OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Margarida de Bearn

Margarida de Bearn o Margarida de Montcada (vers 1245-1250 - † vers 1319) fou vescomtessa de Bearn, Auloron i Marsan de 1290 a 1310, filla de Gastó VII, vescomte de Bearn, i de Mata de Matha, vescomtessa de Marsan. Va pretendre el comtat de Bigorra del 1311 al 1319, sense èxit.

## Biografia

Molt aviat fou destinada a casar-se amb el comte Roger Bernat III de Foix (1240-1303), pel contracte de matrimoni signat a Lairac el 3 d'octubre de 1252, quan no tenia més que set anys. El matrimoni es va formalitzar quinze anys més tard, el 1267. D'aquest matrimoni en van néixer:
* Margarida († en 1304), promesa el 1291 a Bernat Jordà IV, baró d'Illa Jordà;
* Mata, casada cap a 1294 amb Bernat IV, comte d'Astarac
* Constança, casada el 1296 amb Joan I de Lévis, senyor de Mirapeis;
* Brunisenda, casada el 1298 amb Heli VII de Talleyrand, comte de Périgord;
* Gastó I (1287-1315), comte de Foix i vescomte de Bearn (sota el nom de Gastó VIII).
Es fa menció alguna vegada d'una primera esposa de Roger Bernat dita «la senyora de Salenque», que hauria estat repudiada per esterilitat. A més a més del silenci de les fonts contemporànies, la joventut de Roger Bernat en el moment de la firma del contracte a Lairac fa aquesta possibilitat poc versemblant. Però quan es veu la diferència de vint anys entre el matrimoni i el naixement de Gastó I, i malgrat la presència de tres germanes grans, no és absurd de pensar que Roger Bernat tingui pensar a repudiar Margarida per casar-se de nou i tenir un hereu. L'episodi de la senyora de Salenque en podria ser un eco deformat.
Un any després del naixement de Gastó, Gastó VII, pare de Margarida, va morir el 26 d'abril de 1290 deixant els seus béns de Bearn i Auloron a la seva filla gran Constança de Montcada. Aquesta no tenia fills i ja havia testat a favor de la seva germana Margarida que va rebre el vescomtat de Marsan. Margarida i el seu marit Roger Bernat es titularen vescomtes de Béarn i s'apoderaren de fet del vescomtat, a costa de Constança. Bernat VI d'Armanyac, comte d'Armanyac, fill de Mata de Moncada, la tercera germana de Constança i de Margarida (una quarta germana, Guillema, va rebre les baronies de Catalunya), va discutir aquesta successió i la guerra va esclatar entre els comtats de Foix i d'Armanyac. El rei Felip IV de França, es va erigir com a àrbitre, i atorga el Bearn a Roger Bernat i a Margarida i el Brulhès i Gabardà (Gabarret) a Mata; el rei necessitava el suport del comte de Foix en la guerra que portava contra el rei d'Anglaterra, posseïdor de la Guiena i Gascunya.
Roger Bernat va morir el 1303 i Margarida va exercir la regència en nom del seu fill Gastó I de Foix i VIII de Bearn. És possible que més tard hagués exercit la regència en nom del seu net Gastó II de Foix, després que Joana d'Artois, la mare d'aquest últim, va ser desposseïda de la regència el 1317. Margarida va morir uns dos anys després.

## Bibliografia

* Biographie-Française, vol. 14, 1979, Roger Bernard III de Foix per Roman d'Amat.
* (anglès) Foundation for Medieval Genealogy : Marguerite de Béarn

## Notes i referències

* ↑ Biografia medieval: Roger-Bernard III de Foix Arxivat 2008-04-10 a Wayback Machine.
# Carles Cordón i Cardó

Carles Cordón i Cardó (Calella, 1957) és un metge i oncòleg. Es llicencià en medicina a la Universitat Autònoma de Barcelona el 1980. És director de la Divisió de Patologia Molecular del Memorial Sloan-Kettering Cancer Center de Nova York des de l'any 1995, on hi treballa des del 1981. Doctorat en biologia cel·lular i genètica per la Cornell University el 1985. Docent a la Universitat de Colúmbia. Ha destacat en els seus treballs sobre patologia molecular oncològica. És doctor honoris causa per la Universitat de Barcelona (2006) i acadèmic d'honor de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya (2007).
L'abril de 2006 va ser reconegut Medalla d'Or de la Ciutat de Calella.

