OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copa del Món de Futbol de 1954 - Segona fase

La segona fase de la Copa del Món de Futbol de 1954 és la fase final de la competició, disputada a Suïssa, després de la fase de grups. Dos equips de cada grup (8 en total) es classifiquen per la segona fase, disputada a eliminació directa.

## Equips classificats

Els vuit equips classificats per les semifinals van ser:
| Grup 1 | Grup 2 | Grup 3 | Grup 4 |
| Brasil | Hongria | Uruguai | Anglaterra |
| Iugoslàvia | Alemanya Occidental | Àustria | Suïssa |

## Quadre

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | | Final | Final |
| 27 de juny - Berna | 27 de juny - Berna | | | |
| Brasil | 2 | | | |
| Brasil | 2 | 30 de juny - Lausana | 30 de juny - Lausana | | |
| Hongria | 4 | 30 de juny - Lausana | 30 de juny - Lausana | |
| Hongria | 4 | Hongria | 4 | |
| 26 de juny - Basilea | 26 de juny - Basilea | | Hongria | 4 | |
| 26 de juny - Basilea | 26 de juny - Basilea | Uruguai | 2 | |
| Uruguai | 4 | Uruguai | 2 | |
| Uruguai | 4 | | | | 4 de juliol - Berna | 4 de juliol - Berna |
| Anglaterra | 2 | | | | 4 de juliol - Berna | 4 de juliol - Berna |
| Anglaterra | 2 | | | | Hongria | 2 |
| 27 de juny - Ginebra | 27 de juny - Ginebra | | | | | Hongria | 2 |
| 27 de juny - Ginebra | 27 de juny - Ginebra | | | | Alemanya Occidental | 3 |
| Iugoslàvia | 0 | | | | Alemanya Occidental | 3 |
| Iugoslàvia | 0 | 30 de juny - Basilea | 30 de juny - Basilea | | | |
| Alemanya Occidental | 2 | 30 de juny - Basilea | 30 de juny - Basilea | | | |
| Alemanya Occidental | 2 | Alemanya Occidental | 6 | | | |
| 26 de juny - Lausana | 26 de juny - Lausana | | Alemanya Occidental | 6 | | | |
| 26 de juny - Lausana | 26 de juny - Lausana | Àustria | 1 | | Tercer lloc | Tercer lloc |
| Àustria | 7 | Àustria | 1 | | Tercer lloc | Tercer lloc |
| Àustria | 7 | | | | 3 de juliol - Zuric | 3 de juliol - Zuric |
| Suïssa | 5 | | | | 3 de juliol - Zuric | 3 de juliol - Zuric |
| Suïssa | 5 | | | | Uruguai | 1 |
| | | | | | Àustria | 3 |

## Quarts de final

| Àustria | 7–5 | Suïssa |
| Wagner 25', 27', 53' A. Körner 26', 34' Ocwirk 32' Probst 76' | Informe | Ballaman 16', 39' Hügi 17', 19', 60' |
| Uruguai | 4–2 | Anglaterra |
| Borges 5' Varela 39' Schiaffino 46' Ambrois 78' | Informe | Lofthouse 16' Finney 67' |
| Alemanya Occidental | 2–0 | Iugoslàvia |
| Horvat 9' (p.p.) Rahn 85' | Informe | |
| Hongria | 4–2 | Brasil |
| Hidegkuti 4' Kocsis 7', 88' Lantos 60' (p.) | Informe | Djalma Santos 18' (p.) Julinho 65' |

## Semifinals

| Alemanya Occidental | 6–1 | Àustria |
| Schäfer 31' Morlock 47' F. Walter 54' (p.), 64' (p.) O. Walter 61', 89' | Informe | Probst 51' |
| Hongria | 4–2 (pr.) | Uruguai |
| Czibor 13' Hidegkuti 46' Kocsis 111', 116' | Informe | Hohberg 75', 86' |

## Tercer lloc

| Àustria | 3–1 | Uruguai |
| Stojaspal 16' (p.) Cruz 59' (p.p.) Ocwirk 89' | Informe | Hohberg 22' |

## Final

| Alemanya Occidental | 3–2 | Hongria |
| Morlock 10' Rahn 18', 84' | Informe | Puskás 6' Czibor 8' |
# Eugeni Badia i Lloret

Eugeni Badia Lloret (Balaguer, 19 d'abril de 1904 – Barcelona, 14 de març de 1967) fou pianista i compositor.

