OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Canon EF 17-40mm f/4L USM

El Canon EF 17-40mm f/4L USM és un objectiu zoom el qual esta entre una focal gran angular i normal, de la sèrie L i amb muntura Canon EF.
Aquest, va ser anunciat per Canon el 27 de febrer de 2003, amb un preu de venta suggerit de 799€.
Aquest objectiu s'utilitza sobretot per fotografia de paisatge i arquitectura.
El 2003, aquest objectiu va guanyar el premi de Technical Image Press Association (TIPA) com a millor objectiu professional per a càmeres rèflex.

## Característiques

Les seves característiques més destacades són:
* Distància focal: 17-40mm
* Obertura: f/4 - 22
* Motor d'enfocament: USM (Motor d'enfocament ultrasònic, ràpid i silenciós)
* Distància mínima d'enfocament: 28cm
* Rosca de 77mm
* Distorisió òptica a 17mm de -3,6% (tipus barril) i a 35mm de 0,548% (tipus coixí)
* A 17mm i f/5.6 l'objectiu rebaixa molt l'ombrejat de les cantonades, però és a partir de f/8 on menys apareix aquest efecte.
* A 40mm i f/5.6 l'objectiu rebaixa molt l'ombrejat de les cantonades, però és a partir de f/8 on aquest efecte gairebé no s'aprecia.
* Entre f/5.6 i f/8 és on l'objectiu dona la millor qualitat òptica. A 17mm i f/11 és on l'objectiu dona la millor qualitat òptica a les cantonades.

## Construcció

* La muntura i l'interior són metàl·lics, mentre que l'exterior i l'anell de filtre són de plàstic.
* El diafragma consta de 7 fulles, i les 12 lents de l'objectiu estan distribuïdes en 9 grups.
* Consta de tres elements asfèrics i dos lents d'ultra baixa dispersió.

## Accessoris compatibles

* Tapa E-77 II
* Parasol EW-83E
* Filtres de 77mm
* Tapa posterior E
* Funda LP1319
* Tub d'extensió EF 12 II
* Tub d'extensió EF 25 II

## Objectius similars amb muntura Canon EF

* Tamron 17-35mm F2.8-4 Di OSD
* Tamron SP AF 17-35mm F/2.8-4 Di LD Aspherical (IF)
* Tokina AT-X 17-35mm f/4 Pro FX

## Referències

* 1 2 «Canon EF 17-40mm f/4.0L USM specs» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Canon EF 17-40mm f/4L USM Lens Review» (en anglès). The digital picture.
* ↑ «Awards 2003» (en anglès). TIPA.
* 1 2 3 4 «Canon EF 17-40mm f/4 USM L (full format) - Review / Test Report - Analysis» (en anglès). Optical limits. Arxivat de l'original el 2023-01-26. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ «Canon 17-40mm f/4 L» (en anglès). Kenrockwell.
* ↑ «Canon EF 17-40mm f/4L USM Accesorios» (en castellà). Canon España. Arxivat de l'original el 2023-01-26. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ «Tamron 17-35mm F2.8-4 Di OSD Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Tamron SP AF 17-35mm F/2.8-4 Di LD Aspherical (IF) Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Tokina AT-X 17-35mm f/4 Pro FX Overview» (en anglès). Dpreview.
# Cantó de Tourouvre

El cantó de Tourouvre és un cantó francès del departament de l'Orne, situat al districte de Mortagne-au-Perche. Té 15 municipis i el cap es Tourouvre.

## Municipis

* Autheuil
* Beaulieu
* Bivilliers
* Bresolettes
* Bubertré
* Champs
* Lignerolles
* Moussonvilliers
* Normandel
* La Poterie-au-Perche
* Prépotin
* Randonnai
* Saint-Maurice-lès-Charencey
* Tourouvre
* La Ventrouze

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. René | radical |
| 19..-1994 | André Durand | Divers droite, després RPR |
| 1994- | Guy Monhée | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.815 | 4.876 | 5.175 | 4.826 | 4.455 | 4.363 | 4.594 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carpòfor