## Referències

* ↑ Cordón i Cardó, Carles Solemne investidura de doctor honoris causa al professor Carlos Cordón Cardó: novembre de 2006, 01-11-2006.
* ↑ «L'Acadèmia de Medicina de Catalunya distingeix l'oncòleg Carlos Cordón com a Acadèmic d'Honor», 28-02-2007. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 setembre 2012].
* ↑ 324cat. «L'Ajuntament de Calella atorgarà la medalla d'or de la ciutat a l'investigador del càncer Carles Cordon Cardó», 14-11-2006. [Consulta: 31 gener 2024].

## Enllaços externs

* «Carlos Cordon-Cardo: A Different View of Cancer». The College of Phisicians & Surgeons of Columbia University, 2008. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 setembre 2012]. (anglès)
# Tritordeum

El tritordeum és un cereal creat híbrid entre el blat dur (Triticum durum) i un ordi silvestre sud-americà (Hordeum chilense).
Es va obtenir l'any 1977 i va ser desenvolupat pel CSIC.
Las tècnica utilitzada per a fer aquest híbrid no és pas la dels organismes modificats genèticament sinó la tècnica clàssica de millora vegetal (amb pol·linització creuada i rescat d'embrions).
El tritordeum és hexaploide i s'obté per la síntesi de centenars d'amfiploides diferents (2n=6x=42,AABBHchHch).
Com a característiques interessants té la de tenir les espigues llargues, les llavors llargues i plenes i un alt contingut de proteïna. Absorbeix millor el nitrogen del sòl que no pas el blat i té uns rendiments agrícoles similars als del blat i resistència a la secada i a l'estrès de la calor. Com altres característiques interessants es destaca que el tritordeum té més variabilitat genètica que els cereals cultivats des de fa molt temps els quals acaben essent molt més homogenis.
El 2006 l'empresa Agrasys, del Parc Científic de Barcelona, adquirí els drets d'exclusivitat comercial del tritordeum.
El tritordeum és panificable, també se'n poder fer galetes, flocs, etc.

## Referències

* ↑ «The Development of Tritordeum: A Novel Cereal for Food Processing». Journal of Cereal Science, 30, 2, 01-09-1999, pàg. 85–95. DOI: 10.1006/jcrs.1998.0235. ISSN: 0733-5210.
# Racing Club Haïtien

El Racing Club Haïtien és un club de futbol haitià de la ciutat de Port-au-Prince.
Va ser fundat el 1923. És un dels clubs amb més títols del país. A data de 2009 és el club amb més campionats de lliga amb un total de 10. També s'ha proclamat campió de la CONCACAF de futbol l'any 1963.

## Palmarès

* Coupe Vincent:
** 1941, 1944, 1945
* Campionat Nacional:
** 2000, 2002 Cl, 2009 Cl
* Campionat de Port-au-Prince de futbol:
** 1931, 1931-32, 1933, 1934, 1935, 1937, 1937-38, 1941, 1946, 1947, 1953-54, 1958, 1962, 1963, 1966, 1967, 1969, 1974, 1977, 1981
* Copa de Campions de la CONCACAF:
** 1963

## Referències

* ↑ «Haiti Reference: Le Football Haitien: Équipes et Clubs». Arxivat de l'original el 2017-07-07. [Consulta: 3 juny 2019].
* ↑ Haiti – List of Foundation Dates
* ↑ «Soccer: The Ultimate Guide» p. 163. DK Publishing. [Consulta: 2 febrer 2015].
* 1 2 3 «Haiti - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# La Sentinelle

La Sentinelle és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2009 tenia 3.303 habitants. Limita al nord amb Petite-Forêt, a l'est amb Valenciennes, al sud amb Trith-Saint-Léger, al sud-oest amb Prouvy, a l'oest amb Hérin i al nord-oest amb Aubry-du-Hainaut.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.990 | 3.288 | 3.680 | 3.729 | 3.588 | 3.360 | 3.232 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Roger Blondiaux | PCF |
| 2008- | Bernadette Sopo | |
# Frozen II

