OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dúrcal

Dúrcal és un municipi de la província de Granada. Es troba a la riba del riu Dúrcal. La seua població és d'uns 6.000 habitants i la seua economia està basada en la construcció, agricultura i ramaderia.

## Patrimoni

* Església Parroquial (segle xvi)
* Ermita de San Blas (segle xvi)
* "Puente de Lata" o de "Hierro", dissenyat per Gustave Eiffel que havia format part d'un altre pont més llarg instal·lat en Gor i que es va reformar amb plànols de 1924.
* Tramvia de Dúrcal.
* Telefèric. Cable Dúrcal-Motril.
* El Fort de "Máhina" o "Márgena", del qual resta únicament el cantó d'un edifici o muralla de 10 m d'alçada i 4.m de base, que va pertànyer possiblement al "barrio de Márjena" mencionat en el "Libro de Apeo y Repartimiento de Dúrcal" (f. s. XVI).
* El "Peñón de los Moros", possiblement de l'època nazarí (es pensa això per la ceràmica que s'hi va trobar); es tracta d'un fort amb aljub, torre i passadís que baixa fins al riu.
* Restes d'una vila romana. L'any 2000 van aparèixer a Dúrcal en la zona de "las fuentes", on potser havia un pont romà per a travessar el riu. Hi aparegueren restes d'edificacions i ceràmica subgàlica datada en la primera meitat del segle I d.C.
A Dúrcal, a més de l'aparició de mostres de tegulae (teules) romanes de diversa procedència, s'han pogut documentar una sèrie de monedes trobades casualment en diversos punts de "Máhina", "El Olivón", etc. La més antiga d'aquestes monedes és un sesterci de bronze de Tiberio Claudio, encunyada vora l'any 41 dC. La més recent és una de bronze d'Alejandro Severo (227-235 d.C). Entre aquestes dates també hi ha els grans bronzes de Trajano (98-117d.C.) i d'Antonino Pío (segona meitat del s. IId.C.).
Utensilis neolítics apareguts en Dúrcal, entre els quals hi ha un magnífic got d'argila decorat, que està datat al voltant del 4000-5000 aC, així com destrals de pedra, ganivets de sílex... la datació de la qual és molt més àmplia i difícil de precisar.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Dúrcal
* Situació de Dúrcal en el Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Revista Municipal "Dúrcal XXI" Arxivat 2007-11-03 a Wayback Machine.
* Periòdic mensual "El Valle de Lecrín" Arxivat 2012-07-12 a Wayback Machine.
# Duellmanohyla salvavida

Duellmanohyla salvavida és una espècie de granota que viu a Hondures.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Cruz, G. & Wilson, L.D. 2004. Duellmanohyla salvavida. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Edicions de la Magrana

Edicions de la Magrana, més coneguda simplement com La Magrana, és una editorial catalana. Activa entre 1975 i 2003, fou creada a Barcelona el 1975 per Francesc Vidal, Jaume Fuster, Jordi Moners i Carles-Jordi Guardiola, qui en fou nomenat director.

## Història

La Magrana es dedicà inicialment a l'edició de llibres de caràcter polític i, posteriorment, edità altres col·leccions de tarannà més divers a més d'autories com Jesús Moncada, Maria Barbal o Joan-Lluís Lluís. Més endavant també va editar llibres de caràcter didàctic i publicà vídeos. El 2000 fou adquirida pel Grup RBA esdevenint el segell català el grup, encara que conservà el nom i l'autonomia en la direcció fins al 2004, quan es fusionà definitivament i passà a ser un segell d'aquest grup editorial. Des del 2003, la documentació històrica de l'editorial La Magrana, des dels inicis fins a principis dels anys 2000, es troba dipositada a la Biblioteca de Catalunya.
Després d'un temps inactiva, l'any 2021 el Grup Penguin Random House anuncià que havia arribat a un acord per a adquirir la Magrana i recuperar-ne tres de les col·leccions i una cinquantena de títols del catàleg històric encara vius, a més de publicar algunes novetats com dues obres del darrer premi Nobel de Literatura, Abdulrazak Gurnah.

