OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Que soni la música!

Que soni la música! (títol original en anglès, Military Wives) és una pel·lícula de comèdia dramàtica britànica del 2019 dirigida per Peter Cattaneo, a partir d'un guió de Rosanne Flynn i Rachel Tunnard. És protagonitzada per Kristin Scott Thomas, Sharon Horgan i Jason Flemyng. La pel·lícula està inspirada en la història real dels cors Military Wives, una xarxa de 75 cors de bases militars britàniques, que apareix a la quarta temporada de la sèrie de televisió documental britànica The Choir. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va exhibir per primer cop al Festival Internacional de Cinema de Toronto el 6 de setembre de 2019 i es va estrenar als cinemes del Regne Unit el 6 de març de 2020.

## Sinopsi

Amb les seves parelles fora de servei a l'Afganistan, un grup de dones al front domèstic formen un cor i ràpidament es troben al centre d'una sensació mediàtica i d'un moviment global.

## Repartiment

* Kristin Scott Thomas com a Kate
* Sharon Horgan com a Lisa
* Jason Flemyng com a Crooks
* Greg Wise com a Richard
* Emma Lowndes com a Annie
* Gaby French com a Jess
* Lara Rossi com a Ruby
* Amy James-Kelly com a Sarah
* Índia Ria Amarteifio com a Frankie
* Laura Checkley com a Maz
* Sophie Dix com a Beatrice
* Beverley Longhurst com a Hilary
* Jack James Ryan com el privat Shaw
* Karen Sampford com a membre del cor
* Robbie Gee com a Red

## Referències

* ↑ Kenny, Glenn «'Military Wives' Review: Unlikely Choir, Familiar Frictions». The New York Times, 21-05-2020 [Consulta: 22 maig 2020].
* ↑ «Military Wives review – on song with chalk-and-cheese Kristin Scott Thomas and Sharon Horgan». The Guardian, 08-03-2020 [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ Lawson, Richard (2020-05-19). «Military Wives Is Not the Feel-Good British Fix You're Looking For». Vanity Fair (en en-US).
* ↑ Que soni la música! a la Base de dades de cinema en català
# Sabine Daigeler

Sabine Daigeler, també coneguda com a Bina Daigeler (Múnic, Baviera, 1965) és una dissenyadora de vestuari alemanya, força activa al cinema espanyol i nominada quatre cops als Premis Goya.
Va començar a treballar en el departament de vestuari cinematogràfic al cinema alemany el 1988. Va treballar com a ajudant de vestuari a 1492: Conquest of Paradise (1992) de Ridley Scott i a La casa dels esperits de Bille August (1993). Després de fer de dissenyadora de vestuari a alguns telefilms alemanys marxà a Espanya, on debutà com a dissenyadora de vestuari a Airbag (1997), Insomnio (1998) i Todo sobre mi madre (1999) de Pedro Almodóvar, que li va valer la seva primera nominació al Goya al millor disseny de vestuari. Després va treballar a la sèrie televisiva alemanya Mallorca - Suche nach dem Paradies (1999-2000), a la pel·lícula portuguesa Capitães de Abril (2000) de Maria de Medeiros, a Imagining Argentina (2003) de Christopher Hampton. Fou nominada tres cops seguits novament al Goya al millor disseny de vestuari per Inconscientes (2004), Princesas (2005) i Volver (2006).
Després va simultanejar el disseny de vestuari a pel·lícules com La fiesta del chivo (2005) o El camino de los ingleses (2006) amb el de sèries de televisió com Abuela de verano (2006), Toledo o La fuga (2012). El 2008 va dissenyar el vestuari de La dona de l'anarquista, que li va valer el Premi Gaudí al vestuari (2010). Però el seu treball més reconegut ha estat possiblement el del vestuari de la sèrie de televisió El tiempo entre costuras. pel qual va rebre un dels Premis Iris al millor disseny d'art i escenografia el 2014.
Després d'encarregar-se del vestuari de la sèrie de Netflix Narcos (2015) va dissenyar el de la pel·lícula Manifesto, que li va valer el premi al millor disseny de vestuari als Deutscher Filmpreis de 2018.

## Referències

* ↑ Todo sobre mi madre al web dels Goya
* ↑ La dona de l'anarquista a catalanfilms.cat
* ↑ INTERVIEW: Bina Daigeler – Kostümbildnerin a spanienaufdeutsch.com
* ↑ La diseñadora de 'El tiempo entre costuras' elige sus tres modelos favoritos, eldiario.es, 20 de gener de 2014
* ↑ Ganadores XVI Premios Iris Arxivat 2019-12-27 a Wayback Machine. al web de l'Acadèmia de televisió
# Volodímir Levitski

Volodímir Levitski (Ternòpil, 31 de desembre de 1872 - Lviv, 13 d'agost de 1956) va ser un matemàtic ucraïnès.

