OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lel (Rússia)

* Per a altres significats, vegeu «Lél».
Lel (en rus: Лель) és un poble (possiólok) del krai de Perm, a Rússia, que pertany al raion de Gaini. El 2010 tenia 163 habitants.

## Referències

* ↑ численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских населённых пунктов, сельских населённых пунктов Пермского края по итогам Всероссийской переписи населения 2010 года Arxivat 2017-02-05 a Wayback Machine. (en rus).
# Clarias abbreviatus

Clarias abbreviatus és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Macau.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 15: i-xxxi + 1-540, Pls. 421-455.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nevele

Nevele és un antic municipi belga de la província de Flandes Oriental a la regió de Flandes. L'1 de gener de 2019 va fusionar amb Deinze per formar un municipi nou que va prendre el nom administratiu de Deinze.

## Seccions

| # | Nom | Extensió |
| I | Nevele | 13,86 |
| II | Hansbeke | 9,83 |
| III | Merendree | 10,94 |
| IV | Landegem | 8,48 |
| V | Poesele | 2,52 |
| VI | Vosselare | 6,27 |

## Evolució demogràfica

* Font:NIS
* 1977: annexió de Hansbeke, Landegem, Merendree, Poesele i Vosselare (+38,03 km² i 7.835 habitants)

## Situació

* a. Lovendegem
* b. Drongen (Gant)
* c. Sint-Martens-Leerne (Deinze)
* d. Bachte-Maria-Leerne (Deinze)
* e. Meigem (Deinze)
* f. Lotenhulle (Aalter)
* g. Bellem (Aalter)
* h. Zomergem

## Personatges il·lustres

* Cyriel Buysse (1859-1932), escriptor
* Rosalie Loveling (1834-1875), escriptora
* Virginie Loveling (1836-1923), escriptora
* Erwin Mortier (1965), escriptor
* Eddy Planckaert, ciclista

## Referències

* ↑ «Geografische indeling» (en neerlandès). Statbel (ofici belga d'estadística). [Consulta: 24 juliol 2021].
# Jarabina

Jarabina és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1329.
# Out Takes and Miss Takes

Out Takes and Miss Takes (A Dumb Video) és el primer àlbum de vídeos publicat per la banda australiana Silverchair. El principal vídeo mostra al grup durant la creació del seu segon àlbum Freak Show i també hi ha material sobre la gira i alguns directes. Fou dirigit per Robert Hambling i filmat per ell mateix i Susan Robertson. El treball només estigué disponible sota subscripció al club de fans del grup.
# Meinertèl·lids

Els meinertèl·lids (Meinertellidae) són una petita família d'insectes basals pertanyents a l'ordre Archaeognatha. Aquests insectes poden distingir-se dels membres de l'altra família d'Archaeognatha existent, Machilidae, per l'absència d'escates a les antenes i a la base de les potes.

## Taxonomia

La família Meinertellidae inclou 22 gèneres:
* Gènere Allomachilis Silvestri, 1906
* Gènere Allomeinertellus Sturm, 1974
* Gènere Cretaceomachilis Sturm & Poinar, 1998 †
* Gènere Hypermeinertellus Paclt, 1969 †
* Gènere Hypomachilodes Silvestri, 1911
* Gènere Hypomachiloides Silvestri, 1911
* Gènere Kuschelochilis Wygodzinsky, 1951
* Gènere Machilelloides Sturm & Smith, 1993
* Gènere Machilellus Silvestri, 1910
* Gènere Machilinus Silvestri, 1905
* Gènere Machiloides Silvestri, 1911
* Gènere Machilontus Silvestri, 1912
* Gènere Macropsontus Silvestri, 1910
* Gènere Madagaschiloides Mendes, 1998
* Gènere Meinertelloides Womersley, 1930
* Gènere Meinertellus Silvestri, 1905
* Gènere Neomachilellus Wygodzinsky, 1953 †
* Gènere Nesomachilis Tillyard, 1924
* Gènere Nesomeinertellus Sturm, 1999
* Gènere Patagoniochiloides Mendes, 1998
* Gènere Praemachilellus Sturm & Bach, 1992
* Gènere Pseudomeinertellus Wygodzinsky, 1954

