OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Janet Margolin

Janet Margolin (Nova York, 25 de juliol de 1943 - Los Angeles, 17 de desembre de 1993) va ser una actriu nord-americana de pare rus. Deu la seva fama fonamentalment a la seva participació en dues importants pel·lícules de l'oscaritzat director de cinema Woody Allen: Take the Money and Run (1969), on fa el paper femení protagonista al costat del propi Allen, actor, director i guionista; i Annie Hall (1977).
Va estar casada amb els actors Jerry Brandt i Ted Wass.

## Carrera cinematogràfica

Els seus començaments al cinema, amb tan sols 20 anys, van ser a la pel·lícula David i Lisa (1962), per la qual va rebre un Globus d'or com a millor actriu debutant. Va treballar profusament en televisió (l'any 1990 va participar en la sèrie Columbo) i teatre. La seva última pel·lícula en la gran pantalla va ser Caçafantasmes 2 (1989), ja que posteriorment va morir de càncer amb tan sols 50 anys.

## Referències

* ↑ «‘Annie Hall', el gran logro de Woody Allen, en ‘Días de cine clásico’». Diez Minutos, 11-06-2019. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «"Quitó mi mano cuando iba por su muslo", la obsesión de Woody Allen por Nati Abascal al descubierto». El Español, 05-01-2018. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Fotos: 12 curiosidades por los 30 años de 'Los Cazafantasmas II'» (en castellà). 20 Minutos, 14-06-2019. [Consulta: 9 maig 2020].

## Enllaços externs

* All Movie Guide: Janet Margolin
* Answers.com: Janet Margolin
* Find a Grave: Janet Margolin Wass
* Yahoo! Movies: Janet Margolin
# Angelo Acciaiuoli

Angelo Acciaiuoli (Florència 15 d'abril de 1349-Pisa 31 de maig de 1408) fou un religiós florentí.
fill de Jacopo Acciaiuoli i germà de Neri I Acciaiuoli.
Fou cardenal prelat el 17 de desembre de 1384, cardinal prelat del títol de San Lorenzo in Damaso el 20 de novembre del 1385 i fins al 29 d'agost del 1397, cardenal bisbe de la diòcesi Suburbicària d'Òstia i Velletri el 29 d'agost de 1397, bisbe de Rapolla el 3 de desembre del 1375 i fins al 26 de juny de 1383, bisbe de Florència des aquesta data del 1383 fins al 1387, canònic de la catedral de Patres des del 1362, llegat Pontifici a Nàpols des del 14 de març del 1390 al 6 de febrer de 1395, corregent de Nàpols del 1390 al 1394, llegat Pontifici de la Marca d'Ancona el 1391, llegat Pontifici at latere a Hongria, Bohèmia, Polònia, Valàquia, Bulgària, Dalmàcia, Croàcia, Esclavònia i Bòsnia per butlla pontifícia de l'1-2 de juny del 1403 i vicecanceller de l'Església des el 29 d'agost del 1405.
Va morir a Pisa el 31 de maig del 1408.

## Referències

* ↑ Branca, Vittore. Civiltà Veneziana: Studi (en italià). Olschki, 1973, p. 68.
# La Farinera (Ivorra)

La Farinera és un edifici del municipi d'Ivorra (Segarra) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt d'edificis que es conserven actualment van tenir diferents utilitats al llarg del temps, primer va ser fàbrica de farina, després fàbrica de ciment, guix i calç, i també es va dedicar a l'extracció de carbó.
L'edifici originari de 1882, orientat al sud, és de planta rectangular amb coberta a dues aigües, estructurat amb soterrani, planta baixa, pràcticament invisibles a causa de la vegetació, primer pis i golfes, realitzats amb paredat i arrebossat superior. Les finestres estan realitzades amb maó, així com la xemeneia del forn situada a l'angle nord-oest de la façana. Els soterranis i la planta baixa s'utilitzaven en el procés industrial, mentre que el primer pis era utilitzat com habitatge pels treballadors.
Un segon edifici visible actualment i col·locat perpendicularment a l'originari, a causa de la reconversió cap a altres activitats industrials, presenta el mateix sistema constructiu i fou utilitzat com a magatzem. Cal destacar la façana encarada al sud on encara es conserva pintat el nom de la fàbrica de ciment: "ROCA/CEMENTOS=YESOS=CALES".