## Referències

* ↑ Serra, Montserrat. «La Magrana reprèn el rumb després de mesos d'indefinició». Vilaweb, 15-02-2012.
* ↑ «Edicions de la Magrana / Cerca Fons i col·leccions / Fons i col·leccions / Inici - Biblioteca de Catalunya». [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ Bennasar, Sebastià. «Llumets vermells d'alerta a la Fundació RBA». Vilaweb, 16-03-2019. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Serra, Montserrat. «La Magrana torna a les llibreries recuperant els valors literaris dels orígens». Vilaweb, 30-11-2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
# Edicte de Teodoric

L'Edicte de Teodoric (en llatí: Edictum Theodorici regis) era una col·lecció de lleis que daten del segle v o el segle vi, redactades pels germànics per resoldre els problemes entre ells i els romans.
Està format per un prefaci, 154 capítols i un epíleg. Una part del llibre està extret i conté interpretacions i cites textuals del Codi de Teodosi i les Novellae, del Codex Gregorianus, del Còdex Hermogenianus, de les Sententiae de Juli Paulus Prudentíssim i del Codex Theodosianus. El text és una reelaboració i reinterpretació del dret romà, i les seves disposicions tracten els romans i els bàrbars com a iguals. De fet, les lleis romanes governaven als romans en aquells casos on no havia legislat l'Edicte.
L'autoria del llibre s'atribueix al rei ostrogot Teodoric el Gran després de la caiguda del poder romà a Itàlia, i es podria haver promulgat a Roma cap a l'any 500. Alguns autors l'atribueixen a Teodoric II rei dels visigots, i fins i tot s'atribueix a Odoacre. Sembla que en el regnat d'Atanaric, net de Teodoric el Gran, la regent Amalasunta va refer l'edicte però tot seguit l'Imperi Romà d'Orient va ocupar Itàlia sota el general Narsès i després del 554 l'edicte ja no va tenir cap autoritat.
Va quedar abolit amb la conquesta d'Itàlia per Justinià I i l'establiment del seu Corpus Iuris Civilis.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Edictum Theodorici». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ Moorhead, John. Theoderic in Italy. Oxford: Clarendon Press, 1999, p. 75-77. ISBN 9780198147817.
* ↑ «Justinià, l'emperador que va establir les bases del dret civil» (en català). Revista Sàpiens. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2022. [Consulta: 1r octubre 2022].
# Departament de Caazapá

El departament de Caazapá és un dels 17 departaments del Paraguai. El seu nom ve de l'expressió guaraní "ka´a jehasapá", la qual significa "més enllà de la muntanya".

## Subdivisions

El departament està dividit en deu districtes:
* Abaí
* Buena Vista
* Caazapá
* Doctor Moisés S. Bertoni
* Fulgencio Yegros
* General Higinio Morínigo
* Maciel
* San Juan Nepomuceno
* Tabaí
* Yuty

## Referències

* Geografía Ilustrada del Paraguay, SRL Distribuït Arami, 2007. ISBN 99925-68-04-6
* Geografía del Paraguay, Primera edició 1999, Ed. Hispanic Paraguay SRL

## Enllaços externs

* SENATUR
* ABC Color Arxivat 2006-06-26 a Wayback Machine.
# Dòlmens del Serrat de les Fonts

Els Dòlmens del Serrat de les Fonts és un petit grup de dòlmens del terme comunal de Sant Marçal, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Estan situats en el Serrat de les Fonts, al nord-oest del centre de la comuna i del mateix poble de Sant Marçal.

## Referències

* ↑ «Els Dòlmens del Serrat de les Fonts en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 16 juliol 2016].