Frozen II és una pel·lícula estatunidenca d'animació per ordinador produïda per Walt Disney Animation Studios i estrenada el 2019. És una pel·lícula musical i de fantasia, seqüela de Frozen: El regne del gel. Continuen com a directors Chris Buck i Jennifer Lee. Es va estrenar el 22 de novembre del 2019 i ha estat doblada al català. Ha rebut crítiques majoritàriament positives, que n'han lloat l'animació, la banda sonora, els efectes visuals i les interpretacions, però no se n'ha valorat tan bé l'argument enrevessat, alguns fragments de la trama i el to més fosc.

## Argument

El regne d'Arendelle torna a estar en perill i només l'Elsa, que ara n'és la reina, pot provar de salvar-lo. Seguint una crida misteriosa, l'Elsa, la seva germana Anna, en Kristoff, el ninot de neu Olaf i el ren Sven comencen un viatge que els portarà a travessar el bosc encantat i mirar d'esbrinar l'origen dels poders de l'Elsa.

## Referències

* ↑ «'Frozen II' s'estrena en català a 33 sales de cinema». Llengua catalana. Generalitat de Catalunya, 20-11-2019 [Consulta: 21 novembre 2019].
* ↑ «Frozen 2 Review». [Consulta: 20 novembre 2019].
* ↑ «Frozen 2 Review». [Consulta: 20 novembre 2019].
# Institut Joan Brudieu

L'Institut Joan Brudieu és un Institut situat a la població de la Seu d'Urgell (Alt Urgell). Va ser fundat l'any 1933.
Durant el curs 2008-2009, l'Institut Joan Brudieu va celebrar els 75 anys de la seva creació. Durant moltes dècades fou l'únic institut de secundària de l'Alt Urgell i des de la creació de l'Institut Aubenç d'Oliana, és l'únic que imparteix estudis de batxillerat en tota la comarca. L'institut ofereix estudis per a la secundària, batxillerat i cicles formatius de grau mitjà i grau superior. Aquesta és una de les raons de la saturació d'alumnes que està presentant el centre i la forta demanda de la construcció d'un segon institut a la capital comarcal. Aquesta demanda ha estat complerta gràcies a l'Ajuntament de la Seu d'Urgell, que ha construït el nou institut anomenat La Valira, situat al Parc del Valira que oferirà educació secundària (ESO) a partir del curs 2015-16.

## Referències

* ↑ Institut Joan Brudieu a xtec.cat
* ↑ Història de l'Institut
* ↑ Ràdio Seu, Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine. ICV demana informació sobre el nou Institut de la Seu.

## Bibliografia

* Jordi Nistal Refart L'institut Joan Brudieu de la Seu d'Urgell, 75 anys de servei docent (1933-2008) Arxivat 2016-10-21 a Wayback Machine. Edicions Salòria, 2009

## Enllaços externs

* Intranet de l'Institut Joan Brudieu.
# De/Vision

De/Vision és un grup alemany de synthpop. El 1988 van començar com un quartet, format per Thomas Adam, Steffen Keth, Stefan Blender i Markus Ganssert. El nom De/Vision és un joc de paraules. La majoria de les lletres de les seves cançons són en anglès, però també tenen algunes cançons escrites en alemany. Markus va abandonar la banda l'any 2000, el mateix any en què Steffen va començar un projecte paral·lel com a vocalista amb Green Court, anomenat 'Green Court featuring De/Vision'. Thomas Adam i Steffen Keth són els actuals membres de De/Vision i treballen amb la discogràfica Popgefahr Records. Des de 1994 De/Vision ha llançat un nou àlbum d'estudi cada any i mig aproximadament.