## Història

Originàriament es construí amb l'objectiu de substituir els tres molins fariners de la família Nuix, el molí Gros, el de la Farinera i el de Tarruella. A principis del segle XX es reconvertí en cimentera.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Farinera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Província d'Alajuela

La província d'Alajuela és una divisió administrativa de Costa Rica que limita al nord amb Nicaragua, al sud amb la Província de San José, a l'oest amb la Província de Guanacaste, i al sud-oest amb la Província de Puntarenas. Aquesta província és l'indret de naixement dels presidents de Costa Rica José Figueres Ferrer i Julio Acosta García. Es divideix administrativament en 15 cantons (capital):
* Cantó d'Alajuela (Alajuela)
* Cantó d'Alfaro Ruiz (Zarcero)
* Cantó d'Atenas (Atenas)
* Cantó de Grecia (Grecia)
* Cantó de Guatuso (San Rafael)
* Cantó de Los Chiles (Los Chiles)
* Cantó de Naranjo (Naranjo)
* Cantó d'Orotina (Orotina)
* Cantó de Palmares (Palmares)
* Cantó de Poás (San Pedro)
* Cantó de San Carlos (Ciudad Quesada)
* Cantó de San Mateo (San Mateo)
* Cantó de San Ramón (San Ramón)
* Cantó d'Upala (Upala)
* Cantó de Valverde (Sarchí)

## Vegeu també

* Cerros del Aguacate
* Reserva biològica Bosc Nebulós Monteverde

## Enllaços externs

* Pàgina dedicada a la província
* Informació turística d'Alajuela Arxivat 2006-02-21 a Wayback Machine.
# Margarida Fort i Mollar

Margarida Fort i Mollar (Oviedo, 23 de juliol del 1915 – Barcelona, 23 de maig del 2000) va ser una teixidora i política catalana. El 1930 es va fer membre de la Unió Excursionista de Catalunya, de Josep Maria Batista i Roca, i de Palestra. L'any següent va entrar a les JEREC i a Esquerra Republicana de Catalunya, on es va fer càrrec del grup de noies del casal de Gràcia de Barcelona. Després de l'alçament militar del 1936 va entrar a la Unió de Dones de Catalunya. El 1939 la van empresonar per rebel·lió militar. Va quedar en llibertat provisional al cap de dos anys i va ser desterrada a Burgos on va tornar a ser detinguda i destinada a la presó de Madrid, d'on va sortir el 1947. Durant els anys setanta va participar en l'Assemblea de Catalunya i va ser presidenta de la Federació de Barcelona d'Esquerra Republicana.

## Referències

* 1 2 3 «Margarida Fort». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 14 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Margarida Fort Arxivat 2015-02-14 a Wayback Machine. a memòriaesquerra.cat Arxivat 2017-02-05 a Wayback Machine.
# Angelita Rodríguez Preciado