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «155-Sant Marçal». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012)». A: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 54. Girona: Institut d'Estudis Gironins, 2013, p. 31-184. Llegir-lo en línia
# Eissilhas

Eissilhas (Eissilhas en occità, Exilles en italià, Isìles en piemontès) és un municipi de llengua occitana, a Itàlia, a la ciutat metropolitana de Torí, al Piemont. L'any 2007 tenia 377 habitants.

## Geografia

És a la Vall de Susa, una de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis de Bardonescha, Bramans (Savoia), Chaumont, Giaglione, Ors, Prajalats, Salbertran i Usseaus.

## Referències

* ↑ D. Sumien, 2021, “Eissilhas: un toponim plen d’istòria e de chambiaments lingüistics”, Jornalet 18.10.2021 Arxivat 2022-06-25 a Wayback Machine.
# ENB

ENB té els següents significats:
* Ecurie Nationale Belge, equip de curses automobilístiques de Belgica
* Euzko Nekazari Bazkuna, sindicat de pagesos basc de Guipúscoa, integrat a Euzko Nekazari Bazkuna-Euzko Nekazari Alkartasuna
* Ballet Nacional Anglès (en anglès, English National Ballet), companyia de ballet d'Anglaterra
# El Call d'Odèn

El Call d'Odèn és una masia del municipi d'Odèn a la comarca catalana del Solsonès inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment, una part de la casa està destinada al turisme rural.

## Descripció

Casa pairal originària del segle xiii que consta de dos plantes i golfes, coberta a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana principal.
La planta primera, la de l'habitatge tradicional, consta de la part més antiga, on s'hi troba la sala, la cuina antiga o foc de rotlle, el rere cuina amb l'aigüera de pedra, forn, pastera i les estances del masover amb les seves habitacions i el foc. Aquesta part de la casa es conserva sense haver-hi fet reformes interiors, només s'ha restaurat les teulades i les façanes. L'accés es realitza per un portal rodó adovellat que dona pas a l'escala de dos trams, que comunica amb la sala. La sala, l'espai més representatiu de la masia, funciona com a distribuïdor de les diferents estances. És una peça rectangular de grans dimensions, uns 70 metres quadrats, cosa que obliga a cobrir-lo amb cairats seguits.
La pallissa, recentment rehabilitada com a allotjaments rurals, és situat a la banda de ponent de la masia. És un edifici de planta rectangular, dos pisos i la coberta a un vessant que desaigua a la façana posterior. La façana està articulada per tres arcs de mig punt a nivell de pis, i la part baixa, un espai central amb volta de pedra. Sota el ràfec i ha una franja decorativa pintada amb motius geomètrics.

## Història

La comunitat de Santa Maria de Solsona (pabordes i després de la comunitat de canonges) nomenava el batlle del castell d'Odèn, que sovint era de la masia del Call, veïna al castell.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «El Call».
* 1 2 3 4 «El Call d'Odèn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# El Munt (Castellterçol)

El Munt és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès.
Està situat al sud-oest de la vila de Castellterçol, al bell mig del Serrat llarg del Munt, al sud-oest del Puig de Rosanes i de la masia del Ricard, al nord de Sant Julià d'Úixols, parròquia a la qual pertanyia.

## Enllaços externs

* El Munt en el s.eu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya]
# El Mullol

El Mullol era una masia del terme municipal d'Isona i Conca Dellà pertanyent al poble de Siall, de l'antic terme d'Isona. Actualment és abandonada i en ruïnes.
Està situada a l'extrem nord del terme municipal al qual pertany, al nord del poble de Siall, en un lloc de difícil accés, només possible a peu des de Siall.
Estava situada en el Solà del Mullol, en els contraforts meridionals de la Sadella, a la dreta del riu del Llinar.
Té annexa l'església romànica de Santa Clara del Mullol.
# El Castellar (Terol)

El Castellar és un municipi de l'Aragó a la província de Terol i enquadra a la comarca de Gúdar-Javalambre. En el seu terme municipal neix el riu Millars i en el nucli urbà hi ha un castell que es va restaurar que està en mans privades.
# Drac Volador de la Sagrera

