OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mashiko

Mashiko (益子町, Mashiko-machi) és una vila i municipi de la prefectura de Tochigi, a la regió de Kanto, Japó i pertanyent al districte de Haga. Mashiko és un municipi eminentment agrícola, tot i que des dels darrers anys ha esdevingut una ciutat dormitori per als treballadors de Mooka i Utsunomiya.

## Geografia

El municipi de Mashiko està situat al sud del districte de Haga, al sud-est de la prefectura de Tochigi, al nord de la regió de Kanto. El terme municipal de Mashiko limita amb els d'Ichikai i Motegi al nord; amb Mooka a l'oest i amb Sakuragawa, a la prefectura d'Ibaraki, al sud.

### Clima

Mashiko té un clima continental humid, caracteritzat per estiud càlids i hiverns freds amb fortes nevades. La temperatura mitjana anual és de 13,5 graus. La mitjana anual de precipitacions és de 1.378 mil·límetres, sent el setembre el mes més humid. La temperatura mitjana més alta la trobem a l'agost amb vora 25,7 graus i la més baixa al gener amb vora 2,2 graus.

## Història

Des de temps del període Nara, Mashiko va començar i es desenvolupà com una vila fortificada al voltant d'un temple. Des dels primers temps fins a la fi del període Tokugawa, l'àrea va formar part de l'antiga província de Shimotsuke. Durant el període Tokugawa, la vila també va ser un exclau del feu de Kurobane, que es trobava a la zona de Nasu. Després de la restauració Meiji i amb l'aprovació de la nova llei de municipis es fundaren els pobles de Mashiko, Nanai i Tano, pertanyents al districte de Haga, l'1 d'abril de 1889. L'1 de març de 1895 Mashiko esdevé vila i l'1 de juny de 1954 s'annexiona els pobles de Nanai i Tano.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 15.920 | 17.034 | 18.347 | 24.542 | 21.121 | 19.844 | 22.104 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 24.317 | 25.685 | 24.351 | 21.841 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril de Mōka
** Mashiko - Nanai

### Carretera

* Nacional 121 - Nacional 123 - Nacional 294

## Agermanaments

* Ōmu, Hokkaido, Japó.
* Saint Ives, Anglaterra, Regne Unit. (20 de setembre de 2012)

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=09342
* ↑ Mashiko climate data
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Can Pasqual (Gelida)

Can Pasqual és una casa de Gelida (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un casal de grans proporcions, de dos cossos paral·lels a dues vessants, l'un d'habitatge i l'altre de cellers, renovat el 1914. Consta de dues plantes i golfes, amb moltes finestres, balcons i terrats. Cal esmentar el petit jardí romàntic de gracioses formes a ponent del casal, on també hi trobem un portal de pedra amb una data mig esborrada i un rellotge de sol de l'any 1808.

## Història

Des del 1529 i degut el ric arxiu de la casa, es coneix el seu tarannà pagès. El 1529 fou concedit a Jaume Pasqual "lo Mas Rovira" pel Senyor del Castell Enric Despalau. A l'arxiu s'hi troba també un testament del 1476. A part dels treballs pagesos, del 1806 al 1808, com a mínim, se'n tragué carbó de pedra. El 1808 s'hi elaborava aiguardent. El 1880, com arreu, la fil·loxera destruí les vinyes de la casa, les quals s'hagueren de refer totalment amb ceps americans. La família ha ostentat molt sovint, càrrecs de batlle de Gelida, jutges de pau, religiosos i arquitectes, i han assolit diversos premis els concursos comarcals de vins, a Vilafranca.

## Referències

* 1 2 «Can Pasqual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
# Grómivka (Sudak)

* Per a altres significats, vegeu «Grómovka».
Grómivka (en ucraïnès: Громівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 179 habitants. Pertany al districte de Sudak. Fins al 1945 la vila es deia Xelén.

## Referències

* ↑ «Крым, город Судак, Богатовка». КЛАДР РФ. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Расписание маршрутки Судак — Солнечная Долина —Прибрежное». GoOnBus.ru. [Consulta: 27 març 2018].
# Manuel Bronchud i Guisoni

Manuel Bronchud i Guisoni (Barcelona, 21 de desembre de 1923 - Barcelona, 10 de març del 2012) va ser un actor de teatre i cinema català.

