
La seva localització és desconeguda, però segurament és la mateixa ciutat de Trifília que Estrabó anomena Ἐπεῖον o Ἔπιον (Epéion, Épion), segurament en relació amb els epeus, antics pobladors de l'Èlida i dels quals Epeu és l'heroi epònim. Hom l'ha identificada amb Tipanea i amb Margana, i amb un bastió anomenat Macistos.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Aepy». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ Del grec αἰπύς 'escarpat', per la seva situació inaccessible.
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 742. ISBN 9788441224223.
# Eleftheria i Thànatos

Eleftheria i Thànatos (en grec: Ελευθερία ή θάνατος; pronunciat: [elefθeˈria ˈi ˈθanatos]; «Llibertat o Mort») és el lema nacional de Grècia. Va sorgir a la dècada de 1820 durant la Guerra d'Independència grega, on va ser un crit de guerra per als grecs que es rebel·laren contra el domini otomà. Es va adoptar després de la Guerra d'Independència grega i avui en dia encara segueix en ús. Una teoria popular atribueix l'ús de nou bandes a la bandera nacional grega a les nou síl·labes del lema. El lema simbolitzava, i segueix simbolitzant, la reacció del poble grec contra la tirania i l'opressió.

## Referències

* ↑ Pedersen, Christian Fogd. The International Flag Book in Color (en anglès). Morrow, 1971, pàg. 166.
* ↑ Crampton, William. Complete Guide to Flags (en anglès). Gallery Books, 1991, pàg. 57. ISBN 0-8317-1605-3.
* ↑ «Greek Independence Day» (en anglès). Britannica.com. [Consulta: 9 setembre 2009].
* ↑ Hinde, Robert A.; Watson, Helen. War: A Cruel Necessity?: the Bases of Institutionalized Violence (en anglès). I.B. Tauris, 1995, pàg. 55. ISBN 1-85043-824-2.
* ↑ Smith, Whitney. Flag Lore of All Nations (en anglès). Milbrook Press, 2001, pàg. 40. ISBN 0-7613-1753-8.
# Elefantis

Elefantis (en llatí Elephantis, en grec antic Ἐλεφαντίς) era probablement el pseudònim d'una poeta eròtica que mencionen Marc Valeri Marcial i Suetoni.
Diuen que va escriure certes obres amatòries (molles Elephantidos libelli). Encara que el sexe de l'autor dels llibres no es coneix amb seguretat ni tampoc en quina llengua i estil van ser escrits, per la forma del nom que se li atribueix sembla que era una dona probablement grega o d'origen grec. Marcial i Suides la situen entre les poetes. Suetoni diu que l'emperador Tiberi va adquirir totes les obres d'Elefantis en un dels seus viatges a l'illa de Capri. Galè cita un tractat escrit per Elefantis anomenat περὶ κοσμητικῶν (Sobre els cosmètics), però es desconeix si és de la mateixa poeta.
Un dels poemes dels Priapeus fa referència als seus llibres.

## Referències

* ↑ Elephantis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 9
* ↑ Burton, Richard Francis... (et al.). Priapeia or The sportive epigrams of divers poets on Priapus. Londres: els autors, 1890, p. Poema 4.
# Ero furcata

Ero furcata és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels mimètids (Mimetidae). Fou descrit per primera vegada l'any 1789 per Charles Joseph Devillers.
Té una distribució per la zona paleàrtica. Els mascles fan de 2,5 a 3 mm i les femelles de 3,5 a 4,8 mm.

## Referències

* 1 2 Villers, 1789: Caroli Linnaei entomologia, faunae Suecicae descriptionibus aucta. Lugduni, vol.4, p.86-130.
* ↑ (anglès) World Spider Catalog: Ero furcata Villers, 1789 en la família Mimetidae +base de dades
* ↑ unibe
# Erronkari

Erronkari (cooficialment en castellà Roncal) és un municipi de Navarra, a la comarca de Roncal-Salazar (Zaraitzu-Erronkari), dins la merindad de Sangüesa (Zangozako merindadea). Limita amb: Garde, Burgi, Bidankoze, Urzainki, Izaba i Uztarroze. Es divideix en els barris d'Arana, Castillo, Iriartea, Iriondoa i San Juan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 364 | 363 | 368 | 354 | 349 | 341 | 325 | 308 | 303 | 296 | 286 |
| Fonts: Erronkari i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Economia

L'economia es basa en una fàbrica de formatge, així com en la ramaderia i el turisme rural. Forma part de la vall de Roncal (Erronkaribar), regió on s'elabora oficialment el famós formatge d'Erronkari o roncal (Erronkariko gazta).