El Drac Volador és una bèstia festiva i popular vinculada al barri de la Sagrera, Barcelona. És una bèstia foguera que representa un drac xinès, amb cap i ales de fibra de vidre i cos de roba en forma de cuc. Fa una llargada de nou metres i l'han de carregar exteriorment quatre persones. Pertany a la colla Drac, Diables i Gegants de la Sagrera i quan surt va acompanyat del Sagresaure, l'altra figura de la comparsa.
És una de les peces d'imatgeria festiva més experimentades de la ciutat, amb una trentena d'anys de trajectòria. És obra d'Albert Ciurana i Carmelo, que el va enllestir el 1984. Des d'aleshores acompanya la colla de diables i percussionistes de la Sagrera a les eixides del barri, de la ciutat i de fora.
El Drac Volador que surt avui és una rèplica de l'original, que és exposat en e Museu Zamenhof a Cràcovia, Romania, on va ser traslladat per fer una exhibició en el Congrés Internacional de Joves Esperantistes i es va quedar allà definitivament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Drac Volador de la Sagrera». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Drac, Diables i Gegants de la Sagrera - Drac Volador de la Sagrera». [Consulta: 28 abril 2022].
# El Coll (Sant Joan de les Abadesses)

el Coll és un mas a poc més de mig km al NO de la vila de Sant Joan de les Abadesses (el Ripollès) conformat un conjunt d'edificacions força notables i construïdes aprofitant el desnivell del terreny que formen el conjunt del mas Coll i estan inclosos en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

El nucli central és l'habitacle que consta de tres plantes, quedant les corts a la primera i a les altres dues l'estatge. A la façana principal d'aquest nucli central s'obren dues galeries, una a la segona planta i l'altra a la tercera, de tres finestrals cadascuna i en forma d'arcada. Les dues eixides són totalment idèntiques.
Posseeix dues grans pallisses, també de dues plantes cadascuna, una situada a l'era de batre i l'altra prop del camí, per sota l'era. La porta que dona accés a l'habitatge es troba al cantó posterior o darrere del cos principal de la masia. Totes les teulades són a dos vessants malgrat alguna cabanota arreglat recentment sense gaire importància.

## Història

Al capbreu de l'abat de Vilalba del 1397 de l'arxiu del monestir de Sant Joan de les Abadesses ve citat el mas Coll d'Auceja amb el nom de Pere Coll d'Auceja. En els segles posteriors al XIV la masia sempre ve inscrita amb el nom de Coll d'Auceja, fins al segle xviii quan es troba per primera vegada com el mas Coll d'en Bellapart.
El mot d'Auceja ja ve citat com una vila l'any 887 quan la repoblació de la vall juntament amb Genebrosa, Perrella i Sintigosa. Datació per font (Arxiu del monestir de Sant Joan de les Abadesses).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Masia del Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# El Coll (Malla)

El Coll és un mas al terme de Malla (Osona), en l'exclavament del seu territori envoltat pel termes de Tona, Taradell i Seva.

## Arquitectura

Masia de planta quadrada coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Consta de planta baixa i dos pisos. El portal d'entrada és descentrat i de forma rectangular, amb la llinda decorada i una làpida al damunt. A la part de llevant hi ha una bonica finestra decorada i un portal que tanca la lliça junt amb altres dependències agrícoles que desmereixen un xic l'antiga estructura del mas.
És construïda amb pedra i arrebossada al damunt. L'estat de conservació és força bo.

## Història

Antic mas que formà part de la quadra de Torrellebreta o Mirambec, que al segle xiii i XIV assolí una major densitat de població i arribà a tenir deu famílies, però al llarg dels segles següents, degut sobretot a la despoblació produïda per la Pesta Negra, tenia només quatre o cinc masos (segle XV): Torrellebreta, el molí de la Torre, el Feu, el Collell i el Coll. Al 1860 tenia vuit famílies i ara (1982) en té només cinc. Fou domini reial i, a partir del segle xv formà part de les Quadres Unides d'Osona, regides per un sol batlle. Vers 1770 recuperà l'autonomia i la va perdre definitivament al 1840, en unir-se a Malla.
El seu terme pertanyia tradicionalment a la parròquia de Seva, però al 1956 fou adscrit a la moderna parròquia de Sant Miquel de Balenyà.