Angelita Rodríguez (Ciudad Real, 1916 - Alacant, 1999) fou una política socialista espanyola.
Nascuda a Almagro, estudià el batxillerat a Ciudad Real, on va començar a militar als setze anys en la Federació Universitària Espanyol (FUE) i, poc després, en les Joventuts Socialistes i en la UGT. La seua primera detenció es va produir el 1934, mentre feia una pintada contra les penes mort dictades per la vaga revolucionària d'octubre d'aquell any. Durant la Guerra Civil, va romandre a Ciudad Real i contribuí a organitzar milícies i a la confecció de roba per als combatents. El 1937 fou elegida secretària femenina de les Joventuts Socialistes i estigué en una escola d'estiu de la Joventut Socialista Unificada a Castelló.
A finals de març de 1939 va arribar al port d'Alacant, hores després de l'eixida del Stanbrook. Hi fou detinguda per les tropes franquistes i va passar al camp dels Almendros i, d'allà, al cinema Ideal i al reformatori d'Alacant. Jutjada en consell de guerra sumaríssim a Ciudad Real, l'agost de 1939, fou condemnada a mort, pena que li fou commutada vuit mesos després per la de trenta anys de presó, dels quals va complir quinze en presons de Tarragona, Barcelona, Madrid (Ventas) i Segòvia. Quan va eixir en juliol de 1953 en llibertat condicional amb bandejament, va treballar com a infermera i va acabar establint-se a Alacant el 1974: fins al maig de 1969 havia hagut de presentar-se periòdicament a la policia.
El 1975 es va reincorporar al PSOE a Alacant. Ja durant els anys de la transició, fou membre del Comitè Federal del PSOE, secretària comarcal del PSPV a l'Alacantí i tot un referent per a la militància socialista alacantina que, poc després de la seua mort, li va retre un homenatge en què intervingueren Alfonso Guerra i Joan Romero.

## Referències

* 1 2 3 4 «Angelita Rodríguez Preciado». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Museu de la Imatge de Braga

El Museu de la Imatge de Braga (en portuguès: Museu da Imagem) és un museu de fotografia fundat el 1999 i situat en el Campo das Hortas al costat de l'Arco da Porta Nova en la ciutat de Braga a Portugal.
És en un edifici del segle xix amb una torre del segle xiv de l'antiga muralla medieval de la ciutat que han estat restaurats. Disposa d'una àmplia col·lecció de càmeres fotogràfiques i un nombre extens de fotografies històriques procedents en la seva major part de l'arxiu de l'antic establiment fotogràfic nomenat A Foto Aliança.
Al museu també es realitzen exposicions temporals de fotògrafs portuguesos i estrangers així com tallers didàctics sobre la imatge. El 2005 va realitzar l'edició del llibre Braga d'outros tempos, que descriu l'evolució de la ciutat en imatges durant primera meitat del segle xx. També col·labora en els Encontros da Imagem de Braga que són considerats com una important activitat fotogràfica a Portugal des que es van iniciar el 1987.

## Referències

* ↑ «Fotografía. Museu da Imagem de Braga inicia progamação com exposição colectiva» (en portuguès). Agência de Notícias de Portugal, S.A., 2008. [Consulta: 17 juliol 2013].
* ↑ «Museu da Imagem. Portugal. Braga» (en inglès). Arxivat de l'original el 2011-02-18. [Consulta: 17 juliol 2013].
* ↑ «Encontros da imagem `09. Fronteiras do genero» (en portuguès), 2009. Arxivat de l'original el 2009-10-11. [Consulta: 17 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Web del museu (portuguès)
# Pedra oscil·lant

Una roca oscil·lant, també anomenada roca equilibrada o roca precària, és una formació geològica natural que presenta una roca gran, de vegades de mida substancial, que descansa sobre altres roques, roca base o sobre lloses glacials. Algunes formacions conegudes amb aquest nom només semblen estar en equilibri, però de fet estan fermament connectades a una roca base per un pedestal o tija.
No existeix una definició científica única del terme, i s'ha aplicat a una varietat de característiques de la roca i d'orígens de la formació rocosa.

## Referències

* ↑ «Resultats per a la cerca "Balancing rock" dins l'àrea temàtica "Ciències de la Terra"». Termcat. [Consulta: 5 juny 2023].
# El señor fotógrafo

El señor fotógrafo és una pel·lícula de comèdia mexicana de 1953 dirigida per Miguel M. Delgado i protagonitzada per Cantinflas, Rosita Arenas, Rebeca Iturbide i Ángel Garasa. Està doblada al català.

## Argument

Cantinflas és l'assistent de l'estudi fotogràfic de Don Ole, de qui se separa per a treballar per compte propi de manera ambulant. Sense voler, es veu involucrat accidentalment en un complot internacional.