## Formació

* Thomas Adam, teclat, lletres, veu
* Steffen Keth, cantant, compositor
* Markus Ganssert (antic membre 1988 - 2000)
* Stefan Blender - (antic membre 1988 - 1990)

## Discografia

* Àlbums
** World without End (1993)
** Unversed in Love (1995)
** Fairyland (1996)
** Monosex (1998)
** Void (1999)
** Two (2001)
** Devolution (2003)
** 6 Feet Underground (2004)
** Subkutan (2006)
** Noob (2007)
** Popgefähr (2010)
** Rockets & Swords (2012)
** 十三 (2016)
* Reedicions, compilacions, remescles i en viu
** Antiquity (1995)
** Fairylive (1997)
** Zehn (1998)
** Unplugged (2002)
** Remixed (2002])
** Live '95 & '96 (2002)
** Devolution Tour - Live (2003)
** Best Of (2006)
** Da Mals (2007)
** Popgefahr - The Mix (2011)
** Strange Days (2013)
** Instrumental Collection Boxes (2014)
** Unfinished Tape Sessions (2014)
* Singles I EP
** Your Hands on my Skin(1990)
** Boy on the Street (1992)
** Try to Forget (1992)
** Dinner Without Grace (1993)
** Love Me Again (1994)
** Blue Moon (1995)
** Dress Me When I Bleed (1995)
** Sweet Life (1996)
** I Regret (1996)
** We fly... Tonight (1998)
** Strange Affection (1998)
** Hear Me Calling [unreleased promo] (1999)
** Foreigner (1999)
** Freedom (2000)
** Heart-shaped Tumor (2001)
** Lonely Day (2002)
** Drifting Sideways (2003)
** Digital Dream (2003)
** I Regret '03 (2003)
** I'm Not Dreaming of You/Unputdownable (2004)
** Turn Me On (2004)
** The End [promo] (2006)
** Love Will Find a Way (2006)
** Flavour Of The Week (2007)
** Rage/Time To Be Alive (2010)
** Twisted Story (2011)
** Brotherhood Of Man (2012)
** Kamikaze (2012)
** Brothers In Arms (2014)
** Who I Am (2016)
* DVD
** Unplugged And the Motion Pictures [PAL] (2003)
** Pictures of the Past [NTSC] (2003)
** 25 Years Best Of Tour (2014)

## Curiositats

El grup espanyol OBK va llançar l'any 2001 la seva pròpia versió de Strange Affection. La varen anomenar "A Ciegas" i està inclosa al seu àlbum "Extrapop"

## Referències

* ↑ «2001» (en castellà). obkmusic.net. Arxivat de l'original el 20 de maig 2011. [Consulta: 1r maig 2011].

## Enllaços externs

* De/Vision - Lloc web oficial
* Lloc web oficial 1988-2003
# Margarida de Borbó-Dampierre

Margarida de Borbó-Dampierre , també coneguda com a Margarida de Navarra (1211 - 12 d'abril de 1256) va ser la tercera i última esposa de Teobald I de Navarra, es va convertir en comtessa de Xampanya i reina de Navarra. Margarida era la filla de Arquimbald VIII de Borbó i la seva primera esposa Guigona de Forez.

## Matrimoni

El 1232 es va casar amb Teobald I de Navarra i comte de Xampanya. Els seus fills van ser:
* Elionor (1233 -?), Va morir jove
* Pere (? -1265)
* Margarida de Navarra en 1255 es va casar amb Frederic III de Lorena (1238-1303)
* Teobald II de Navarra (1238-1270) casat en 1255 Isabel de França i de Provença
* Beatriu de Navarra (1242-1295), va casar en 1258 amb Hug IV de Borgonya (1212-1272)
* Enric I de Navarra es va casar amb Blanca d'Artois en 1269

## Viudetat

Teobald va morir el 1253, Margarida va actuar com a regent del seu fill gran, Teobald amb Jaume I d'Aragó fins que va arribar a la majoria d'edat en 1256.
Els reis de Castella tenien una antiga pretensió al regne de Navarra en els Pirineus, i des de 1250 Ferran III de Castella i el seu hereu, Alfons X de Castella, esperava que Elionor de Castella es casaria amb Teobald II de Navarra. en lloc de fer-ho i per eludir el control castellà, Margarida en 1252 es va aliar amb Jaume I d'Aragó, i com a part d'aquest tractat va prometre solemnement que Teobald mai es casaria amb Leonor.
Margarida amb el temps va fer que Teobald es casés amb Isabel, filla de Lluís IX de França i Margarida de Provença.
Elionor de Castella més tard es va casar amb Eduard I d'Anglaterra i va tenir setze fills.
Margarida va morir a Brie el 12 abril 1256. Està enterrada a Clairval.