## Referències

* 1 2 3 4 «Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# El Coll del Guix

El Coll del Guix, o Colldelguix, és un veïnat del municipi de Santa Margarida de Montbui a l'Anoia, al vessant nord-est de la tossa de Montbui. La seva població l'any 2012 era de 22 habitants.
És format per una desena d'habitatges i algunes edificacions destinades coberts agrícoles, quadres d'animals i altres tasques de caràcter agrícola. Es troba en un petit collet a banda i banda de la carretera BV-2233, al km. 2,8 aproximadament, aprofitant un petit coll i una plana agrícola situada entre la Serra de la Planella, la muntanya de la Perera i el Serral de les Onze.

## Referències

* ↑ Codis territorials i d'entitats. Nomenclàtor. IDESCAT
* ↑ «El Coll del Guix». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Nucli del Coll del Guix». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 6 setembre 2021].
# El bosc maleït

El bosc maleït (títol original en anglès, The Hole in the Ground) és una pel·lícula de terror sobrenatural del 2019, dirigida per Lee Cronin en el seu primer llargmetratge, a partir d'un guió original que va escriure amb Stephen Shields. És protagonitzada per Seána Kerslake, James Cosmo, Kati Outinen, Simone Kirby, Steve Wall i James Quinn Markey. Segueix una dona que comença a sospitar que el comportament inquietant del seu fill està relacionat amb una misteriosa dolina. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va exhibir al Festival de Cinema de Sundance el 25 de gener de 2019. Es va estrenar l'1 de març de 2019 a càrrec de Wildcard Distribution a Irlanda i de Vertigo Releasing al Regne Unit.

## Repartiment

* Seána Kerslake com a Sarah O'Neill
* James Cosmo com a Des Brady
* Kati Outinen com a Noreen Brady
* Simone Kirby com a Louise Caul
* Steve Wall com a Rob Caul
* James Quinn Markey com a Chris O'Neill
* Eoin Macken com a Jay Caul
* David Crowley com a professor 1

## Referències

* ↑ «The hole in the ground». Goita què fan, ara!. [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ Loughrey, Clarisse «Sundance Film Festival line up: Highlights from Ted Bundy to documentaries about Harvey Weinstein and Alexandria Ocasio-Cortez.». , 30-11-2018 [Consulta: 23 gener 2019].
* ↑ Murray, Suzanne. «The Hole In The Ground To Open in Cinemas Across Ireland and the UK on 1st March». Wildcard Distribution, January 11, 2019. [Consulta: January 25, 2019].
* ↑ Miska, Brad. «A24's 'The Hole in the Ground' Coming in March 2019». Bloody-Disgusting.com, 13 December 2018. [Consulta: 25 gener 2019].
# El bosc de la nit

El bosc de la nit (títol original en anglès: Nightwood) és una novel·la de l'escriptora estatunidenca Djuna Barnes publicada el 1936 a Londres per Faber and Faber. La primera edició als Estats Units, publicada per Harcourt, Brace & Co. 1937, incloïa un pròleg de T. S. Eliot, que també escrigué una nota per a la segona edició del llibre (1949).
Nightwood és notable per ser una de les primeres novel·les escrites per una persona reconeguda i sense fer servir pseudònim, en què es retrata l'homosexualitat. La seva intensitat deriva del seu dens estil poètic, proper a la novel·la gòtica, motiu pel qual T. S. Eliot declarà que era una novel·la que "només sensibilitats entrenades en el llenguatge poètic la poden apreciar del tot".