« carpòfor» té aquests significats:
* Micologia:
** Carpòfor o esporocarp, en els bolets és el cos fructífer dels fongs ascomicets o basidiomicets de forma grossa o simplement visible.
** Carpòfor, estructura de determinats fongs que porta els esporangis i que s'origina a partir del miceli vegetatiu.
** Carpòfor, pedicle o cama dels esporocarps dels bolets.
* Botànica:
** Carpòfor o ginòfor prolongació del tàlem d'algunes flors que sosté el gineceu i posteriorment el fruit.
** Carpòfor, peduncle filiforme que sosté la càpsula de les molses (seta) de la molsa.
# Casa al carrer Sant Joan, 9 (Tàrrega)

Casa al carrer Sant Joan, 9 és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de secció quadrangular amb planta baixa, tres pisos i golfes. La coberta és a dues aigües i la façana està configurada per tres eixos de composició vertical amb un total de dotze obertures de secció quadrangular, tres per planta, i una galeria amb coberta al nivell de les golfes. A la planta baixa dos espais comercials flanquegen la porta d'accés a l'edifici. La planta noble té les obertures unides per una mateixa balconada, a la resta de plantes, en canvi, hi ha balcons indenpendents i amb barana de ferro forjat. El parament de la façana està estucat a la planta baixa, i arrebossat i pintat a la part dels pisos on a més deixa a la vista els emmarcaments de pedra de les obertures i les línies d'imposta que separen cadascun d'aquests.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Sant Joan, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Robin Wells

Robin Elizabeth Wells (1959) és una economista estatunidenca. És la coautora de diversos textos d'economia.
Wells va rebre el seu BA de la Universitat de Chicago i el seu PhD de la Universitat de Califòrnia, Berkeley. Després d'obtenir el seu PhD en el grau d'economia de la UC Berkeley, Wells va obtenir un lloc com a investigadora postdoctoral a l'Institut de Massachusetts de Tecnologia (MIT). Ha ensenyat o fet recerca a la Universitat de Michigan, la Universitat de Southampton, la Universitat Stanford, al MIT, i a la Universitat de Princeton.
Wells és la coautora de diversos llibres d'economia amb el seu marit, l'economista Paul Krugman, Macroeconomia i Microeconomia, que està en el top de llibres de text utilitzats en universitats dels Estats Units avui en dia. Per a la realització de The Occupy Handbook (llibre sobre el moviment Occupy Wall Street) Wells va actuar com a editor convidat i va aportar un article original. És una escriptora freqüent pel The Guardian online, ha publicat articles en revistes d'economia, i ha bloguejat pel Huffington Post. Amb el seu marit, ha coescrit tant articles com ressenyes de llibres pel The New York Review of Books. Wells ensenya Ioga Forrest a Princeton, Nova Jersey.

## Obres

* Economia: Edició europea (primavera 2007), Paul Krugman, Robin Wells, i Kathryn Graddy.
* Krugman, Paul R.; Wells, Robin. Macroeconomics (en anglès). Worth Publishers, 2006. ISBN 0-7167-6763-5.
* Krugman, Paul R.; Wells, Robin. Economics (en anglès). Nova York: Worth Publishers, 2006. ISBN 1-57259-150-1. OCLC 758212877.
* Microeconomics (març 2004), Paul Krugman i Robin Wells. ISBN 0-7167-5997-7
* The Occupy Handbook (abril 2012), editat per Janet Byrne. ISBN 0-3162-2021-3

## Referències

* ↑ Larissa MacFarquhar. «The Deflationist: How Paul Krugman found politics». The New Yorker, 01-03-2010. [Consulta: 28 febrer 2010].
* ↑The Guardian: Robin Wells
* ↑Economics, 1st Edition by Paul Krugman and Robin Wells, Worth Publishers; 1st edition (28 desembre 2005)

## Enllaços externs

* Croquis biogràfic, Huffington Post
* Croquis biogràfic Arxivat 2013-09-30 a Wayback Machine., Worth Publishers
* Aparicions a C-SPAN
# Casa al passeig de Barcelona, 3 (Olot)

La Casa al passeig de Barcelona, 3 és un edifici eclèctic d'Olot (Garrotxa) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta rectangular amb teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de celler, planta baixa i dos pisos superiors. Darrerament s'hi afegiren unes golfes reculades. La porta principal porta la data 1890 i les inicials J. S. L'escala és central, amb barana fosa i té una estructura de fusta i vidres de colors que repeteixen la data i les inicials esmentades. La façana és estucada, formant encoixinats, amb amplis guardapols que marquen les separacions dels pisos, donant al conjunt un gran sentit d'horitzontalitat i simetria.