## Recorregut professional
### Teatre

* 1973. TV 2000 de Manuel Medina. Estrenada al Martin's cafè-teatre de Barcelona.

### Cinema

* 1956. Pasión bajo el sol. dir: Antonio Isasi-Isasmendi.
* 1957. Su desconsolada esposa. dir: Miguel Iglesias.
* 1959. Diego Correntes. dir: Antonio Isasi-Isasmendi.
* 1960. Llama un tal Esteban. dir: Pedro Luis Ramírez.
* 1961. Julia y el celacanto. dir: Antonio Momplet.
* 1962. El amor de los amores. dir: Juan de Orduña.
* 1962. ¿Dónde pongo este muerto?. dir: Pedro Luis Ramírez.
* 1962. Han matado un cadáver. dir: Julio Salvador.
* 1964. La cuarta ventana. dir: Julio Coll.
* 1964. Young Sánchez. dir: Mario Camus.
* 1964. La barca sin pescador. dir: Josep Maria Forn.
* 1964. La bonda era a las doce. dir: Julio Salvador.
* 1965. Estambul 65. dir: Antonio Isasi-Isasmendi.
* 1965. El castigador. dir: Joan Bosch.
* 1966. El primer cuartel. dir: Ignacio F. Iquino.
* 1966. I cinque della vendetta. dir: Aldo Florio.
* 1967. Un homme à abattre. dir: Philippe Condroyer.
* 1968. La viudita Ye-Yé. dir: Joan Bosch.
* 1968. La Mini tía. dir: Ignacio F. Iquino.
* 1969. Legge della violenza: Tutti o nessuno. dir: Gianni Crea.
* 1969. Turistas y bribones. dir: Fernando Merino.
* 1981. Un millón por tu historia. dir: Ignacio F. Iquino.
* 1999. Els sense nom. dir: Jaume Balagueró
* 2007. [REC]. dir: Jaume Balagueró i Paco Plaza
* 2010. Pa Negre. dir: Agustí Villaronga

## Referències

* ↑ «Manuel Bronchud» (en anglès). BFI.
# Naga ed-Deir

Naga ed-Deir (Naga al-Deir) és un llogaret egipci que dona nom a una necròpolis de la regió d'Abidos, a la part oriental del Nil, a la governació de Sohag una mica al sud d'Akhmim, que s'estén per uns quants kilòmetres.
Els primers enterraments són d'època predinàstica i van seguir fins a l'Imperi mitjà. La troballa més important són els papirs de Reisner que foren trobats aquí en un sarcòfag de la dinastia XII; els papirs parlen de l'organització d'un gran edifici i donen noms i relacions d'almenys set-cents treballadors. Es va trobar també una estela d'una dona anomenada Senet-Inhert, que es creu que era una sacerdotessa d'Inhert (Onuris) que probablement era la dona del nomarca i sacerdot del primer període intermedi.
L'americà George Reisner fou el primer que va excavar la zona entre 1901 i 1924. Després va seguir el seu treball Albert Lythgoe, i les seves troballes foren estudiades per Grafton Elliott Smith i han servit de base a futurs estudis. Es creu que el cementiri servia a l'antiga ciutat de Tinis durant el període dels enterraments; l'emplaçament exacte de Tinis no es coneix, però se suposa que era prop de Girga (una mica a l'oest d'aquesta ciutat).
# Ripley (Mississipi)

Ripley és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 5.478 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ripley tenia 5.478 habitants, 2.174 habitatges, i 1.441 famílies. La densitat de població era de 184,1 habitants per km².
Dels 2.174 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47% hi vivien parelles casades, en un 15,2% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,5% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.728 $ i la renda mediana per família de 31.174 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.275 $ mentre que les dones 20.160 $. La renda per capita de la població era de 12.979 $. Entorn del 18,3% de les famílies i el 21% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ripley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ripley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mashco Piro

El Mashco Piro o Cujareño és una llengua ameríndia del subgrup piro de les llengües arawak parlada al Perú. És molt semblant al yine, amb una intel·ligibilitat mútua estimada d'un 60%. Kaufman la considera un dialecte del piro o yine; Aikhenvald en canvi suggereix que podria ser un dialecte de l'iñapari.
La documentació lingüística és limitada, ja que els Mashco Piro són bàsicament nòmades caçadors-recol·lectors que eviten el contacte amb gent de fora. El nom de Cujareño s'ha associat amb les llengües pano, tot i que sense gaires evidències.