## Vida i obra

Levitski va fer els seus estudis secundaris a Ternòpil, Zolovitx i Lviv. De 1890 a 1894 va estudiar a la universitat de Lviv, seguint, sobre tot, les classes de matemàtiques i de física del professor I. Puzin. Després d'un any a l'exèrcit, va començar a fer de professor de matemàtiques de batxillerat a Ternòpil.
Va ingressar a la Societat Científica Xevtxenko i va ser editor del seu butlletí, interessant-se molt en la problemàtica de la terminologia científica en ucraïnès, un idioma fins aleshores arraconat. El 1896 j ava publicar un primer recull de 343 termes en ucraïnès amb els seus homòlegs en alemany i francès com una proposta oberta a la comunitat científica ucraïnesa. Ell mateix va ser el primer en publicar un article matemàtic en ucraïnès.
A partir de 1901 va estar dos anys a Alemanya ampliant estudis a les universitats de Göttingen i de Berlín, on va prendre contacte amb els grans matemàtics alemanys de l'època. En retornar el 1903, va ser professor de batxillerat a Lviv i comença una intensa activitat divulgadora. El 1914 és convidat a ocupar un lloc al Ministeri d'Ensenyament a Viena, però l'esclat de la Primera Guerra Mundial fa que s'hagi d'incorporar a l'exèrcit. En finalitzar la guerra, Lviv és ocupat pels polonesos, els quals tornen a esvair l'ucraïnès de la vida pública.
De 1919 a 1924 va ser inspector d'escoles secundàries i de 1924 a 1930 va tornar a l'ensenyament a batxillerat, alternant aquestes tasques amb conferències de nivell superior i amb alguns cursos a la Universitat (clandestina) Ucraïnesa de Lviv. També va continuar amb els seus treballs terminològics per a la Societat Xevtxenko, la qual va presidir en diferents períodes (1931-1935) durant aquesta època difícil pels ucraïnesos.
A partir de 1939 va treballar el recentment creat Institut Pedagògic de Lviv, compaginant-ho amb les seves classes a la Universitat Nacioanl de Lviv Ivan Franko.
Els treballs matemàtics més notables de Levitski van ser en funcions de variable complexa, funcions el·líptiques i els seus valors modulars. Va publicar una vuitantena d'articles, incloent-ne un bon nombre de caràcter divulgador, a més d'uns quants llibres de text per al batxillerat.

## Referències

* ↑ Сулим, 2012, p. 128.
* ↑ Пташник, 2013, p. 33.
* ↑ Сулим, 2012, p. 129.
* ↑ Сулим, 2012, p. 130.
* 1 2 Пташник, 2013, p. 34.
* ↑ Сулим, 2012, p. 131.
* ↑ Пташник, 2013, p. 35.

## Bibliografia

* Сулим, Георгій. «Володимир Левицький як термінолог». A: Проблеми української термінології (en ucraïnès). Видавництво Львівської політехніки, 2012, p. 128-131 [Consulta: 8 setembre 2019]. Arxivat 2019-10-25 a Wayback Machine.
* Пташник, Богдан «Володимир Левицький – видатний український математик і провісник рідної землі» (en ucraïnès). Вісника НТШ, Num. 50, 2013, pàg. 32-35. ISSN: 2304-7399.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Volodímir Levitski» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Gai Flavi (pompeià)

Gai Flavi (en llatí Caius Flavius) va ser un cavaller romà nascut a Asta, una colònia romana d'Hispània.
Ell i altres equites que havien estat al costat de Pompeu es van passar al partit de Cèsar l'any 45 aC. Podria ser el mateix Gai Flavi mencionat com a enemic d'Octavi (August), que va ser executat l'any 40 aC després de la presa de Perusa.