## Referències

* ↑ «IRMNG - Meinertellidae Verhoeff, 1910». [Consulta: 29 octubre 2021].
# Guiu d'Anderlecht

Guiu, Guidó o Guim d'Anderlecht (Anderlecht, ~ 950 - 1012) fou un camperol del Brabant. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Nascut en una família de pagesos d'Anderlecht, llavors part del Brabant; s'hi dedicà a les tasques del camp i, com a la llegenda de sant Isidre el Llaurador, els àngels l'ajudaven a llaurar mentre ell pregava. Era conegut, per la seva pietat, com l'àngel del poble i el pobre d'Anderlecht. Va deixar la seva terra i arribà a Laken, prop de Brussel·les, on fou sagristà i dugué a terme una intensa activitat en favor dels pobres. A més de recollir almoines, treballà per a un comerciant i va invertir en comerç marítim, destinant els guanys als necessitats.
Les naus on portava les mercaderies van naufragar al port fluvial de Brussel·les, i Guiu abandonà el comerç i anà en peregrinació a Roma i, des d'allí a Jerusalem, on treballà com a guia d'altres pelegrins. En el seu pelegrinatge predicava i donava exemple de vida evangèlica i austera, precedint la manera de viure de Francesc d'Assís.
Passats set anys, tornà a Anderlecht, malalt i vell, i hi morí poc després. Altres versions diuen que morí mentre hi tornava, sense haver-hi arribat.

## Veneració

La seva tomba és a la cripta de la Col·legiata de Sant Pere i Sant Guiu d'Anderlecth, sota una làpida sense inscripció, ornada amb un relleu d'una branca, que popularment s'ha atribuït al sant. La llegenda diu que el lloc del seu enterrament el troba un cavall en fer una guitza. La seva tomba fou molt aviat venerada i s'invocà el sant com a patró dels sagristans, els pagesos, campaers i cotxers, amb festa el 12 de setembre. Els cotxers del Brabant hi feien una peregrinació anual fins al 1914, i hi beneïen el bestiar.

## Bibliografia

* Guy of Anderlecht. Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine.
* St. Guy of Anderlecht.
* Saint Guy of Anderlecht.
* San Guido di Anderlecht.
# Cigua de les palmeres

La cigua de les palmeres (Dulus dominicus), és un petit ocell de l'ordre dels passeriformes. És l'única espècie del gènere Dulus i de la família dels dúlids (Dulidae). No se n'han descrit subespècies. Es creu que està relacionat amb la família dels bombicíl·lids (Bombycillidae) i de vegades és classificat amb aquest grup.
Es considera l'ocell nacional de la República Dominicana.

## Morfologia

* Fan al voltant dels 20 cm de llargària.
* Són de color marró oliva per sobre, i beix amb vetes marrons per baix.
* Tenen la cua llarga, un fort bec groc i ulls rogencs.
* No hi ha dimorfisme sexual.
* Els immadurs tenen una taca fosca a la gola.

## Hàbitat i distribució

L'espècie és endèmica de La Hispaniola, incloent les adjacents Saona i La Gonâve. És una au comuna i generalitzada a la seva àrea de distribució. Habita des del nivell del mar fins als 1500 metres d'altitud, on es poden trobar en sabanes amb palmeres o altres espais oberts amb arbres dispersos. S'ha adaptat bé als parcs urbans i jardins amb arbres.

## Hàbits

Són aus molt sociables, vivint en petites bandades formades per algunes parelles que dormen juntes. Són aus sorolloses, amb un gran repertori de vocalitzacions que utilitzin constantment com a part del seu comportament social.

## Reproducció

Es reprodueixen principalment entre març i juny. Els ocells construeixen grans nius comunals desordenats, a les branques en la copa de les palmeres. De tant en tant, en absència de palmeres, poden fer servir arbres o pals de telèfon. L'estructura pot ésser de fins a 2 m d'ample, i contenir fins a 30 nius, amb les seves pròpies entrades i cambres separades. Les femelles ponen 2-4 ous, gris porpra densament tacat.

## Alimentació

Aquests ocells s'alimenten de fruits i baies, així com de flors, especialment d'orquídies epífites.