## Biografia

Es formà com a pianista i organista amb Robert Goberna i estudià composició amb Amadeu Cuscó, Enric Morera i Antoni Massana i Bertràn. En els seus inicis com a pianista actuà fora de Catalunya i treballà com a organista en diverses esglésies de Barcelona, entre elles La Concepció. Com a director artístic va treballar a Ràdio Associació de Catalunya, Ràdio Catalana i Ràdio Espanya de Barcelona.

## Obra

Fou un compositor prolífic de música religiosa. Una de les seves obres més destacades fou la Sonata a l’antiga, escrita l’any 1943, i caracteritzada per un estil neoclàssic. També compongué obra per a cobla, piano, cançons i algunes sarsueles.
* Música de cambra: Sonata a l’antiga.
* Música escènica: El guerrillero, La virgen de Guadalupe.
* Música per a cobla: No em deixis sol (ca. 1960), La Vall de Núria (1954).

## Referències

* ↑ Casares Rodicio, Emilio. «Badía Lloret, Eugenio», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 2, p. 36.
* ↑ «Eugeni Badia i Lloret». Gran enciclopèdia catalana. [Consulta: 19 gener 2023].
# Cantó de Schaffhausen

El cantó de Schaffhausen (Schaffhuse o Schaffhuus en alemany suís) és el cantó més septentrional de Suïssa. La seva capital és la ciutat de Schaffhausen.

## Personatges il·lustres

* Alfred Baeschlin, arquitecte.

## Vegeu també

* Municipis del Cantó de Schaffhausen

## Referències

* ↑ «Cantó de Schaffhausen». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Tractat Anglopersa (1919)

El tractat Anglopersa de 1919 fou un acord entre Gran Bretanya i Pèrsia (després Iran) que deixava als britànics el control sobre els afers militars i financers de Pèrsia.
Pèrsia estava de fet dividida entre Rússia i Gran Bretanya per la convenció de 1907, i els tractats secrets de Constantinoble (18 de març de 1915) entre Rússia i Gran Bretanya, que preveien que Constantinoble seria per Rússia i Gran Bretanya podria incorporar la zona neutral de Pèrsia (entre les dues zones d'influència). La revolució russa va frustrar aquests plans i el juliol de 1919 el govern Kerensky va ordenar al governador rus del nord de Pèrsia general Baratoff d'evacuar el país.
Però els britànics no van seguir el mateix camí. Al final de la guerra Gran Bretanya es va trobar amb el domini de tota Pèrsia que era considerada una zona vital per impedir l'expansió dels bolxevics. El 1918 va obligar al shah a cessar al primer ministre Nadjaf Kuli Khan Shamshan al-saltana que fou substituït pel pro britànic Mirza Hasan Khan Wuthuk al-Dawla. Els britànics van enviar llavors a Sir Percy Cox, antic resident polític al Golf, com a ministre plenipotenciari a Teheran.
L'acord fou anunciat el 9 d'agost de 1919. L'acord mai no fou ratificat pel parlament (Majlis) i segons la constitució iraniana no podia ser vàlid sense aquesta ratificació. Els britànics però el van considerar vigent i van enviar forces al país per organitzar un nou exèrcit, i també una missió financera dirigida per Armitage Smith que va passar a controlar el ministeri de Finances.
La revelació (1920) de què el primer ministre, el de finances, i el d'afers exteriors havien rebut una important quantitat per a aconseguir la ratificació, va provocar de fet el final de l'acord. El primer ministre va dimitir i el nou primer ministre Hasan Khan Musir al-Dawla el va deixar en suspens al·legant que no havia estat ratificat; el següent gabinet de Sayyid Zia al- Din Tabatabai el va anul·lar amb el vot unànime del Majlis.