## Personatges cèlebres

* Julián Gayarre (Julian Gaiarre, 1844 - 1890), tenor de fama universal.
* Fructuoso Orduna, (1893 - 1973), escultor.
* Sebastián de Albero, (Sebastian Ramon Albero Añanos, 1722- 1756) compositor, organista, clavicembalista.
# Sonnewalde

Sonnewalde (baix sòrab Groźišćo) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Es troba a 8 km al nord-oest de Finsterwalde.

## Comunitats

| Birkwalde Breitenau Brenitz Dabern Friedersdorf Goßmar Großbahren Großkrausnik Kleinbahren | Kleinkrausnik Möllendorf Münchhausen-Ossak Pahlsdorf Pießig Schönewalde Sonnewalde Zeckerin |

## Enllaços externs

* Web de Sonnewalde
# Centrolene guanacarum

Centrolene guanacarum és una espècie de granota que viu a Colòmbia.

## Referències

* ↑ Erik Wild, John Lynch (2004). Centrolene guanacarum. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 7 de desembre del 2015 (en anglès).
# Petrijin venac

Petrijin venac (en serbocroat, La corona de Petria) és una pel·lícula iugoslava del 1980 dirigida per Srđan Karanović. Va guanyar la Velika zlatna arena a la millor pel·lícula, amb Mirjana Karanović que va guanyar la Velika zlatna arena a la millor actriu al Festival de Cinema de Pula de 1980. Ambientat en una petita ciutat minera de Sèrbia, abans, durant i després del Segona Guerra Mundial, segueix la vida d'una dona analfabeta. La pel·lícula marca el debut com a actor de Mirjana Karanović.

## Sinopsi

La pel·lícula explica la història d'una camperola analfabeta, abans, durant i després de la Segona Guerra Mundial, i la seva relació amb tres homes que estima.

## Repartiment

* Mirjana Karanović : Petria
* Dragan Maksimović : Misa
* Pavle Vujisić : Ljubisa
* Marko Nikolić : Dobrivoje
* Olivera Marković : Vlajna Ana
* Veljko Mandić : Kamence
* Ljiljana Krstić : Vela Bugarka

## Referències

* ↑ «27. Festival igranog filma u Puli» (en croat). Pula Film Festival. [Consulta: 21 maig 2010].
* ↑ «Petria's Wreath (1980)».
* ↑ «Mirjana Karanović».

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Mare de Déu del Carme d'Illa

La Mare de Déu del Carme d'Illa és la capella de l'antic convent del Carme de la vila nord-catalana d'Illa, a la comuna del mateix nom, de la comarca del Rosselló.
Està situada al centre mateix de la vila d'Illa del Riberal, a prop de l'església parroquial de Sant Esteve del Pedreguet, al carrer del Carme.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Illa». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 121-La Mare de Déu del Carme d'Illa». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan; Mallet, Géraldine. «Illa: Santa Maria la Rodona». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ La Mare de Déu del Carme en els ortofotomapes de l'IGN
# Carnisser pitnegre

El carnisser pitnegre (Cracticus nigrogularis) és una espècie d'ocell de la família dels artàmids (Artamidae)

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i terres de conreu d'Austràlia a excepció del nord-est de Queensland i l'extrem sud-oest d'Austràlia Occidental i des del sud-est d'Austràlia Occidental cap a l'est fins Victòria. Tasmània.