## Referències

* 1 2 Mashco Piro a Ethnologue
# Vaux-en-Dieulet

Vaux-en-Dieulet és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 70 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vaux-en-Dieulet era de 70 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 16 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família i 8 eren segones residències. 37 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 32 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 9 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vaux-en-Dieulet el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 41 persones, 33 eren actives i 8 eren inactives. De les 33 persones actives 29 estaven ocupades (18 homes i 11 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 8 persones inactives 2 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vaux-en-Dieulet a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vaux-en-Dieulet a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Can Punxes

Can Punxes és una obra del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa, dos pisos i terrat, amb jardí lateral i posterior que dona a la plaça Marcer i al carrer de la Pau. La façana principal presenta una distribució simètrica. A la planta baixa s'obren la porta d'accés, centrada, d'arc mixtilini i una obertura allindanada a banda i banda. Al primer pis hi ha tres balcons amb peanya comuna, sostinguda per mènsules i amb barana de ferro. El segon pis té tres finestres allindanades.
L'edifici es corona amb barana d'on sobresurten, en la vertical de les obertures, uns cossos més elevats. Tant portes com finestres es troben emmarcades en pedra i decorades amb relleus de temàtica floral. La façana lateral presenta una estructura similar, i la posterior galeries. Elements remarcables són la tanca de la finca, amb decoració escultòrica i la porta de ferro. Cal assenyalar com a element singular la caixa de l'escala situada al terrat, de planta quadrangular i pintada de vermell.

## Història

Can Punxes fou construïda a principis del segle XX per ordre de Ramon Mestre i Mestre, al seu reton de Cuba on havia fet fortuna.

## Referències

* 1 2 3 «Can Punxes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Grómove

Grómove (en ucraïnès: Громове) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 321 habitants. Pertany al districte de Txornomórske. Fins al 1948 la vila es deia Kiptxak.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ В исторических документах встречается вариант Билауз-Кипчак
# Manuel Buenacasa Tomeo

Manuel Buenacasa Tomeo (Casp, Aragó, 1886 - Bourg-lès-Valence, Droma, 1964) fou un dirigent anarquista aragonès. Treballà com a fuster i periodista. Del 1900 al 1905 s'estigué en un convent franciscà d'Andalusia. Actuà a la Federació Sindical de Saragossa i el 1911 hagué d'exiliar-se a França i després a Londres, on conegué Lenin i Errico Malatesta. L'any 1914 es traslladà a Barcelona, on conegué Anselmo Lorenzo, Àngel Pestaña i Salvador Seguí. El 1915 s'exilià de nou a París, on formà part del Comitè de Relacions Anarquistes Internacionals i on conegué Mahatma Gandhi. El 1916 viatjà a Lausana (Suïssa) on s'entrevistà amb Lenin. De retorn a Espanya fou empresonat i després de passar per les presons de Donostia, Gijón, Saragossa, Madrid i Barcelona recobrà la llibertat el 1918.
Assistí al Congrés de Sants (Barcelona, juny de 1918), com a representant del Sindicat de Fusters de Barcelona. L'agost de 1918 va ser elegit secretari del Comitè de la CNT. El gener de 1919, en els prolegòmens de la Vaga de La Canadenca fou detingut i empresonat a la nau Pelayo, junt amb altres sindicalistes. Formant part del Comitè de la CNT va assistir al segon congrés de la CNT de Madrid el desembre de 1919, on exercí de president de Mesa en la segona sessió i on va ser un dels 24 firmants del dictamen sobre la definició ideològica de la CNT. El 1920 organitzà, a Saragossa, una vaga general com a protesta per l'assassinat de Francesc Layret. Assistí a la Conferència extraordinària que se celebrà en aquesta ciutat el 1922. El 1923 organitzà a Madrid un congrés anarquista, on s'acordà la formació d'una Federació Nacional de Grups Anarquistes. El 1929 s'exilià a Tolosa de Llenguadoc, on muntà una fusteria en la qual treballà fins al 1930, en què fou expulsat de França i tornà a Barcelona. En acabar la Guerra Civil espanyola s'exilià a França i donà suport a l'escissió de la CNT del 1945. El 1961 participà en el congrés de la CNT a l'exili. Col·laborà a Tierra y Libertad i a Solidaridad Obrera de Barcelona amb el pseudònim de Manuel S. Ordo.