## Bibliografia

* J. M. Balfour, Recent Happenings in Pèrsia, 6, Edinburgh, 1922.
# Surakàievo

Surakàievo (en rus: Суракаево) és un poble (un khútor) de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 5 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Hong Myung-bo

Hong Myung-Bo (Seül, Corea del Sud, 12 de febrer de 1969) és un exfutbolista sud-coreà. Va disputar 136 partits amb la selecció sud-coreana.

## Referències

* ↑ rsssf
Hong Myung-Bo amb Corea del Sud - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Corea del Sud – Copa del Món de Futbol de 1990
1 Kim Poong-joo •
2 Park Kyung-hoon •
3 Choi Kang-hee •
4 Yoon Deok-yeo •
5 Chung Yong-hwan •
6 Lee Tae-ho •
7 Noh Soo-jin •
8 Chung Hae-won •
9 Hwangbo Kwan •
10 Lee Sang-yoon •
11 Byun Byung-joo •
12 Lee Heung-sil •
13 Chung Jong-soo •
14 Choi Soon-ho •
15 Cho Min-kook •
16 Kim Joo-sung •
17 Gu Sang-bum •
18 Hwang Sun-hong •
19 Jeong Gi-dong •
20 Hong Myung-bo •
21 Choi In-young •
22 Lee Young-jin •
Seleccionador: Lee Hoe-taik
Selecció de futbol de Corea del Sud – Copa del Món de Futbol de 1994
1 Choi In-young •
2 Chung Jong-son •
3 Lee Jong-hwa •
4 Kim Pan-keun •
5 Park Jung-bae •
6 Lee Young-jin •
7 Shin Hong-gi •
8 Noh Jung-yoon •
9 Kim Joo-sung •
10 Ko Jeong-woon •
11 Seo Jung-won •
12 Choi Young-il •
13 An Ik-soo •
14 Choi Dae-shik •
15 Cho Jin-ho •
16 Ha Seok-ju •
17 Gu Sang-bum •
18 Hwang Sun-hong •
19 Choi Moon-sik •
20 Hong Myung-bo •
21 Park Chul-woo •
22 Lee Woon-jae •
Seleccionador: Kim Ho
Selecció de futbol de Corea del Sud – Copa del Món de Futbol de 1998
1 Kim Byung-ji •
2 Choi Sung-yong •
3 Lee Lim-saeng •
4 Choi Young-il •
5 Lee Min-sung •
6 Yoo Sang-chul •
7 Kim Do-keun •
8 Noh Jung-yoon •
9 Kim Do-hoon •
10 Choi Yong-soo •
11 Seo Jung-won •
12 Lee Sang-hun •
13 Kim Tae-young •
14 Ko Jong-soo •
15 Lee Sang-yoon •
16 Jang Hyung-seok •
17 Ha Seok-ju •
18 Hwang Sun-hong •
19 Jang Dae-il •
20 Hong Myung-bo •
21 Lee Dong-gook •
22 Seo Dong-myung •
Seleccionador: Cha Bum-kun (Kim Pyung-seok
Selecció de futbol de Corea del Sud – Copa del Món de Futbol de 2002
1 Lee Woon-jae •
2 Hyun Young-min •
3 Choi Sung-yong •
4 Choi Jin-cheul •
5 Kim Nam-il •
6 Yoo Sang-chul •
7 Kim Tae-young •
8 Choi Tae-uk •
9 Seol Ki-hyeon •
10 Lee Young-pyo •
11 Choi Yong-soo •
12 Kim Byung-ji •
13 Lee Eul-yong •
14 Lee Chun-soo •
15 Lee Min-sung •
16 Cha Du-ri •
17 Yoon Jong-hwan •
18 Hwang Sun-hong •
19 Ahn Jung-hwan •
20 Hong Myung-bo •
21 Park Ji-sung •
22 Song Chong-gug •
23 Choi Eun-sung •
Seleccionador: Hiddink
Selecció de futbol de Corea del Sud – Copa del Món de Futbol de 2014
1 Jung Sung-ryong •
2 Kim Chang-soo •
3 Yun Suk-young •
4 Kwak Tae-hwi •
5 Kim Young-gwon •
6 Hwang Seok-ho •
7 Kim Bo-kyung •
8 Ha Dae-sung •
9 Son Heung-min •
10 Park Chu-young •
11 Lee Keun-ho •
12 Lee Yong •
13 Koo Ja-cheol •
14 Han Kook-young •
15 Park Jong-woo •
16 Ki Sung-yueng •
17 Lee Chung-yong •
18 Kim Shin-wook •
19 Ji Dong-won •
20 Hong Jeong-ho •
21 Kim Seung-gyu •
22 Park Joo-ho •
23 Lee Bum-young •
Seleccionador: Hong Myung-bo :
# Ibrahim ibn Jahan Xah