## Conservació

Aquest ocell és una espècie comuna dins del seu rang, de prop de 75.000 km². La UICN el considera una espècie en Risc mínim.

## Referències

* ↑ «Cigua de les palmeres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/09/2022(català)
* ↑ Classificació dels dúlids
* 1 2 3 4 Animal Life Resource: dúlids
# Armando Castellazzi

Armando Castellazzi (Milà, 7 d'octubre de 1904 - Milà, 4 de gener de 1968) fou un futbolista italià de la dècada de 1930.
Fou 3 cops internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participa al Mundial de 1934.
Pel que fa a clubs, destacà a Ambrosiana-Inter.

## Referències

* ↑ «1934 FIFA World Cup Italy: Italy 1-1 Spain». FIFA. Arxivat de l'original el 14 de gener 2018. [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ Armando Castellazzi a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Profile at Enciclopedia del Calcio Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ «Armando Castellazzi» (en anglès). Inter Milan. [Consulta: 28 abril 2020].
# María Eloy-García

María Eloy-García (Màlaga, 1972) és una poeta andalusa.
Es llicencià en Geografia i Història. Entre les seves publicacions hi ha les dues edicions de Cuánto dura cuánto (2007), les de Metafísica del trapo (2001) i Diseños experimentales (1997). Amb els seus poemes ha col·laborat en diverses antologies de poesia espanyola. Ha participat en revistes com Litoral, El maquinista de la generación, Laberinto, Nayagua, Zurgai, i l'edició digital de Fósforo. Així mateix, coordina la col·lecció de poesia Puerta del mar del Centre d'Edicions de la Diputació de Màlaga, CEDMA.

## Referències

* ↑ «María Eloy-García». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Out of Our Heads

Out of Our Heads és un àlbum americà d'estudi de la banda de rock britànica The Rolling Stones, llançat en dues edicions amb diferents portades i llistats de cançons. Als Estats Units, London Records va ser editat el 30 de juliol de 1965, mentres que Decca Records va fer el mateix al Regne Unit el dia 24 de setembre del mateix any. Del còmput global, aquest disc és el tercer àlbum britànic de la banda i el quart àlbum d'estudi americà.
A més dels membres principals de la banda, el cantant Mick Jagger, els guitarristes Brian Jones i el Keith Richards, el baixista Bill Wyman i el bateria Charlie Watts, l'àlbum també conté contribucions musicals de l'exmembre de The Rolling Stones Ian Stewart, i del freqüent col·laborador Jack Nitzsche. Va ser produït pel mànager de la banda Andrew Loog Oldham.
Com en els dos àlbums anteriors, consta principalment de versions de temes americans blues, soul i rhythm and blues, tot i que la banda va escriure algun material propi en aquest àlbum (4 de les 12 pistes de la versió britànica i 6 de 12 per a la versió dels Estats Units). La versió nord-americana conté "(I Can't Get No) Satisfaction"), que seria el primer èxit nord-americà de la banda i passaria a la part superior dels llistats en deu països més, inclòs el Regne Unit, i a ser classificat com a la segona cançó més gran de tots els temps per part de la revista Rolling Stone.
Out of Our Heads es va convertir en el primer número u del grup de la llista americana Billboard 200; al Regne Unit, va assolir el número dos.

## Referències

* ↑ AllMusic review (US)

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial de The Rolling Stones» (en anglès).
Albums de The Rolling Stones :
Edicions UK&USA 1964–1967 :
Edicions internacionals 1967–present :
# Cavall Bernat (Matadepera)

* Per a altres significats, vegeu «Cavall Bernat».
El Cavall Bernat és un monòlit situat al vessant sud del massís de Sant Llorenç del Munt. S'erigeix en solitari separat de la resta del massís i s'alça de manera prominent per sobre la urbanització Cavall Bernat, al municipi de Matadepera, al Vallès Occidental. Té una alçada de 801,2 m i una prominència de 28 m des del coll del Cavall Bernat (773 m), que l'ajunta a la resta del massís. A uns 50 m cap a l'est té el Cap de Mort (827,6 m), la punta d'una cinglera. El cim de la Mola li queda a gairebé 1,5 km en direcció nord.
És dins del límit del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac, creat el 1972. Des del 2000 també forma part de l'Inventari d'espais d'interès geològic de Catalunya inventariat com espai d'interès geològic en el conjunt de la geozona Sant Llorenç del Munt i l'Obac, la qual forma part del parc natural majoritàriament. S'escalà per primera vegada l'any 1911.