## Història

El creixement urbà de finals del segle xix es realitza a Olot pel carrer Mulleres, el passeig de Sant Roc, el Firal i la plaça Palau. No obstant, els projectes de més envergadura d'aquest moment seran el passeig de Barcelona i la plaça Clarà. Aquest passeig és un dels conjunts arquitectònics urbanístics més remarcables de la vila. És interessants per la perfecta integració entre espais verds i les construccions, d'una qualitat arquitectònica notable.

## Referències

* 1 2 «Casa al passeig de Barcelona, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Casa al passeig de la Font Vella, 37 (Sant Hilari Sacalm)

La Casa al passeig de la Font Vella, 37 és una obra noucentistes de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, situat al nucli urbà de Sant Hilari Sacalm, al Passeig de la Font Vella número 37.
A la façana del passeig, a la planta baixa, hi ha la porta d'entrada en arc escarser, i una finestra també en arc escarser. Les dues obertures es troben emmarcades per un cordó en relleu. L'ampit de la finestra és de rajoles vidriades de color blau i amb una imatge religiosa. Al primer pis hi ha un gran finestral en arc escarser voltejat per un cordó en relleu, davant el qual hi ha una mena de jardinera sostinguda per mènsules. A cada costat d'aquesta obertura hi ha un esgrafiat, un dels quals amb la data 1927. Al segon pis hi ha una obertura d'iguals característiques. Unes línies d'imposta marquen el nivell de cada un dels pisos. Sota el ràfec hi ha tres respiralls.

## Història

Segons la data de l'esgrafiat de la façana, l'edifici fou fet el 1927. Possiblement el seu ús era com a casa d'estiueig.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al passeig de la Font Vella, 37». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Robert George Howe

Sir Robert George Howe, GBE, KCMG (Derby, Anglaterra, 19 de setembre de 1893, mort 22 de juny de 1981) FOU un diplomàtic Britànic que va exercir com a governador general del Sudan Angloegipci de 1947 a 1954.

## Educació

Howe fou educat a l'escola de Derby i al Col·legi de Santa Catarina a Cambridge.

## Carrera

Fou secreetari a l'ambaixada britànica a Copenhague, tercer secretari el 1920 i segon secretari tot seguit (1920-1922), passant el 1922 amb el mateix càrrec a l'ambaixada a Belgrad fins al 1924, i després a Rio de Janeiro fins al 1926; en aquest destí fou ascendit a primer secretari que va ocupar breument, passant llavors a Bucarest (1926-1929). Va estar al Foreign Office de 1930 a 1934 quan fou designat conseller interí a Pequín (1934-1936) i després conseller titular (1936). El 1940 fou designat ministre a Riga (1940-1942) i a Addis Abeba (1942-1945). Al final de la guerra fou ajudant del sub-secretari d'Estat del Foreign Office i el 8 d'abril de 1947 fou nomenat governador general del Sudan, posició que va exercir durant el període previ a la independència, fins al 29 de març de 1954. Llavors es va retirar del servei diplomàtic (1955) i fou Jutge de Pau de Cornualla (Cornwall) de 1955 a 1968.

## Família

El 1919, Howe es va casar amb Loveday Mary Hext (que va morir el 1970), i van tenir un fill.