Ibrahim ibn Jahan Xah fou un amir al servei de Xah Rukh, fill de l'amir Jahan Xah, executat per venjança de sang el 1405 per la família dels Iraki establerta després a la zona d'Hamadan.
El principal amir de la família fou Midrab ibn Jaku Barles, germà de Jahan Xah ibn Jaku Barles. A la mort de Midrab quan era governador de Fars (1414) la seva posició a l'exèrcit i al diwan va passar al seu nebot Ibrahim ibn Jahanshah ibn Jaku, que va servir en diverses tasques, la darrera de les quals el govern d'Isfahan, que ostentava vers 1428-1429 quan en fou destituit per una falta no especificada.
Va morir al tomb d'un any després, vers 1430 i la família de descendents de Jaku Barles desapareix de les notícies tot i ue consta que el seu tumen a Bakelan i Kunduz va romandre i aportava un important nombre de soldats.

## Bibliografia

* Power, Politics and Religion in Timurid Iran, per Beatrice Forbes Manz, Cambridge University Press, 2007
# Idauze-Mendi

Idauze-Mendi (en francès i oficialment Idaux-Mendy) és un municipi del territori de Zuberoa, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània). Limita amb les comunes de Gotaine-Irabarne al nord-est, Urdiñarbe al nord-oest, Mendikota a l'est, Altzürükü al sud-oest i amb Ozaze-Zühara al sud.
Al municipi se celebra cada any des del 1996 cada cap de setmana de juliol el festival musical i cultural organitzat per l'associació Euskal Herria Zuzenean.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 195 | 191 | 198 | 216 | 215 | 186 | 474 | 473 | 449 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 425 | 414 | 357 | 361 | 339 | 340 | 344 | 324 | 322 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 316 | 316 | 315 | 294 | 277 | 261 | 254 | 292 | 315 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 266 | 229 | 237 | 227 | 242 | 262 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Hreiðars þáttr

Hreiðars þáttr heimska o la Història de Hreiðarr l'Estúpid és una de les millors històries curtes (táttr) islandeses. Hreiðarr, aparentment un discapacitat mental islandés que viatja a Noruega en els temps del regnat de dos reis Magne Olavsson i Haraldr III buscant fama i fortuna. Hreiðarr es fa amic de Magne amb el seu comportament excèntric, però provoca la ira de Haraldr quan mata un dels seus cortesans. Hreiðarr, que és molt menys estúpid del que sembla, és capaç de comportar-se heroicament sovint i madura a mesura que avança el relat. Al seu retorn a Islàndia, esdevé una figura important de Svafadardalur, on viurà fins a una edat avançada.
La història es conserva com a part de Morkinskinna i el seu derivat, Hulda-Hrokkinskinna, però degué existir com un escrit independent. Se suposa que és un dels treballs més antics en el seu gènere, originàriament compost cap a 1200 i amb certesa abans de mitjan s. XIII. Tot i que la història és realista i plausible, es creu que és fictícia.