## Repartiment

* Cantinflas com Cantinflas
* Rosita Arenas com Consuelo "Chelito"
* Rebeca Iturbide com Diana Alvírez
* Ángel Garasa com Raúl Penagos
* Fernando Wagner com el cap dels bandits
* Julio Villarreal com Roberto Alvírez
* Wolf Ruvinskis com Lepka

## Referències

* ↑ Dennison & Shaw, p. 120.
* ↑ «Cantinflas: El señor fotógrafo». esadir.cat. [Consulta: 25 febrer 2024].

## Bibliografia

* Shaw, Lisa & Dennison, Stephanie. Popular Cinema in Brazil. Manchester University Press, 2004.
# Margarida Castellano Sanz

Margarida Castellano Sanz (Torrent, L'Horta, 1981) és una professora i assagista valenciana. És professora de secundària de valencià i anglés a l'ensenyament públic del País Valencià i, actualment, professora del Departament de Didàctica de la Llengua i la Literatura de la Universitat de València. En 2013 es doctorà en Filologia a la Universitat de València amb una tesi amb menció internacional sobre la literatura postcolonial i les identitats migrants: La construcció del subjecte autobiogràfic femení en la literatura catalana de la immigració, amb què va obtenir un excel·lent cum laude.
El 2017 va guanyar el Premi Joan Fuster d'assaig amb l'assaig Les altres catalanes: Memòria, identitat i jo autobiogràfic en la literatura d'immigració que pren com a referència l'obra d'escriptores catalanes d'origen immigrant (Agnès Agboton, Asha Miró, Laila Karrouch i Najat El Hachmi) que amplien el significat de la identitat catalana en el segle xxi.
Ha sigut directora del CEFIRE específic de Plurilingüisme (2017-2019) i directora General d'Innovació Educativa i Ordenació de la Generalitat Valenciana (2019-2021).

## Referències

* ↑ Membres del Grup d'Investigació "Educació Literària, Cultura i Societat"
* ↑ Qui sóc Arxivat 2018-12-10 a Wayback Machine., elmarcapagines.com
* ↑ Una obrs sobre la dona immigrant guanya el Premi Joan Fuster d'Assaig, La Vanguardia

## Enllaços externs

* «Obra de Margarida Castellano Sanz» a Dialnet.
* La diversitat cultural: el destí del món modern a descriu.org
* “Les llengües i les cultures mai resten, sumen” entrevista a elDiario.es, per Lourdes Toledo: https://www.eldiario.es/comunitat-valenciana/eldiario-de-la-cultura/margarida-castellano-lles-llengues-cultures_132_1267352.html
* "Dones immigrants que s'obrin pas en la literatura en català" entrevista a Diari La Veu, per Teresa Rodríguez: https://www.diarilaveu.com/noticia/78025/marga-castellano-dones-emigrants-literatura
* «Estem encara en el procés de construcció de les identitats híbrides» entrevista a El Temps, per Xavi Aliaga: https://www.eltemps.cat/article/4680/estem-encara-en-el-proces-de-construccio-de-les-identitats-hibrides
# Eurico Lara

Eurico Lara (Uruguaiana, 24 de gener de 1897 - Porto Alegre, 6 de novembre de 1935) fou un futbolista brasiler de les dècades de 1920 i 1930.

## Trajectòria

Eurico Lara jugà tota la seva vida a un mateix club, el Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense, on romangué entre 1920 i 1935. Va jugar el seu darrer partit el 23 de setembre de 1935, quan el seu club derrotà l'Internacional per 2-0. Per problemes cardíacs fou substituït a la mitja part, i morí al cap de dos mesos a Porto Alegre. És mencionat a l'himne del Grêmio.