## Honors

* Company de l'Orde de Sant Miquel i Sant Jordi, 1937
* Cavaller Comandant de l'l'Orde de Sant Miquel i Sant Jordi, 1947
* Cavaller amb Gran Creu de l'Orde de l'Imperi Britànic, 1949

## Referències

* Howe, Sir Robert George a Who Was Who 1897-2006 en línia a Howe, Lord Robert George
# Robert Giffen

Robert Giffen (Strathaven, Lanarkshire, Escòcia, 1837- 1910) fou un estadístic i economista britànic. Una de les seves principals aportacions a l'economia ha quedat en la denominació dels béns Giffen, nom donat per Alfred Marshall, quan el 1846 estudià el comportament de les patates i en suggerí que tenien el pendent de demanda positiva. A Irlanda, com a conseqüència d'una mala collita, les famílies van experimentar fam i carestia, resultant que les patates eren part fonamental de la dieta alimentària. A causa de l'escassetat, el preu de les patates, que eren un bé inferior, va experimentar un augment espectacular, i com a conseqüència, el poder adquisitiu va disminuir i la poca carn que s'adquiria per les famílies va deixar de ser consumida per a col·locar els escassos recursos en la compra de patates, precisament el bé el preu del qual havia augmentat.
El 1882-1884 fou president de la Royal Statistics Society i més tard fou ennoblit. Fins a la seva mort continuà publicant treballs sobre finances i taxació.

## Obres

* Essays on Finance (1879 i 1884),
* The Progress of the Working Classes in the Last Half Century (1884)
* Growth of Capital (1889)
* The Case against Bimetallism (1892)
* Economic Inquiries and Studies (1904).

## Referències

* ↑ Alfred Marshall. Principles of Economics. Cosimo, Inc., 30/4/2010. ISBN 978-1-60520-800-8 [Consulta: 1r agost 2012].
# Carmen Añón Feliú

Carmen Añón Feliú (Barcelona, 15 de maig de 1931) és una paisatgista espanyola, especialista en paisatges culturals i històrics.
Nascuda a Barcelona, es va establir a Madrid el 1941. Va ser directora dels projectes de rehabilitació per als jardins de la Isla i del Rey a Aranjuez, La Granja, Campo del Moro, la Zarzuela, Palau de la Moncloa, Jardins de la Casita del Príncipe d'El Pardo, els Jardins de la Casita del Príncipe d'El Escorial, els Jardins de la Quinta del Duque del Arco, els Jardins del Monestir d'El Escorial i Claustre i Jardins del Monestir de les Descalzas Reales.
Va ser regidora de l'Ajuntament de Madrid a la corporació 1979-1983, elegida per la Unió de Centre Democràtic (UCD). El 2017 va rebre el Premi Nacional de Restauració i Conservació de Bens Culturals del Ministerio de Educación, Cultura y Deporte.

## Referències

* ↑ «Hay que recuperar las características tradicionales de los jardines madrileños» (en castellà) p. 28. ABC Madrid, 13-04-1979. [Consulta: 16 març 2021].
* 1 2 «Hay que recuperar las características tradicionales de los jardines madrileños». ABC, 13-04-1979.
* ↑ «Carmen Añón, premio Nacional de Restauración y Conservación de Bienes Culturales». ABC, 06-11-2017.
* ↑ Heras Bretín, Rut de las «Un oficio oculto entre paisajes». El País, 29-11-2017.
* ↑ «La paisajista Carmen Añón, premio Nacional de Restauración y Conservación de Bienes Culturales» (en castellà). El País [Madrid], 06-11-2017. ISSN: 1134-6582.
# Cascada d'O Ézaro

La cascada d'O Ézaro (en gallec: Fervenza do Ézaro) és un salt d'aigua format pel riu Xallas a la seva desembocadura al mar. Es troba a la parròquia d'O Ézaro, al municipi de Dumbría, província de la Corunya, Galícia. És l'únic salt d'aigua d'Europa que desemboca directament a l'oceà Atlàntic.

## Característiques

A l'últim tram del riu Xallas, l'aigua es precipita contra les roques durant 40 metres. L'any 1724 ja es va descriure el salt, descrivint-lo com una gegantina fumerada que es podia albirar des de diversos quilòmetres mar endins.