## Referències

* ↑ Appià. Bellum Civile V,49
# Arrèfores

Les arrèfores (grec antic: ἀρρηφόροι, ἐρσηφόροι, ἐρρηφόροι) eren quatre noies verges d'entre set i onze anys que vivien a la Casa de les Arrèfores (Acròpoli d'Atenes). Eren triades cada any per l'arcont basileu entre les famílies més il·lustres d'Atenes. Dues d'elles teixien i supervisaven la confecció dels peples sagrats d'Atena que se li donaven a la festa de les Panatenees, i les altres dues, el dia de la festa, portaven al cap les cistelles sagrades destinades a la deessa a l'Acròpoli, i ni elles mateixes en sabien el contingut, segons diu Valeri Harpocratió. El seu nom derivava de la paraula grega ἂρρητος ('árrētos') 'aquelles coses de les que no es pot parlar'.
Durant la festivitat de les Arrefòria, consagrada a la deessa Atena Polias, portaven sobre els seus caps, en unes cistelles, el que els havia donat la sacerdotessa d'aquesta deessa. Segons Pausànies ningú no sabia quin era el contingut, ni tan sols elles mateixes. Al jardí d'Afrodita, les noies baixaven fins a una gruta natural, on deixaven les ofrenes i agafaven unes altres cistelles, també tapades i de les que tampoc en sabien el contingut, que portaven a l'Acròpoli. Allà eren substituïdes per unes altres.
Les noies portaven túniques de color blanc adornades amb or, que les oferien a a la deessa. Menjaven una classe especial de pastissos cuinats especialment.

## Referències

* ↑ RODRÍGUEZ ADRADOS, Francisco; RODRÍGUEZ SOMOLINOS, Juan: Diccionario Griego - Español en línea Arxivat 2021-05-15 a Wayback Machine. (DGE).
* ↑ Pausanies. Descripció de Grècia, I, 27, 3.
* ↑ Smith, William (ed.). «arrephoria». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 12 març 2023].
# Cisteller austral

El cisteller austral (Asthenes anthoides) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la puna, praderies humides i vessants oberts des del centre de Xile i oest de l'Argentina cap al sud fins Terra del Foc i Staten Island.

## Referències

* ↑ «Cisteller austral». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Snow Cake

Snow Cake és una pel·lícula britànica i canadenca de 2006, dirigida per Marc Evans i protagonitzada per Alan Rickman, Sigourney Weaver, Carrie-Anne Moss, Emily Hampshire i Callum Keith Rennie. Es va estrenar el 8 de setembre de 2006 al Regne Unit.
Gravada a Wawa (Ontario), Snow Cake és una pel·lícula dramàtica sobre la relació entre Linda (Weaver), que pateix autisme, i un turista britànic neuròtic, Alex (Rickman), que canvia de vida després d'un accident d'automòbil quan viatjava amb la filla de Linda, Vivienne (Hampshire).
La pel·lícula es va projectar i va ser discutida a la conferència internacional sobre autisme celebrada a Gal·les el maig de 2006, així com al Festival Internacional de Cinema d'Edinburgh, al Festival de Cinema de Tribeca, al Festival Internacional de Cinema de Toronta, i al Festival de Cinema Internacional de Seattle, entre d'altres. També va ser la primera pel·lícula projectada al Festival Internacional de Cinema de Berlín d'aquella edició.

## Repartiment

El repartiment va estar format pels següents intèrprets:
* Alan Rickman com Alex Hughes
* Sigourney Weaver com Linda Freeman
* Carrie-Anne Moss com Maggie
* David Fox com Dirk Freeman
* Jayne Eastwood com Ellen Freeman
* Emily Hampshire com Vivienne Freeman
* James Allodi com Clyde
* Callum Keith Rennie com John Neil

## Referències

* ↑ Smith, Neil. «Weaver, still standing tall at 56». BBC, = 2006-08-16. [Consulta: 24 agost 2011].
* ↑ (francès) "Fiche du doublage québécois du film" sur Doublage Québec, consulté le 15 janvier 2015
# Castell d'Ulldemolins

Castell d'Ulldemolins és un castell desaparegut, però encara catalogat com a monument i declarat bé cultural d'interès nacional, al municipi d'Ulldemolins (Priorat). Al seu solar es construí, al segle xvi, l'església renaixentista de Sant Jaume.