## Galeria d'imatges

* Vist des de Matadepera
* Vist des de la base
* Vist des del camí dels Monjos

## Vegeu també

* La Castellassa de Can Torres, monòlit de Sant Llorenç del Munt
* La Falconera, monòlit de Sant Llorenç del Munt

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Geozona 223. Sant Llorenç del Munt i l'Obac». Departament de Medi Ambient i Habitatge, Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ «Regulacions». Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2020. [Consulta: 9 novembre 2020].

## Enllaços externs

* «Escalada a Sant Llorenç del Munt i la serra de l'Obac - Ressenyes - Cavall Bernat». santllors.com. [Consulta: 9 novembre 2020].
# Cicle combinat

Es denomina cicle combinat de generació d'energia a aquell cicle on coexisteixen dos cicles termodinàmics en un mateix sistema, un dels quals té com a fluid de treball el vapor d'aigua i l'altre un gas producte d'una combustió. En comptes de tractar, refredar i expulsar a l'atmosfera els gasos resultants, aquests s'aprofiten per a generar més vapor i, per tant, més energia elèctrica.

## Funcionament

El combustible que utilitzen les centrals tèrmiques de cicle combinat pot ser gas natural, gasoli, carbó i d'altres combustibles fòssils. En cremar el combustible es genera calor i gasos.
Per a la generació d'electricitat es fan servir conjuntament els següents dos cicles:
* Cicle de Brayton: mitjançant una turbina de gas, molt semblant a la dels turboreactors, l'aire capturat de l'atmosfera s'injecta a pressió (mitjançant un turbocompressor) per a cremar el combustible. A la cambra de combustió reaccionen aire i combustible. I com a resultat de l'expansió dels gasos es genera energia mecànica que mitjançant un alternador es transforma en energia elèctrica.
* Cicle de Rankine: mitjançant una turbina de vapor, els gasos calents producte de la combustió escalfen aigua i es genera vapor d'aigua. Amb el vapor resultant es genera electricitat mitjançant un segon alternador, tal com té lloc a les centrals tèrmiques convencionals (o de cicle simple).
En combinar els dos cicles l'eficiència energètica és molt major, comparat amb les centrals de cicle simple o comparat amb la central de cicle combinat en cicle obert (quan no fa servir la turbina de vapor).
L'aprofitament de la calor dels gasos i del vapor no és exclusiu de les centrals tèrmiques de cicle combinat. També té lloc a determinades indústries on s'arriben a aprofitar les diferents temperatures de l'escalfor residual per als processos escaients. És el cas de les centrals de cogeneració.
També hi ha centrals tèrmiques de cicle combinat que incorporen l'energia termosolar, com la de Hassi R'mel, a l'Alger i la d'Ain Beni Mathar, al Marroc.
L'aprofitament del cicle combinat també es troba en els sistemes de propulsió COGAG de vaixells, però a diferència de les centrals tèrmiques les dues turbines són de gas i no hi ha cap turbina de vapor.

## Impacte mediambiental

Les centrals tèrmiques de cicle combinat són, com totes, contaminants per al medi ambient i per a les persones degut principalment als gasos tòxics expulsats a la combustió. De totes les formes d'obtenció d'energia elèctrica a partir de combustibles fòssils és la menys contaminant a causa de les menors quantitats emeses de NOx i de SO₂ (que afavoreixen la pluja àcida) i de CO₂ (que afavoreix l'escalfament global). No obstant, les proporcions d'aquests gasos varien en funció de la puresa i filtració dels gasos que es cremen.