## Bibliografia i referències

* Faulkes, Anthony (editor) (2011²). Two Icelandic Stories : Hreiðars þáttr : Orms þáttr. New edition with corrections and further additions. London: Viking Society for Northern Research & University College London. ISBN 978-0-903521-73-4. Versió en línia lliure.
* Hreidar's Tali. Translated by Robert Kellogg. En: Vidar Hreinsson (General Editor): The Complete Sagues of Icelanders including 49 Tales. Reykjavík: Leifur Eiríksson Publishing, 1997. Volum I, pàg. 375-384. ISBN 9979-9293-1-6.
* Ljósvetninga saga, Íslenzk fornrit X, ISBN 9979-893-10-9 (sec. Hreiðars þáttr).
* Bachman, W. Bryant, Jr. (tr): Forty Old Icelandic Tales, 1992, ISBN 0819184993 (sec. Hreiðars þáttr heimska).
* Hrafnkel's Saga and Other Historiïs, Penguin Classics, ISBN 978-0-14-044238-0.
* Tirosh, Yoav. "Icelanders Abroad." In Jürg Glauser, Pernille Hermann, and Stephen A. Mitchell (Eds.), Handbook of Pre-Modern Nordic Memory Studies: Interdisciplinary Approaches, pp. 502–507. Berlin, Boston: De Gruyter, 2018.

## Enllaços externs

* Hreiðars þáttur, edició de la història en islandés modern.
# Ilmajokita-(Ce)

La ilmajokita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom del riu Il'majok, de la península de Kola, a prop d'on va ser descoberta. L'any 2019 la seva fórmula va ser redefinida a l'actual, afegint el sufix -(Ce) al nom del mineral.

## Característiques

La ilmajokita-(Ce) és un silicat de fórmula química Na$_{11}$KBaCe₂Ti₁₂Si$_{37,5}$O$_{94}$(OH)$_{31}$·29H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1, sent un mineral molt tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ilmajokita pertany a «09.HB - Silicats sense classificar, amb Ti, V, Cr» juntament amb la rilandita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1972 a la pegmatita Yubileinaya, al mont Karnasurt, el qual pertany al massís de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). És l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral. Sol trobar-se associada a altres minerals com: esfalerita, halita, mountainita, nahcolita i aegirina.

## Referències

* ↑ «Ilmajokite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ Ritsuro MIYAWAKI, Frédéric HATERT, Marco PASERO, Stuart J. MILLS «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) NEWSLETTER 53». Mineralogical Magazine, 84, 2020, pàg. 159–163 [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ «Ilmajokite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 12 octubre 2016].
# Ilmari Haapalainen

Ilmari Haapalainen (Lappeenranta, 1 de març de 1897 - Hèlsinki, 30 de juliol de 1973) va ser un artista de violoncel finlandès.
Va ser un violoncel·lista solista de la "Turku City Orchestra" entre 1919 i 1929 i després es va traslladar a la Radio Symphony Orchestra, on va actuar fins que es va retirar.
A més de violoncel·lista, Ilmari Haapalainen també va ser conegut com a intepret de viola de gamba fora de Finlàndia, i professor de música, tenint entre d'altres alumnes a Tapani Valsta.
Haapalainen va rebre la medalla Pro Finlandia el 1960.