## Referències

* ↑ «Carnisser pitnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Nicolau Sofià

Nicolau Sofià (en grec antic Νικόλαος Σοφιανός, Nikòlaos Sofianòs; en llatí Nicolaus Sophianus) va ser un mestre grec que va ensenyar a Roma tot i que no tenia un gran coneixement del llatí. Potser es podria identificar amb Miquel Sofià.
Vossius diu que era un grec de Corfú que va crear un mapa de l'antiga Grècia que encara que imperfecte era de gran vàlua al seu temps. Un llibre a la biblioteca de Sant Marc a Venècia titulat τοῦ Σοφιανοῦ De Syntaxi, podria ser obra seva així com un tractat anomenat De Praeparatione (seu Confectione) et Usu Astrolabii.
Va viure al segle xvi.

## Referències

* ↑ 2. Nicolaus Sophianus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 865
# Stefanweissita

La stefanweissita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Stefan Weiss (n. 1955), geòleg, mineralogista i petròleg alemany. Editor de la revista LAPIS. Del 1979 al 2017, va publicar més de 180 articles a LAPIS, i també va ser autor de diversos llibres.

## Característiques

La stefanweissita és un òxid de fórmula química (Ca,REE)₂Zr₂(Nb,Ti)(Ti,Nb)₂Fe$^{2+}$O$_{14}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És una espècie estretament relacionada amb la nöggerathita-(Ce).
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5191/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pedreres In den Dellen, situades a Mendig, dins el districte de Mayen-Koblenz (Renània-Palatinat, Alemanya), on es troba en forma de cristalls prismàtics llargs de fins a 0,03x0,07x1,0 mm i de cristalls aciculars de fins a 2 mm de llarg i 0,02 mm de gruix, típicament combinats en agregats radiats. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Stefanweissite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Emilio Ortuño Berte

Emilio Ortuño Berte (Orà, 28 de setembre de 1862 – Madrid, octubre de 1936) va ser un enginyer de Camins i polític espanyol, ministre de Foment durant el regnat d'Alfons XIII.

## Biografia

Va néixer a Orà el 28 de setembre de 1862 Llicenciat en Enginyeria de Camins a l'Escola de Camins de Madrid on impartirà classes com a professor i més tard com a catedràtic, era emparentat per matrimoni amb Francisco Silvela qui el fa iniciar la seva carrera política en el si del Partit Conservador amb qui concorre a les eleccions generals espanyoles de 1899 en les quals obté un escó al Congrés per Arévalo (Àvila). En dues altres convocatòries tornarà a obtenir un escó per aquesta circumscripció electoral.
Va ser ministre de Foment entre el 17 de febrer i l'1 de setembre de 1920 en els gabinets que successivament van presidir Allendesalazar i Dato. També va ser l'últim espanyol que participà en la Comissió Consultiva Internacional per a l'ampliació del Canal de Suez.
Va ser nomenat subsecretari de presidència en 1907 sota Antoni Maura i Director General de Correus en 1908 i com a tal, a més de crear la Caixa Postal d'Estalvis, va sotmetre al servei de Correus i Telègrafs a una important modernització destacant la construcció del Palau de Comunicacions de Madrid.
Va morir assassinat en 1936 a Madrid. Un carrer porta el seu nom a Madrid (districte de Vallecas) i una altra al centre urbà de Benidorm (província d'Alacant).

## Obres

* Reformas de correos (1911)
* El problema ferroviario. Algunas consideraciones acerca del nuevo régimen para la explotación de los ferrocarriles del servicio público (1917)

## Referències

* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 23 maig 2015].
* 1 2 «Ortuño Berte, Emilio». Congrés dels Diputats.
* ↑ Pedro Pascual. El compromiso intelectual del político: ministros escritores en la Restauración Canovista. Ediciones de la Torre, 1999, p.162.
* ↑ Eduardo Saavedra y la Comisión Consultiva Internacional para la ampliación del Canal de Suez a la Biblioteca de Caminos (UPM)
Càrrecs públics :
| Precedit per: Amalio Gimeno Cabañas | Ministre de Foment (febrer-setembre) 1920 | Succeït per: Luis Espada Guntín |
# Escoles Lacina

Les Escoles Lacina és una obra racionalista de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i pis, ampliat en un sector en un segon pis, a manera de torre. Domina el sentit volumètric, trencant cornises a diferents alçades i ressaltant les formes cúbiques i poligonals. Aquestes s'organitzen a partir del xamfrà en mig hexàgon que es remarca per la tribuna que sobresurt al segon pis de la façana. Hi ha dos balcons laterals amb baranes de laminat de ferro. Totes les obertures són rectangulars.