## Vegeu també

* Central tèrmica de Sant Adrià de Besòs
* Central tèrmica de Castelló
* Central tèrmica de Son Reus

## Referències

* ↑ «Centrales térmicas de ciclo combinado» (en castellà). Endesa. [Consulta: 1r novembre 2013].
# Lesbòtemis

Lesbòtemis (grec antic: Λεσβόθεμις, llatí: Lesbothemis) fou un escultor de l'antiga Grècia probablement nadiu de Lesbos, l'època del qual no pot ser determinada, però probablement almenys del segle v aC o anterior.
És l'únic escultor destacat que va donar Lesbos. Va fer una estàtua d'una de les muses portant una lira de forma antiga, que era a Mitilene i fou esmentada per Euforió de Calcis.

## Referències

* Lesbo'themis a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
* Lesbotemis a Enciclopèdia Treccani
# Ciguayo

El ciguayo (siwayo) era la llengua dels ciguayos de la península de Samaná a Hispaniola (actual República Dominicana) a l'època de la conquesta espanyola. Els ciguayos semblen ser anteriors als agricultors taïnos que habitaven gran part de l'illa. Sembla que la llengua era moribunda en el moment de la conquesta espanyola d'Amèrica i al cap d'un segle es va extingir.
El ciguayo es parlava a la costa nord-est de la Diòcesi Catòlica de Magua des de Nagua cap al sud fins al riu Yuna i a tota la península de Samaná.

## Lèxic

Se sap poc del ciguayo, a part que és una llengua diferent del taïno i del veí macorix. Les úniques paraules certificades són "or", "tuob" (presumiblement [tuˈob] o [ˈtwob]) i alguns topònims com "Quizquella" (presumiblement [kisˈkeja]), que significa "molt muntanyós". Això fa que sigui improbable que l'idioma sigui arawak o carib, ja que les llengües d'aquestes famílies tenen estructura sil·làbica V i CV senzilla fins i tot en préstecs que originalment eren CCV o CVC. Granberry i Vescelius (2004) especulen que els paral·lelismes més propers podrien estar en les llengües jicaque d'Hondures.
Granberry & Vescelius (2004) analitzen els morfemes de tuob 'or' i Quizquella 'molt muntanyós' com:

### to-w-b(e) 'or'

* to- (cf. Tol oriental t 'pesadesa')
* -w- (cf. Tol oriental -w- 'el seu')
* -b(e) (cf. Tol oriental -pe 'pedra')

### kʰis-kʰe-ya 'molt muntanyós'

* kʰis- (cf. Tol oriental kʰis 'pedra dura')
* -kʰe- (cf. reduplicació en tol oriental)
* -ya (cf. Tol oriental yo 'arbre')

## Vegeu també

* Llengües prearawak de les Grans Antilles

## Referèncjes

* ↑ Granberry, Julian «Lenguas indígenas del caribe». Cuba Arqueológica, vol. 5, 1, 2012, pàg. 5–11.
* ↑ Guitar, Lynne «Following Linguistic Trails across Half a Millennium Provides New Answers to Old Questions». H-LatAm (H-Net), 2005.
* 1 2 Granberry, Julian, & Gary Vescelius. Languages of the Pre-Columbian Antilles. Tuscaloosa, AL: University of Alabama Press, 2004. ISBN 0-8173-5123-X.
# Antena de Oro 2000

La XXVIII Edició dels Premis Antena de Oro, entregats el 8 de juliol de 2000 al Palau de Congressos d'Estepona encara que corresponents a 1999 foren els següents:

## Televisió

* Àngels Barceló, per Informativos Telecinco.
* José Manuel Parada per Cine de barrio.
* Constantino Romero García.
* Antena 3 Noticias.
* Andalucía directo
* El día después (Canal+)

## Ràdio

* Ángel Álvarez per Vuelo 605.
* Nieves Herrero.
* Serveis informatius d'Onda Cero.
* La rebotica, d'Enrique Beotas López.
* Iñaki Gabilondo, per Hoy por hoy.
* Manuel Martín Ferrand.
* Agropopular, de la Cope.
* Onda Rambla.