## Descendents

El fill de Margarida Enric era el pare de Joana I de Navarra qui es va casar amb Felip IV de França el 1284. Joana i Felip van ser els pares de Lluís X de França, Felip V de França, Carles IV de França i Isabel de França. Isabel era la mare d'Eduard III d'Anglaterra i Juana de la Torre. Luis X era el pare de Joana II de Navarra i Joan I de França, el rei nen.

## Referències

* ↑ http://fmg.ac/Projects/MedLands/AQUITAINE%%5BEnllaç+no+actiu%5D 20NOBILITY.htm # Margueritedied1256
| Precedit per: Constança de Tolosa | Reina consort de Navarra 1232 - 1253 | Succeït per: Isabel de França |
# Marcel Tinazzi

Marcel Tinazzi (Maghnia, 23 de novembre de 1953) és un ciclista francès, ja retirat, de pare italià i mare francesa, que fou professional entre 1977 i 1986. Era nebot del també ciclista Giorgio Tinazzi.
En el seu palmarès destaquen el Campionat de França en ruta de 1977 i la Bordeus-París de 1982. Efectuà bona part de la seva carrera esportiva sota les ordres de Jean de Gribaldy i fent de gregari de Sean Kelly.
Una vegada retirat va crear una empresa de roba de ciclisme.

## Palmarès

* 1977
** Campió de França en ruta
* 1979
** 1r al Critèrium d'Aix-en-Provence
* 1980
** 1r al Tour de l'Aude
* 1981
** Vencedor d'una etapa al Tour del Mediterrani
* 1982
** 1r al Critèrium d'Aix-en-Provence
** 1r de la Bordeus-París
* 1983
** 1r al Critèrium d'Aix-en-Provence

### Resultats al Tour de França

* 1978. 59è de la classificació general
* 1981. 13è de la classificació general
* 1982. 43è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1979. 40è de la classificació general

## Referències

* ↑ «MS TINA Lady line by Tinazzi». Eurosprinting.eu. [Consulta: 29 agost 2007].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Storia di Marcel Tinazzi» (en italià). [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ «TINAZZI Marcel». [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ «Marcel Tinazzi». the cyclingwebsite. Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 29 agost 2007].
* ↑ «Marcel Tinazzi façon De Gri». Cyclismag.com. Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 29 agost 2007].
* 1 2 team, MSTina web. «MSTina - Marcel Tinazzi» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Marcel Tinazzi
# Racing Club Luxemburg

El Racing Club Luxembourg va ser un equip de futbol de Luxemburg que alguna vegada va militar en la Lliga luxemburguesa de futbol, la lliga de futbol més important del país.

## Història

Va ser fundat l'any 1909 a la ciutat de Luxemburg i va ser un dels equips fundadors de la Divisió Nationale en aquest any.
Va ser el primer campió del futbol de Luxemburg després de vèncer a la final l'US Hollerich Bonnevoie 2-1, però per a mala fortuna del club, va serl'únic títol que van guanyar en la seva història.
El club va ser un dels més consistents del país a la màxima categoria fins a 1923 quan van decidir fusionar-se amb el Sporting Club Luxemburg per crear el Cercle Athlétique Spora Luxemburg.

## Palmarès

* Lliga luxemburguesa de futbol:
** 1910
* Copa luxemburguesa de futbol
** 1922

## Referències

* ↑ «Llista de Temporades de Luxemburg des de la seva fundació». rsssf.org. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ «Luxembourg - List of Foundation Dates». rsssf.org. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ «Luxembourg – List of Champions». rsssf.org. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «Luxembourg – List of Cup Finals». rsssf.org. [Consulta: 13 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Llista de Campions
# Esquizoramis