## Història

Sembla que Ulldemolins, en els primers moments de la seva colonització, fou una dependència del castell de Siurana, del qual era castlà Albert de Castellvell cap a mitjans del segle xii. El 31 de gener de 1166, el rei Alfons I, juntament amb Albert de Castellvell, atorgà una carta de poblament als habitants d'Occulo de Molinis, que garantia la lliure possessió del seu terme i de les seves pertinences. La colonització del lloc no arrelà amb prou força, per això, Alfons I atorgà una altra carta de poblament a favor d'Arnau Domènec, cavaller de Siurana. Aquest últim rebé l'any 1187, de la reina Sança, la dominicatura d'Ulldemolins amb el dret de bastir una capella en el seu castell; aquesta darrera notícia deixa entreveure clarament que ja hi havia una fortalesa o castell abans d'aquesta data, tot i que no es pot determinar en quin moment concret fou bastida.
La vila d'Ulldemolins fou incorporada al comtat de Prades quan el rei Jaume II el creà l'any 1324, i la donà en esponsalici a la seva esposa Blanca d'Anjou. Probablement és aquesta època es feren reformes i modificacions en el castell i al segle xv el poble disposava d'un recinte murat que es degué bastir o reforçar amb motiu de la guerra civil catalana (1462-72).
El castell ja devia estar pràcticament derruït al segle xvi, ja que en el solar que ocupava fou construïda entre el 1584 i el 1590 la nova església parroquial, dedicada a Sant Jaume. Avui dia, d'aquest castell tan sols resta el record en el nom d'un carrer de la vila, dit "carrer del Castell".

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell d'Ulldemolins». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Castell d'Ulldemolins». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cespedosa de Tormes

Cespedosa de Tormes és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 749 | 718 | 617 | 589 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-03 a Wayback Machine.
# Cesoní

Cesoní és el nom dels següents personatges:
* Marc Cesoní, jutge i magistrat romà
* Suili Cesoní, còmplice de Valèria Messal·lina
# Mayer (Arizona)

Mayer és una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 1.408 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mayer tenia 1.408 habitants, 585 habitatges, i 379 famílies La densitat de població era de 27,1 habitants/km².
Dels 585 habitatges en un 25,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,6% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.412 $ i la renda mediana per família de 33.988 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.304 $ mentre que les dones 21.417 $. La renda per capita de la població era de 14.297 $. Aproximadament el 14,1% de les famílies i el 19,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mayer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mayer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Achema

Achema és el més gran productor de fertilitzants als estats bàltics. Està ubicat a la ciutat de Jonava en el centre de Lituània. El 2011 Achema emprava a 1.700 treballadors i va arribar a 2,2 mil milions de litas d'ingressos (uns 640 milions d'euros), el benefici net va ser de 96,3 milions de litas (27,9 milions d'euros). L'actual director general és Arūnas Laurinaitis.

## Història

La construcció de la fàbrica es va iniciar el 1962 com una de les empreses de propietat estatal de l'RSS de Lituània.
Una explosió es va produir a la fàbrica de fertilitzants químics, el 20 de març de 1989, provocant una fuita de prop de 7.500 tones d'amoníac líquid. La catàstrofe va ser major en convertir-se en un foc de nitrogen i fertilitzants emmagatzemats, que van contaminar l'ambient amb productes en descomposició: l'òxid nitrós, gas de clor, etc. El núvol tòxic es va dirigir cap a Ukmergė, Širvintos, Kėdainiai. La concentració d'amoníac va superar el nivell permès de 150 vegades a Upninkai, a 10 km de l'empresa. Un dia després de l'accident, un núvol tòxic de 7 quilòmetres d'amplada i 50 km de llarg es va registrar entre Jonava i Kėdainiai. Set persones van morir a l'incendi i fuita d'amoníac, 29 es van convertir en discapacitats i més persones van patir d'altres malalties.

## Referències

* ↑ «The Shareholders agreed on the succeeding Achema Group CEO» (en anglès). Delfi.lt. [Consulta: 21 setembre 2013].

## Bibliografia

* Žalioji Achemos šviesa (sud. Antanas Stanevičius). - Klaipėda: Eglės leidykla, 2005. - 312 p. ISBN 9955-542-19-5
# Achern

Achern és una ciutat alemanya situada en l'oest de l'estat federat de Baden-Wurtemberg. Es troba a 18 km al sud-oest de Baden-Baden. És la quarta localitat més poblada en el districte d'Ortenau, després d'Offenburg, Lahr i Kehl.
Aquesta ciutat està composta per diversos districtes: Fautenbach, Gamshurst, Großweier, Mösbach, Oberachern, Önsbach, Sasbachried i Wagshurst.

## Geografia

Aquesta població se situa al nord de la Selva Negra, prop de l'elevació del Hornisgrinde (1164 m).
Aquesta ciutat és travessada en sentit nord-oest pel riu Acher —del que la localitat pren el seu nom—, entrant pel sud-est, passant per Oberachern i el nucli històric, Altstadt, que queda a la riba dreta. Aquest riu és afluent del Rin.