## Referències

* 1 2 Kuolleita. Helsingin Sanomat, 11.8.1973, s. 24. Näköislehden aukeama (tilaajille).
* ↑ Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajat 1945-2017 Ritarikunnat. Viitattu 23.7.2018.
# Societat Coral Erato

La Societat Coral Erato és una coral fundada el 1862 a Figueres (Alt Empordà). Dedicada inicialment a la pràctica del cant coral i vinculada a la Federació de Cors de Clavé, l'entitat passà a organitzar altres activitats que a principis del segle XXI conformen disset seccions de caràcter cultural, social i esportiu. Aquesta entitat el 2012 va rebre la Creu de Sant Jordi. Joan Matas Hortal fou un dels seus membres més destacats i un dels seus fundadors, el 1862, a més del seu soci número 1 i soci d'honor.
L'any 1863 el cor d'homes de la Societat Coral Erato guanya en primer premi del Certamen a Barcelona, ho fa amb la sardana Arri Moreu de Pep Ventura, amb direcció coral de Gabriel Cotó. També va ser durant aquest període que l'Erato va publicar la seva pròpia publicació titulada El Pensament.
L'any 2011 l'Erato engega el projecte Erato Partitura Digital amb el qual digitalitza la seva col·lecció de partitures i particel·les. La col·lecció està formada per partitures manuscrites dels segles XIX i XX, amb composicions d'autors catalans i arranjaments d'obres universals i es pot consultar des de la web del projecte Memòria Digital de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «El Govern distingeix 25 personalitats i 15 entitats amb la Creu de Sant Jordi». Gencat, 10-04-2012 [Consulta: 25 març 2015].
* ↑ Bernils, Josep M. «Joan Matas Hortau, polític republicà fíguerenc». Revista de Girona, Núm. 165, 1994, pàg. 60-63 [Consulta: 24 desembre 2016].
* ↑ «DE LA HISTORIA DE LA VETERANA SOCIEDAD LA «ERATO»» (en castellà). Institu d'Estudis Empordanesos. [Consulta: 17 març 2016].
* ↑ «L'Erato Partitura Digital formarà part del Memòria Digital de Catalunya», 2011. [Consulta: 17 març 2016].
* ↑ «Erato Partitura Digital». Memòria Digital de Catalunya. [Consulta: 17 març 2016].
# Comissió Islàmica d'Espanya

Comissió Islàmica d'Espanya' (CIE) és l'òrgan que representa la religió musulmana davant l'Estat espanyol en relació als acords fets entre aquests. Està formada per la Federació Espanyola d'Entitats Religioses Islàmiques i la Unió de Comunitats Islàmiques d'Espanya.

## Història

La Comissió Assessora de Llibertat Religiosa del Ministeri de Justícia espanyol va declara el 14 de juliol de 1989 la religió islàmica una religió d'arraigmanet notori a l'estat. A partir d'açò, es creà la Comissió Islàmica d'Espanya i signà l'Acord de Cooperació a Madrid el 28 d'abril de 1992, promulgat com a llei el 10 de novembre de 1992 (Lleu 26/1992 de les Corts Generals).
Més avant, el 7 de gener de 1997 els estatuts de la CIE foren modificats perquè tinguera l'operativitat suficient perquè desenvolupara els continguts acordats el 1992.
El 1998 hi havia 250 mesquites i oratoris integrats en la CIE.

## Estructura

Hi ha un Consell de Govern format per un president, un vicepresident, un secretari general, un delegat a Melilla, un a Ceuta i un a Catalunya. El consell està assistit per un Consell d'Assassorament Islàmic.
També hi ha una comissió permanent formada per un representat per cada cinc comunitats inscrites de cada federació de la CIE.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pérez de Lama, 1998, p. 677.
* ↑ Pérez de Lama, 1998, p. 676.
* ↑ Pérez de Lama, 1998, p. 676-677.

## Bibliografia

Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998. ISBN 84-930048-0-4.
# Cantó de Schœlcher-1

El cantó de Schœlcher-1 és una divisió administrativa francesa situat al departament de Martinica a la regió de Martinica.

## Composició

El cantó comprèn una fracció de la comuna de Schœlcher.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008-2014 | Lucien Nolbas | UMP | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Comunitat de comunes del País d'Aubigné

La Comunitat de comunes del País d'Aubigné (en bretó Kumuniezh kumunioù Bro Elvinieg) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament de l'Ille i Vilaine a la regió Bretanya, al País de Rennes. Té una extensió de 166,74 kilòmetres quadrats i una població de 12.022 habitants (2009).