## Palmarès

* Campionat de Porto Alegre:
** 1920, 1921, 1922, 1923, 1925, 1926, 1930, 1931, 1932, 1933, 1935
* Campionat gaúcho:
** 1921, 1922, 1926, 1931

## Referències

* ↑ «Lara (ex-goleiro do Grêmio)» (en portuguès). Milton Neves, 12-02-2008. Arxivat de l'original el 8 de febrer 2009. [Consulta: 10 febrer 2009].
* 1 2 3 «O mais gaúcho dos gaúchos» (en portuguès). Pelé.net. [Consulta: 9 febrer 2009].
* 1 2 «Grêmio - Principais ídolos da história» (en portuguès). iG. Arxivat de l'original el 21 d'abril 2008. [Consulta: 9 febrer 2009].
# La Trinitat de la Llotja de Mar

La Trinitat de la Llotja de Mar és l'antiga capella de la Llotja de Mar de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És al centre de la vila vella de Perpinyà, al costat mateix de la Casa de la Ciutat de Perpinyà i a prop de la catedral de Sant Joan Baptista

## Història

En les modernes reformes de la Llotja de Mar, la capella ha desaparegut. Tot i que es conserva l'espai, s'ha integrat en les modernes oficines que ocupen el primer pis de la Llotja.
Al Museu d'Art Jacint Rigau s'exposa el Retaule de la Trinitat, datat el 1489, realitzat originalment per a aquesta capella i que a la part inferior conté una representació imaginària de la pròpia Llotja de Mar. També s'hi exposa un quadre d'Antoni Guerra "el jove" representant sant Elm (1701) que va ser un encàrrec dels Cònsols de Mar de Perpinyà,

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113-Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 202. La Trinitat». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Vidal, Pierre. Histoire de la ville de Perpignan. Depuis les origines jusqu'au Traité des Pyrénées. París: H. Welter, Éditeur, 1897.

## Referències

* ↑ La Trinitat de la Llotja de Mar en els ortofotomapes de l'IGN
# Pogononeura

Pogononeura és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* P. biflora Napper
# Stig Lindgård

Stig Lindgård (1924) és un atleta suec, especialista en els 400 metres llisos, que va competir durant la dècada de 1940.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 4x400 metres relleus del Campionat d'Europa d'atletisme de 1946, formant equip amb Folke Alnevik, Sven-Erik Nolinge i Tore Sten.

## Millors marques

* 800 metres. 1' 50.8" (1948)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 10 maig 2020].
# Barbatos

Barbatos és un dimoni menor ajudant d'Astarot que té sota el seu comandament trenta legions de diables. Entre els seus poders destaca la capacitat de trobar tresors o fer entendre les veus dels animals. La descripció d'aquest dimoni apareix de forma detallada al llibre Clavicula Salomonis Regis.

## Referències

* ↑ S. L. MacGregor Mathers, A. Crowley, The Goetia: The Lesser Key of Solomon the King (1904). 1995 reprint: ISBN 0-87728-847-X.
# El señor Villanueva y su gente

El señor Villanueva y su gente és una sèrie de TV estrenada per Televisió espanyola el 16 d'agost de 1979, dirigida per Manuel Ripoll amb guions del dramaturg Víctor Ruiz Iriarte. Va substituir Que usted lo mate bien.

## Argument

La sèrie narra, en to de comèdia, les peripècies d'una família benestant amb xalet als afores, i integrada per Nicolás, el cap de família, advocat, liberal i que sempre va voler ser diputat; Cristina, la seva esposa, excèntrica i malgastadora; els fills de tots dos, Nico - estudiant d'Arquitectura, moter, conservador i enamorat de la minyona - i Lina - la rebel -, l'àvia rondinaire i Rosita, la minyona.