## Extraordinaris

* Amena
* Diario 16
* Paradores de España

## Referències

* ↑ Las Asociaciones de Radio y Televisión entregan los premios Antena y Micrófono El País, 10 de juliol de 2000
* ↑ Los profesionales de radio y TV conceden los premios Antena de Oro, ABC, 27 de febrer de 2000

## Vegeu també

* TP d'Or 2000
* Premis ATV 2000
* Premis Ondas 2000
# Joan Ernest II de Saxònia-Weimar

Joan Ernest II de Saxònia-Weimar (en alemany Johann Ernst II von Sachsen-Weimar) va néixer a Weimar (Alemanya) l'11 de setembre de 1627 i va morir a la mateixa ciutat el 15 de maig de 1683. Era un noble alemany, fill del duc de Saxònia-Wiemar Guillem (1598-1662) i d'Elionor Dorotea d'Anhalt-Dessau (1602-1664).
A la mort del seu pare, el 1662, es va fer càrrec del ducat de Saxònia Weimar, excepte del que constituïa el ducat de Saxònia-Eisenach que va quedar-se el seu germà Adolf Guillem. El 1672, Joan Ernest va fer una nou repartiment del ducat amb els seus germans: Joan Jordi va rebre Eisenach, donat que Adolf Guillem havia mort el 1668, i Bernat es va fer càrrec del ducat de Saxònia-Jena. Amb tot, es va interessar ben poc en els temes de govern i es dedicà sobretot a la caça.

## Matrimoni i fills

El 14 d'agost de 1656 es va casar a Weimar amb Cristina Elisabet de Schleswig-Holstein-Sonderburg (1638-1679), filla del duc Joan Cristià (1607-1653) i d'Anna d'Oldenburg-Delmenhorst (1605-1688). El matrimoni va tenir cinc fills:
* Anna Dorotea (1657-1704), abadessa de Quedlinburg.
* Guillemina Cristina (1658-1712), casada amb Cristià Guillem de Schwarzburg-Sondershausen (1645-1721).
* Elionor Sofia (1660-1687), casada amb Felip de Saxònia-Mersebourg-Lauchstädt (1657-1690).
* Guillem Ernest (1662-1728), casat amb Carlota Maria de Saxònia-Jena (1669-1703).
* Joan Ernest III (1664-1707), casat amb Sofia Augusta d'Anhalt-Zerbst (1663-1694).

## Bibliografia

* Ernst Wülcker: Johann Ernst, Herzog von Sachsen-Weimar. A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 14, Duncker & Humblot, Leipzig 1881, S. 360–362.
* Karl Helmrich: Geschichte des Grossherzogthums Sachsen-Weimar-Eisenach, Weimar 1852, S. 102 (Format digital)
# Roger III de Foix

Roger III de Foix (? - 1148) fou comte de Foix (1124-1148).

## Orígens familiars

Fou el fill i successor de Roger II de Foix i la seva segona esposa Estefania de Besalú.

## Vida política

En ascendir al tron comtal va associar els seus germans petits Pere i Ramon Roger al govern del comtat. El quart germà, Bernat, sembla que no arribà a ser associat en morir prematurament. El nou comte va signar un tractat de pau i amistat amb Bernat Ató Trencavell de Carcassona el 31 de març de 1125.
Se'n va anar al Regne d'Aragó per participar en un acord entre el rei Ramir I d'Aragó i Alfons VII de Castella i estava a Lleó el 1135. De retorn a Foix va protegir l'abadia de Lezat amenaçada pels bandits i li va fer donacions de terres. En canvi es va enfrontar amb l'abat de Sant Volusià. En esclatar la guerra entre Tolosa i Barcelona, Roger III va estar al costat del sobirà tolosà tot i que estava casat, des del 1117 amb Ximena d'Osona, filla del comte de Barcelona i senyor del país de Salt, on els antics vescomtes, esdevingut només senyors, reconeixien el barceloní com a sobirà.

## Núpcies i descendents

Es va casar el 1117 amb Ximena d'Osona, filla de Ramon Berenguer III i Maria Díaz de Vivar, i vídua de Bernat III de Besalú. D'aquest matrimoni nasqueren:
* l'infant Roger Bernat I el Gras (v1130-1188), comte de Foix, i governador de Provença
* la infanta Brandimena de Foix (v1142-?), casada amb Guillem d'Aliom, vescomte de Sault
* la infanta Dolça de Foix (v1143-v1209), casada vers el 1157 amb Ermengol VII comte d'Urgell
Va morir el 1148 i el va succeir el seu fill Roger Bernat I el Gras.