## Aprofitament dels recursos hídrics

El cabal del riu Xallas es manté constant a conseqüència de les nombroses preses que s'hi han construït. L'any 1897, la Societat Espanyola de Carburs Metàl·lics, que avui forma part del grup FerroAtlántica, va construir preses per a generar energia, la més important era la de Fervenza, construïda durant els anys 60 del segle xx. A Ponte Olveira existeix una altra central. Al tram final del riu hi ha tres centrals: Castrelo, Santa Uxía i Pindo. Fins a l'any 2012, el salt només es podia veure els diumenges al migdia perquè les empreses hidroelèctriques només deixaven córrer l'aigua suficient en aquell període. Des de l'any 2006, es va ampliar l'horari als dissabtes al vespre, amb espectacle de llums inclòs. A partir de l'any 2012, el salt es pot veure tots els dies de l'any.
L'any 2015, un jutge de Santiago de Compostel·la va obligar a FerroAtlàntica a pagar 8,519 milions d'euros per haver secat el salt d'aigua entre els anys 2004 i 2011.

## Galeria

* Desembocadura del Riu Xallas, O Ézaro
* Salt d'aigua del riu Xallas a O Ézaro
* Panoràmica del salt

## Referències

* ↑ «Como era o Monte Pindo en 1724?» (en galleg). Asociacio Monte Pindo Parque Natural, 06-02-2013. [Consulta: 8 juliol 2015].
* ↑ Eiron, E. «O Ézaro recupera la cascada del Xallas» (en castella). La Voz de Galicia [Consulta: 8 juliol 2015].
* ↑ Méndez, Rafael «Fianza de 8,5 millones a una firma de Villar Mir por secar una cascada única» (en castellà). El País, 18-07-2015 [Consulta: 8 juliol 2015].
# Cascada d'Anníbal

La Cascada d'Anníbal és un salt d'aigua del terme comunal dels Banys d'Arles i Palaldà, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord. És a prop i a migdia del poble dels Banys d'Arles i també a prop i al nord de les Gorges del Montdony, darrere mateix del principal establiment termal del poble.

## Referències

* ↑ La Cascada d'Anníbal en els ortofotomapes de l'IGN
# Cascada de Montmorency

La cascada de Montmorency és una cascada situada en la desembocadura de riu Montmorency al riu Sant Llorenç, just al davant de l'illa d'Orleans, a Quebec (Canadà). Divideix la ciutat de Quebec i la municipalitat de Boischatel. La cascada té 83 metres d'altura i és la més alta de la província de Quebec, ja que és 30 metres més alta que les cascades del Niàgara.
Va ser anomenada així per Samuel de Champlain en honor d'Enric II de Montmorency, lloctinent de la Nova França de 1620 a 1625.
La cascada es troba en un parc natural anomenat "Parc de la Chute-Montmorency". Hi ha nombroses escales que permeten observar el salt d'aigua des de diferents punts de vista i un pont penjant que ofereix una vista espectacular de la cascada. Durant l'hivern, el vapor de l'aigua a la base de la cascada es solidifica formant una massa de gel anomenada popularment "pa de sucre que es transforma en un lloc popular d'escalada sobre gel.

## Galeria

* Panoràmica de les cascades. La ciutat de Quebec es pot veure al fons.
* Foto del pa de sucre que es forma a la base de les cascades a l'hivern.
* Vista de la cascada.
* Vista de la cascada.

## Enllaços externs

* Parc de les cascades Montmorency (francès) (anglès)
* Fitxa descriptiva sobre les cascades Montmorency al web de la comissió de toponímia del Quebec (francès)
# Sabine Bergmann-Pohl

Sabine Bergmann-Pohl (Eisenach, Alemanya, 20 d'abril de 1946) és una política democratacristiana alemanya que fou l'última a ocupar el càrrec de cap d'estat de la República Democràtica Alemanya des del 5 d'abril fins al 2 d'octubre de 1990 quan es produí la unificació d'Alemanya.
Va néixer el 20 d'abril de 1946 a la ciutat d'Eisenach, població situada a l'estat alemany de Turíngia. Va estudiar medicina a la Universitat de Berlín, on es va graduar l'any 1972. S'afilià a la Unió Cristiano-Demòcrata de l'Alemanya Oriental l'any 1981 i, el març de 1990 esdevingué membre de la Cambra del Poble de la RDA. El 5 d'abril de 1990 accedí a la presidència de la Cambra del Poble, Volkskammer i, com havia estat abolit el Consell d'Estat de la RDA, fou cap d'Estat.
Després de la unificació alemanya fou membre del Bundestag. Fou cap del Ministeri federal d'Afers Especials d'Alemanya des de 1990 a 1991 i vicesecretària d'Estat de Sanitat entre 1991 i 1998. Abandonà el Bundestag el setembre de 2002.