## Referències

* ↑ «Escoles Lacina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Escròfula

La limfadenitis cervical tuberculosa, també coneguda com a escròfula, es refereix a una limfadenitis dels ganglis limfàtics cervicals associada a la tuberculosi.
L'escròfula actualment s'observa més sovint en pacients immunodeprimits (al voltant del 50% dels casos de limfadenopatia tuberculosa cervical). Al voltant del 95% dels casos d'escròfula en adults són causats per Mycobacterium tuberculosis, però només el 8% dels casos en els nens. La resta són causades per micobacteris atípics (Mycobacterium scrofulaceum) o micobacteris no-tuberculosos. Amb el descens marcat de la tuberculosi a la segona meitat del segle xx, l'escròfula es va convertir en una malaltia molt rara. Amb l'aparició de la sida, però, ha mostrat un ressorgiment, i en l'actualitat afecta al voltant del 5% dels pacients amb immunodeficiència greu.

## Signes i símptomes

Els signes i els símptomes més comuns són l'aparició d'una massa al coll, d'evolució crònica i lenta, indolora i persistent. La massa es coneix com a "abscés fred", perquè no hi ha escalfor (per inflamació) local i la pell de sobre pot adquirir un color violaci. Poden produir-se fístules, que connecten el gangli amb la pell.

## Història

L'escròfula, en sentit històric, era qualsevol varietat de malaltia de la pell que afectava els ganglis limfàtics del coll (ja que antigament no se'n podia fer el diagnòstic de l'origen o no de tuberculosi). A l'edat mitjana es creia que el "toc reial", el toc del monarca d'Anglaterra o de França, podia curar malalties, a causa del dret diví dels sobirans; d'aquí va ser que es conegués com el mal del rei. Aquesta pràctica, la del toc, es va continuar en Anglaterra fins al segle xviii. La paraula ve del llatí scrofula o truja de cria.
La minova (adiva, minva, binova), és l'infart ganglionar o adenitis, en general la forma oberta (cast. lamparón). També rep els noms de bóssega, gotornó, panolla, paparota, porcellana.
# Estació del Carmel

Mapa Metro Línia 5 :
El Carmel és una estació de la línia 5 del metro de Barcelona situada sota el barri del Carmel al districte d'Horta-Guinardó de Barcelona que es va posar en funcionament el 30 de juliol de l'any 2010.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Cornellà Centre | Horta | | El Coll | la Teixonera | Vall d'Hebron |

## Accessos

* Plaça Pastrana
* Carrer Llobregós

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Esfondrament del Carmel

## Referències

* ↑ «El metro arriba al Carmel cinc anys després de l'enfonsament del túnel de prolongació de l'L5», 30-07-2010.
* ↑ «TMB ha completat els preparatius per a la posada en servei del tram Horta-Vall d'Hebron de la línia 5 de metro», 30-07-2010.
# Estació de trens de Kleinbettingen

L'Estació de trens de Kleinbettingen (en luxemburguès: Gare Klengbetten; en francès: Gare de Kleinbettingen, en alemany: Bahnhof Kleinbettingen) és una estació de trens que es troba a Kleinbettingen al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 50 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb l'oest del país i la ciutat belga d'Arlon.

## Servei

Kleinbettingen rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 50 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Kleinbettingen, o Arlon a Bèlgica.

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-05-13. [Consulta: 18 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Kleinbettingen Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare Kleinbettingen
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Capellen | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 50 CFL | | Fi de recorregut o Arlon | Fi de recorregut o Arlon |
# Estació de trens de Leudelange

L'Estació de trens de Leudelange (en luxemburguès: Gare Leideleng; en francès: Gare de Leudelange, en alemany: Bahnhof Leudelingen) és una estació de trens que es troba a Leudelange al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 70 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb el sud-oest del país.

## Servei

Leudelange rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 70 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Athus.

## Referències

* ↑ «Horaris Línia 70» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 25 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Leudelange Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare Leudelange
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Hollerich | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 70 CFL | | Dippach-Reckange | Athus |