## Composició

Agrupa 10 comunes :
* Andouillé-Neuville
* Aubigné
* Feins
* Gahard
* Montreuil-sur-Ille
* Mouazé
* Romazy
* Saint-Aubin-d'Aubigné
* Sens-de-Bretagne
* Vieux-Vy-sur-Couesnon

## Vegeu també

* Intercomunalitats d'Ille i Vilaine

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes del País d'Aubigné
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Comunitat de comunes del País de Bécherel

La Comunitat de comunes del País de Bécherel (en bretó Kumuniezh kumunioù Bro Vegerel) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament de l'Ille i Vilaine a la regió Bretanya, al País de Brocéliande. Té una extensió de 121,15 kilòmetres quadrats i una població de 10.277 habitants (2006).

## Composició

Agrupa 10 comunes :
* Bécherel
* Cardroc
* Irodouër
* La Chapelle-Chaussée
* Langan
* Les Iffs
* Miniac-sous-Bécherel
* Romillé
* Saint-Brieuc-des-Iffs
* Saint-Pern

## Vegeu també

* Intercomunalitats d'Ille i Vilaine

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes del País de Bécherel Arxivat 2012-05-13 a Wayback Machine.
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Comunitat de comunes del País Guerchais

La Comunitat de comunes del País Guerchais (en bretó Kumuniezh kumunioù Bro Werc'h) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament de l'Ille i Vilaine a la regió Bretanya, al País de Vitré. Té una extensió de 88,61 kilòmetres quadrats i una població de 7.884 habitants (2006).

## Composició

Agrupa 8 comunes :
* Availles-sur-Seiche
* Drouges
* La Guerche-de-Bretagne
* Moulins
* Moussé
* Moutiers
* La Selle-Guerchaise
* Visseiche

## Vegeu també

* Intercomunalitats d'Ille i Vilaine

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes del País Guerchais Arxivat 2017-05-31 a Wayback Machine.
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Steven Levitt

Steven David Levitt (29 de maig de 1967) és un economista nord-americà. Actualment és professor d'Economia a la Universitat de Chicago i co-editor de la revista Journal of Political Economy.
Va ser premiat el 2003 amb la Medalla John Bats Clark. En 2006, va ser triat per la revista Time com una de les “100 persones més influents del món”.

## Trajectòria

Va estudiar en la St. Paul Academy and Summit School. El 1989, es va graduar per la Universitat Harvard, i el 1996 va rebre el PhD de l'Institut Tecnològic de Massachusetts. En 2003, va ser premiat amb la Medalla John Bats Clark, que atorga cada dos anys la American Economic Association a l'economista nord-americà més prometedor de menys de 40 anys. En 2005, Steven Levitt va publicar, juntament amb Stephen J. Dubner, el seu primer llibre: Freakonomics, publicat en català com a Economia Freaky

## Obra

Steven Levitt ha estudiat diferents aspectes de l'Economia, en moltes ocasions incloent temes que van més enllà del camp tradicional d'aquesta ciència, tals com la delinqüència, la política o els esports, estudis que han donat com a resultat més de 60 publicacions acadèmiques.
Un dels seus treballs més coneguts i polèmics és The Impact of Legalized Abortion on Crime (L'impacte de la legalització de l'avortament en el crim), que va elaborar al costat de John Donohue i en el qual demostra amb dades estadístiques que la legalització de l'avortament als Estats Units ha tingut un fort efecte de reducció de la delinqüència més d'una dècada després.

## Referències

* ↑ «The TIME 100 | The People Who Shape Our World». Arxivat de l'original el 2006-05-02. [Consulta: 16 juny 2016].
* ↑ «Resumen del libro Freakonomics, de Steven D. Levitt y Stephen J. Dubner». Leader Summaries.