## Història

Achern va ser esmentada per primera vegada el 1050 com 'Acchara'. Al segle xiv era anomenada Niederachern. Aquesta ciutat va ser destruïda en dues ocasions, el 1495 i el 1637, durant la Guerra dels Trenta Anys.
A partir de 1805, Achern va estar sota la jurisdicció del gran ducat de Baden fins al 1952, que aquesta divisió administrativa es va unir amb Wurtemberg per a formar l'estat actual de Baden-Wurtemberg. El 1808 va obtinir l'estatus de ciutat independent fins al 1924, formant part del districte de Bühl; que va ser dissolt l'1 de gener de 1973 i substituït pel d'Ortenau.

## Referències

* 1 2 «Stadt Achern» (en alemany). [Consulta: 9 juliol 2009].
# Acheilognathus tonkinensis

Acheilognathus tonkinensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord del Vietnam, Laos i sud de la Xina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cementiri de Vinyols i els Arcs

El Cementiri de Vinyols i els Arcs és una obra de Vinyols i els Arcs (Baix Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Cementiri de planta rectangular. A l'interior hi ha el jardí format per dos quadrats i els nínxols, a les parets perimetrals. La porta d'accés és un arc de mig punt amb una reixa on hi ha la data "1903"; el coronament es una petita teulada en forma triangular i en el vèrtex un creu de pedra.

## Referències

* ↑ «Cementiri de Vinyols i els Arcs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «Cementiri de Vinyols i els Arcs». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Adnan Menderes

Adnan Menderes (Koçarlı, 1899-1961) fou Primer Ministre de Turquia de 1950 a 1960.
Criat a Aydın i Esmirna. Va lluitar a la I Guerra Mundial, a la guerra contra Grècia i contra Armènia, i a la revolució nacionalista en general. El 1928 es va casar a Esmirna amb Fatma Berin, d'una família local influent.
El 1930 es va unir al partit Liberal (Serbest Fıkra) d'Ali Fethi Okyar i poc després, al desaparèixer, es va unir al Partit del Poble (després Partit Republicà del Poble, Cumhuriyet Halk Partisi) i des de 1931 fou elegit diverses vegades diputat. Va estudiar dret a Ankara i es va diplomar el 1935.
Fou exclòs del CHP el 1945 i el 7 de juny de 1946, amb altres dissidents, va fundar el Partit Demòcrata (Demokrat Parti-DP) amb Celal Bayar. El 1946 fou elegit diputat per Kütahya i el partit va aconseguir 62 escons; el 14 de maig de 1950 el DP va guanyar les eleccions legislatives i fou nomenat primer ministre.
Va repetir victòria el 1954 i 1957. Des de 1955 va unir al càrrec de Primer Ministre el de Ministre d'Afers Exteriors. Entre 1950 i 1960 va dirigir cinc gabinets. Per al seu programa de modernització va recórrer a la iniciativa privada que no va respondre i llavors es va haver d'endeutar a l'estranger, cosa que va augmentar el deute extern i la inflació.
Va seguir una política favorable als Estats Units (va enviar contingents a Corea el 1952) i a l'OTAN (a la que es va unir el 1952). Va signar acords amb Grècia i Iugoslàvia (1953) i es va unir al Pacte de Bagdad (1954). Va elaborar els acords de Zúric i de Londres sobre Xipre (1959-1960). El 17 de febrer de 1959 va patir un accident d'aviació quan tornava de Londres, però va sobreviure.
Davant la crisi econòmica i política, va haver d'imposar la llei marcial diverses vegades i alguns partits polítics rivals foren prohibits i la premsa emmordassada. El 27 de maig de 1960 l'exèrcit va donar un cop d'estat i va arrestar a Menderes i tots els dirigents del PD. El poder va passar al general Cemal Gürsel. El 17 de setembre de 1961, en una paròdia de judici militar, fou condemnat a mort "per violar la constitució". Fou penjat a l'illa d'İmralı, junt amb dos ministres, Fatin Rüştü Zorlu (Afers Exteriors) i Hasan Polatkan (Finances). El partit Adelet (Partit de la Justícia) va venir a cobrir el buit del PD i es va aliar a Ismet Inönü que dirigia el govern tutelat pels militars, i va acabar al govern amb Süleyman Demirel. Fou "perdonat" el 17 de setembre de 1990.

## Enllaços externs

* (anglès) The Impatient Builder (1958) Time Magazine Arxivat 2011-01-31 a Wayback Machine.
* (anglès) Message to a Son (Sept. 1961) Time Magazine Arxivat 2011-02-05 a Wayback Machine.
* (turc) Biografia
* (turc) Biografia