Els esquizorramis (Schizoramia) són un clade o subfílum d'artròpodes proposat per Bergström (1997). Els trilobits hi pertanyen segons una de les hipòtesis de la filogenètica respecte que els artròpodes siguin monofilètics i que es divideixin en dues línies evolutives, Atelocerata i Schizoramia (Crustacea + Chelicerata) (Cisne, 1974; Briggs i Fortey, 1989; Schram i Emerson, 1991; Briggs it al., 1992; Budd, 1993, 1996; Wills et al., 1994, 1995, 1998; Emerson i Schram, 1998; partició morfològica de Zrzavý et al., 1998)
Tanmateix, el concepte de Schi­zoramia no està suportat per les anàlisis combinades de dades morfològiques i moleculars (Wheeler et al., 1993; Wheeler, 1998a, 1998b; Zrzavý et al., 1998), que corroboren que Mandibulata és monofilètic.

## Superclasses

* Superclasse †Proschizoramia
* Superclasse Crustaceomorpha Chernyshev, 1960
* Superclasse †Lamellipedia
* Superclasse Chelicerata

## Referències

* taxonomicon
* X.Hou i J.Bergström 1997. Arthropods of the Lower Cambrian Chengjiang fauna, southwest China. Fossils and Strata, No. 45. Scandinavian University Press, Oslo, 22 Dec 1997: 116 pp.
* ↑ entomologia.rediris
# DeFuniak Springs

De Funiak Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 5.089 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, De Funiak Springs tenia 5.089 habitants, 2.105 habitatges, i 1.324 famílies. La densitat de població era de 179,1 habitants per km².
Dels 2.105 habitatges en un 27,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,7% hi vivien parelles casades, en un 18,4% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 33,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 21,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.516 $ i la renda mediana per família de 28.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.219 $ mentre que les dones 19.255 $. La renda per capita de la població era de 13.298 $. Entorn del 18,2% de les famílies i el 18,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- De Funiak Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- De Funiak Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pedro Macía

Pedro Macía (Madrid, 19 de febrer de 1944 - íd., 14 d'abril de 2012) va ser un periodista espanyol.
Va estudiar Dret, Radiodifusió i Periodisme. Els seus inicis en el món del periodisme van ser a través de la ràdio, concretament Radio Juventud (1961), des d'on va passar a Radio Nacional de España.
Va ingressar a Televisió Espanyola el 1963, prestant la seva veu per a reportatges emesos al Telediario. A partir d'aquest moment, va desfilar per nombrosos programes de la cadena al llarg de la dècada de 1960: En antena (1963), Punto de vista (1964), Fin de semana (1965-1966), Revista para la mujer (1967), Por tierra, mar y aire (1968), Noches de Europa (1968), Un pueblo para Europa (1970), Investigación en marcha (1970)...
A partir de 1971 es va apartar temporalment del món de la comunicació i es va dedicar a les relacions públiques en diferents empreses. El 1973 va tornar a TVE i es va posar al capdavant del Telediario, en el qual roman durant l'etapa de la Transició, fins a 1980. Durant la primera legislatura democràtica, el 1979 no va voler donar una notícia imposada per TVE sobre una vaga de RENFE que ell suposava falsa, per la qual cosa va ser destituït i destinat a Canàries. En 1981 després de presentar durant un mes l'informatiu Crònica 3, se'l va designar director del Centre Regional d'RTVE en Canàries, on roman fins a 1983.
Després de dirigir el programa informatiu Siete días i l'espai cultural Un país de Sagitario va posar en marxa el programa Punto de encuentro (1985-1987), que s'emetia no només en Espanya sinó en tots els països de parla hispana.
El 1976 se li va concedir el Premi Ondas (Nacionals de Televisió).
Es autor del llibre Televisión Hora Cero, Madrid, Erisa, 1981.
Va morir a causa d'un càncer.

## Referències

* ↑ EFE. «Fallece de cáncer Pedro Macía, rostro de TVE en el inicio de la Transición». El Mundo, 15-04-2012. [Consulta: 14 abril 2012].
* ↑ El cese de Pedro Macía
* ↑ «Muere Pedro Macía, uno de los rostros populares de los telediarios de los años 70 del pasado siglo.». La Vanguardia, 15-04-2012. [Consulta: 15 abril 2012].
* ↑ «Muere a los 68 años Pedro Macía, todoterreno televisivo». El País, 15-04-2012. [Consulta: 15 abril 2012].