## Referències

* ↑ Wirtz, Susanne. «Sabine Bergmann-Pohl» (en alemany). LeMO biographies, Living Museum Online, Foundation House of the History of the Federal Republic of Germany,. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ «Sabine Bergmann-Pohl» (en alemany). Fundació Konrad Adenauer, 20-04-1946. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ «Bergmann-Pohl, Sabine» (en alemán). Biographische Datenbanken. Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur, 01-10-2009. Arxivat de l'original el 2021-09-10. [Consulta: 10 setembre 2021].
# Sabine Drysdale

Sabine Drysdale (Santiago de Xile, 1976) és una jornalista i escriptora xilena.
Ha publicat en els principals mitjans de comunicació del país, com ara la revista Sábado d'El Mercurio, Qué Pasa i Paula. També treballa per a la Universitat Diego Portales, en la qual havia estudiat la carrera de Periodisme.
El 2008, va guanyar el Premi Periodisme d'Excel·lència atorgat per la Universitat Alberto Hurtado mercès a una entrevista que va fer a la parella de l'empresari i presumpte assassí Gerardo Rocha, Verónica Espinoza.
És coautora de Nicanor Parra, la vida de un poeta (2014), un text sobre les vivències de Nicanor Parra, amb Marcela Escobar. Més tard, va participar en el llibre conjunt Extremas, publicat el 2019 per Ediciones UDP, que biografia diverses dones llatinoamericanes històriques. Notòriament, hi va revelar la carta de suïcidi de la cèlebre cantautora xilena Violeta Parra, fins aleshores restringida al públic.
El mateix 2019, inspirada pel Moviment #MeToo i motivada per l'editor i tallerista literari Matías Rivas, va decidir-se a escriure La vida privada de los hombres, en què reflexiona amb una perspectiva feminista sobre la figura desafavorida del gènere masculí dins la societat.

## Referències

* 1 2 «Sabine Drysdale» (en castellà). PlanetadeLibros. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Sabine Drysdale» (en castellà). Penguin Libros. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Sabine Drysdale» (en castellà). Puerto de Ideas. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Sabine Drysdale y los secretos de la entrevista» (en castellà). Universidad del Desarrollo, 23-10-2014. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Cronistas de El Mercurio son distinguidos en "Premio Periodismo de Excelencia"» (en castellà). emol.com, 24-04-2009. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ Jofré, Alejandro. «El día que Violeta Parra conoció a Pablo Neruda y deslumbró a los intelectuales chilenos» (en castellà). La Tercera, 05-02-2020. Arxivat de l'original el 26 gener 2022. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Las historias tras el suicidio de Violeta Parra: "Lo hago por el orgullo que rebalsa a los mediocres"» (en castellà). La Cuarta, 05-02-2021. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ García-Huidobro, Sofía. «Guía de Ocio: Sabine Drysdale y su investigación sobre los hombres» (en castellà). DF MAS, 21-01-2022. [Consulta: 8 novembre 2022].
# Rupi Kaur

Rupi Kaur (rupi kaur, en minúscules, segons signa tots els seus llibres, Panjab, 5 d'octubre de 1992) és una poeta i il·lustradora canadenca. És popular per la seva utilització de lletres minúscules en les seves il·lustracions. Kaur treballa per transformar experiències de dolor. Va publicar un llibre de poesia i prosa titulat Llet i mel el 2015. El llibre tracta temes de violència, abús, amor, pèrdua i feminitat i ha venut més d'un milió de còpies. S'ha convertit en número 1 en el llista dels més venuts de The New York Times.

## Referències

* ↑ «How Rupi Kaur Became the Voice of Her Generation» (en anglès). Flare, 11-11-2016 [Consulta: 15 abril 2017]. Arxivat 2017-05-12 a Wayback Machine.
* ↑ Desk, BWW News «#1 New York Times Best Seller MILK AND HONEY by Rupi Kaur Hits One Million Copies» (en anglès). [Consulta: 15 abril 2017].