## Obres

* El movimiento obrero español. 1888-1926 (1928)
* Historia y Crítica (1928)
* La CNT, los Treinta y la FAI (1933)
* Perspectivas del movimiento obrero español (1964)
# Relacions entre Angola i Uruguai

Les relacions entre Angola i Uruguai es refereix a les relacions bilaterals històriques i actuals entre la República d'Angola i la República de Uruguai. L'ambaixada angolesa a Brasília, Brasil és acreditada per Uruguai. Uruguai té una ambaixada a Luanda.
En 2003 ambdós països signaren un acord bilateral tècnic, científic, econòmic i cultural. Durant l'última dècada el comerç entre ambdós països ha estat petit però en creixement, Uruguai compra petroli i ven peix, arròs, carn o altres productes bàsics a Angola. Hi ha una Cambra de Comerç Uruguaio-Africana que cobreix el comerç entre Uruguai i els altres estats africans.
Ambdós països són membres del Grup dels 77.

## Referències

* ↑ Ambaixada angolesa a Brasília Arxivat 2015-07-06 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ «Ambaixada d'Uruguai a Luanda». Arxivat de l'original el 2014-12-20. [Consulta: 18 juliol 2017].
* ↑ «Uruguay-Angola Agreement» (en castellà). Parlament d'Uruguai, 20-10-2003. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2014. [Consulta: 18 juliol 2017].
* ↑ «Angola and Uruguay» (en castellà). El Observador, 12-03-2013. Arxivat de l'original el 2013-05-29. [Consulta: 18 juliol 2017].
* ↑ Angola-Uruguay trade (castellà)
* ↑ «Uruguayan-African Chamber of Commerce». Arxivat de l'original el 2014-12-19. [Consulta: 18 juliol 2017].
# Carlos Heitor Cony

Carlos Heitor Cony (Rio de Janeiro, 14 de març de 1926 - Rio de Janeiro, 5 de gener de 2018) va ser un escriptor i periodista brasiler. Autor de divuit novel·les i de diverses cròniques, biografies i contes, va marcar una època com a editorialista i cronista del Correio da Manhã. Va ser columnista de la Folha de São Paulo i membre de l'Academia Brasileira de Letras.

## Obres publicades

* Quase memória. Premi Machado de Assis de l'Academia Brasileira de Letras i Prêmio Jabuti. (1996)
* Antes, o verão (1964; 1996)
* O piano e a orquestra. Premi Nestlé. (1996)
* Pessach: a travessia (1967; 1997)
* A casa do poeta trágico. Prêmio Jabuti. (1997)
* O ventre (1958; 1998)
* Matéria de memória (1962; 1998)
* Romance sem palavras (1999)
* Informação ao crucificado (1961; 1999)
* Pilatos(1974; 2001)
* A tarde da sua ausência (2003)
* O beijo da morte (2003, amb Ana Lee)
* O adiantado da hora (2006)

## Referències

* ↑ «Releituras - Carlos Heitor Cony». Arxivat de l'original el 2010-11-28. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Cronista agudo e lírico, Carlos Heitor Cony morre aos 91 anos no Rio», 06-01-2018.