## Traduccions al català

* El bosc de la nit, trad. de Maite Cirugeda Galés. Ed. Seix Barral, 1988. ISBN 978-84-322-9584-3; Edicions 62, 2008. ISBN 978-84-297-6105-4
* El bosc de la nit, trad. de Laia Malo. LaBreu Edicions, 2022. ISBN 978-84-124575-8-2

## Vegeu també

* Literatura lèsbica

## Referències

* ↑ Young, Ian, The Male Homosexual in Literature: A Bibliography, Metuchen, NJ: The Scarecrow Press, 1975, p. 153
* ↑ Barnes, Djuna, Nightwood, New York, NY: New Directions Publishing, 2006, introduction
# Els Dolors

Els Dolors és la capella del mas Comermena al disseminat de Sant Martí Sescorts al terme de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. D'ençà de la Guerra Civil serveix de magatzem del mas Comermena, perdent així les funcions de capella.

## Arquitectura

Capella de nau única orientada de N. a S. L'absis és semicircular i es troba a la part de tramuntana, mentre la façana s'orienta cap a migdia. Presenta un portal d'arc rebaixat format per dovelles motllurades i esculpides. Té un òcul al damunt i el capcer és coronat per un campanar d'espadanya sense campana. A la part dreta de la nau hi ha la sagristia. És construïda amb pedra i alguns sectors són arrebossats; els elements de ressalt són de pedra vista. L'interior és estucat i pintat.

## Història

La capella dels Dolors es construí al mateix temps que es feien les reformes al mas Comermena, al segle XIX; aleshores era propietari del mas Francisco Torra i Comarmena. El mas de Comarmena forma part d'un gran patrimoni que s'uní al mas Masgrau de Savassona al segle xvi en casar-se una pubilla del primer amb un hereu del segon, unint així dos grans patrimonis que encara avui resten units: La Frontera (Calldetenes), Can Soca (Sant Martí de Riudeperes), El pont de Malafogassa de Sant Sadurní d'Osormort per part de Masgrau i Santa Margarida de Vilaseca, Masrrubí, el Güell i la Torre (Olost) per part de Comermena.

## Referències

* 1 2 3 «CAPELLA DEL MAS COMERMENA». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 abril 2022].
# Divisió de Purnea

La divisió de Purnea o de Purnia és una entitat administrativa de Bihar, Índia, creada el 14 de gener de 1990 per segregació de la divisió de Tirhut, amb capital a Purnea o Purnia, integrada el 2005 per quatre districtes:
* Districte de Purnea
* Districte de Araria
* Districte de Kishanganj
* Districte de Katihar

## Referències

* ↑ «Divisions». Arxivat de l'original el 2009-10-05. [Consulta: 1r desembre 2009].
# Sinibaldo Gutiérrez Mas

Sinibaldo Gutiérrez Mas (Barcelona ? - Madrid, 1907) fou un polític i militar valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

De família militar i terratinent de Gandia. Fill de José Gutiérrez Ferrer i Àgueda de Mas i Sans, germana del diplomàtic Sinibald de Mas i Sans. Fou elegit diputat pel Partit Radical a les eleccions generals espanyoles d'agost de 1872. Allí va votar a favor de l'establiment de la Primera República Espanyola i el 1873 abandonà l'exèrcit. Posteriorment s'alineà al costat de Cristino Martos Balbi i ingressà al Partit Liberal, amb el que fou escollit novament diputat a les eleccions generals espanyoles de 1886, 1893, 1898 i 1901. Alineat posteriorment amb José Canalejas i Méndez, el 1895 fou nomenat subsecretari del Ministeri d'Hisenda, i des del seu escó donà suport a la construcció del port de Gandia i del ferrocarril Alcoi-Gandia. El 1906 fou nomenat governador civil de les Illes Canàries, però va morir poc després.

## Referències

* ↑ «LA MALTRACTADA MEMÒRIA DE DON SINIBALD». [Consulta: 6 gener 2016].
* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.273. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923) per José Varela Ortega, Carlos Dardé i Josep Armengol i Segú, pp 290-291