## Repartiment

* Ismael Merlo - Nicolás
* Lola Herrera - Cristina, va obtenir el TP d'Or 1979 com a Millor Actriu Nacional.
* Amelia de la Torre - Àvia
* Gonzalo - Nico
* Carmen Utrilla. - Lina
* Verónica Urueta. - Rosita
Entre els actors i actrius convidats que van intervenir en algun episodi de la sèrie s'inclouen:
* Julia Gutiérrez Caba
* Luisa Sala
* Juan Ramón Sánchez
* Inés Morales

## Referències

* ↑ Pérez Ornia, José Ramon «Villanueva y su gente» (en castellà). El País, 23-08-1979.
* ↑ «Premio TP» (en castellà). El País, 18-03-1980.
# Jean Manga Onguéné

Jean Manga Onguéné (12 de juny de 1946) és un exfutbolista camerunès de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Camerun.
Pel que fa a clubs, destacà a Canon Yaoundé.
Trajectòria com a entrenador:
* 1988-1990 Camerun (assistent)
* 1993-1995 Camerun U-20
* 1997-1998 Camerun

## Referències

* ↑ «Οι 200 κορυφαίοι Αφρικανοί». Sport24.gr, 25-10-2006. Arxivat de l'original el 3 de juliol 2018. [Consulta: 16 d’agost 2019].
* ↑ Jean Manga Onguéné Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Interview at CAFonline.com
* ↑ «Jean Manga Onguéné». [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ «Arsenal's Emmanuel Adebayor named Africa Player of the Year». The Daily Telegraph [Londres], 11-02-2009. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-06-13. [Consulta: 18 juliol 2021].
* ↑ Copnall, James «Eto'o joins the greats». BBC News, 04-05-2004.
# Máximo San Juan

Máximo San Juan Arranz (Mambrilla de Castrejón, 1932 - Madrid, 28 de desembre de 2014) fou un humorista gràfic i escriptor espanyol.
Durant trenta anys (1977-2007) va dibuixar una vinyeta cada dia al diari El País. L'abril de 2008 va passar a fer-la al diari ABC. Com molts dibuixants d'humor gràfic castellans, va començar a la revista La Codorniz, i més endavant també dibuixà a Por Favor, Pueblo, Triunfo, Interviú, o La Vanguardia. Els seus dibuixos són esquemàtics i sintètics, i el seu humor, filosòfic i intel·lectualitzat. Fou guardonat amb el Premi Internacional d'Humor Gat Perich l'any 2008.
El seu fill és l'actor Alberto San Juan, guardonat amb un premi Goya.

## Obres

* Historias Impávidas
* Este País
* Carta abierta a la censura
* Diario Apócrifo
* Animales políticos
* No a la OTAN y otros incordios
* Hipótesis
* El poder y viceversa

## Referències

* ↑ «Mor el dibuixant Máximo als 82 anys». 324.cat, 28-12-2014. [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ García, Rocío. «Muere el dibujante Máximo San Juan» (en castellà). ElPais.com, 28-12-2014. [Consulta: 28 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Infoperiodistas.info - El dibujante Máximo, nuevo fichaje de ABC (castellà)
# Monterblanc

Monterblanc (en bretó Sterwenn) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2008 tenia 2.850 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 896 | 1.126 | 1.386 | 1.794 | 2.006 | 1.951 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Daniel Boursicot | |
| 2008- | Joseph Cloarec | |
# Pogonomys macrourus

Pogonomys macrourus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 0 i 1.800 msnm a Indonèsia i Papua Nova Guinea. Es tracta d'un animal nocturn. Els seus hàbitats naturals són els boscos humits tropicals, tant primaris com secundaris. Està amenaçat per la caça. El seu nom específic, macrourus, significa 'cua grossa' en llatí.

## Referències

* ↑ Leary, T. et al. Pogonomys macrourus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 febrer 2018.
* ↑ Entrada «Pogonomys» d'Animalia (en anglès).
# Mara Autonomous Council

Mara Autonomous Council és una entitat autònoma, paral·lela a l'administració del districte de Saiha, creada per a l'ètnia mara (lakher) de Mizoram.
Abans de la creació de l'estat de Mizoram (1972) hi havia un únic consell autonom que es deia Pawi-Chakma-Lakher (creat l'abril de 1953) i la resta era el Lushai (Mizo) Hills Autonomous District Council, creat el 1952 i elevat a territori el 1970 incloent el districte Pawi-Chakma-Lakher. La separació i creació dels tres districtes es va acordar el 1971 i el districte Mara va entrar en funcions el 1972.