## Enllaços externs

* El capvespre de la seva absència Arxivat 2008-07-25 a Wayback Machine.
# L'Espitalet de Larzac

L'Espitalet de Larzac (en francès L'Hospitalet-du-Larzac) és un municipi del departament francès de l'Avairon, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Eremothamneae

Les Eremothamneae són una tribu de plantes asteràcies. La tribu va ser descrita l'any 1973 per Harold E. Robinson i Brettell basant-se en l'espècie Eremothamnus marlothianus O. Hoff m de Namíbia que pertany al gènere monotípic Eremothamnus.
Karis (1992) va descobrir que un segon gènere, Hoplophyllum , (que conté dues espècies: H. spinosum i H. ferox)
Els estudis moleculars recents suggereixen que el gèneres Hoplophyllum i Eremothamnus són tàxons germans.
Són plantes arbustives.

## Gèneres

* Eremothamnus
* Hoplophyllum

## Referències

* Robinson i Vicki A. Funk Chapter 26 Eremothamneae
# Lycée du Parc

El liceu du Parc (Lycée du Parc) és una escola secundària pública ubicada al sisè districte de Lió, França. El seu nom prové del Parc de la Tête d'Or, un dels parcs urbans més grans d'Europa, que es troba a prop.
Brinda educació a nivell de liceu i també ofereix classes preparatòries, o prépes, que preparen els estudiants per ingressar a les Grans Écoles d'elit com École Polytechnique, CentraleSupélec, École des Mines de Paris, ESSEC Business School, ESCP Business School i HEC Paris.
L'escola va ser construïda al lloc de l'antiga Lunette des Charpennes, part del sistema de fortificacions Ceintures de Lyon construït al segle xix.

## Ex-alumnes famosos

* Vladimir Jankélévitch, un musicòleg i filòsof francès
* Benoît Mandelbrot, un matemàtic conegut com el «pare de la geometria fractal»
* Eric-Emmanuel Schmitt, un filòsof, escriptor i dramaturg francès nacionalitzat belga

## Referències

* ↑ Lycée du Parc : cent ans d’histoire, un symbole pour cent mille élèves
* ↑ Le lycée du Parc célèbre son centenaire
* ↑ Lycée du parc

## Enllaços externs

* Página oficial del Lycée du Parc
# Olta Boka

Olta Boka (Tirana, 4 de novembre de 1991) és una cantant de pop albanesa. Representà Albània al Festival d'Eurovisió de 2008 amb la cançó Zemrën e lamë peng, obtenint la 17a posició.

## Referències

* ↑ «Olta Boka: Biografia». [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Results of the Grand Final of Belgrade 2008 - Eurovision Song Contest», 30-04-2020. Arxivat de l'original el 30/04/2020. [Consulta: 8 gener 2022].
# Acrossocheilus spinifer

Acrossocheilus spinifer és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Fujian i Guangdong (Xina).

## Referències

* ↑ Oshima, M. 1919. Contributions to the study of the fresh water fishes of the island of Formosa. Ann. Carnegie Mus. v. 12 (núms. 2-4): 169-328, Pls. 48-53.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Yuan, L.Y., Z.Q. Wu i E. Zhang, 2006. Acrossocheilus spinifer, a new species of barred cyprinid fish from south China (Pisces: Teleostei). J. Fish Biol. 68 (Supplement B):163-173.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Els Clopés

Els Clopés és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, i orientada al sud, situada a 4 km de St. Hilari Sacalm en direcció a Vic.
Casa amb diverses edificacions annexes, que en un principi eren de serveis i que ara han estat transformades en habitatge. L'edifici central, que s'ha mantingut sense gaires alteracions, és de dues plantes i vessant a façana.
Porta d'entrada adovellada i en arc de mig punt. Cap de les finestres que hi ha a la masia és igual. A la part del darrere hi havia una antiga finestra gòtiga que va ser substituïda posteriorment per un portal amb dintell de formigó.

## Història

El mas apareix ja documentat en una dotació de l'església de l'any 1199 encara que l'edifici actual podria pertànyer al segle xvii.
Degut a la proximitat amb l'antiga Domus de la Rovira, les pedres nobles de la construcció podrien provenir d'aquesta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Els Clopés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].