OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pasqual III

Pasqual III, nascut com Guido da Crema, a Crema a Llombardia vers el 1100, i mort a Roma el 20 de setembre del 1168 va ser un antipapa dins l'Església catòlica del 1164 al 1168.
No se sap gairebé res dels seus antecedents, fins al 1145 quan és mencionat com a cardenal-diaque de la col·legiata de Santa Maria in Portico. Guido da Crema ja havia sostingut Frederic I del Sacre Imperi Romanogermànic, dit Barba-roja; en l'elecció de Víctor IV, semblava que amb la mort d'aquest darrer, el 1164, el cisma era en via de resoldre's, però Reinald de Dassel, el representant de Frederic I, va fer que fos elegit, a Lucca, el 22 d'abril del 1164, un nou antipapa que pren el nom de Paqual III, qui va ser consegrat pel príncep-bisbe de Lieja, Enric II de Leez el 26 abril següent. Aquesta elecció agreuja el conflicte i té com a conseqüència una oposició creixent a les ciutats del nord d'Itàlia, que més tard va formalitzar-se en la Lliga Llombarda. El 1165, sota la insistència de l'emperador va canonitzar Carlemany, però l'Església oficial mai no va reconèixer aquesta canonització. Va instal·lar-se a Roma quan el 1167 Frederic I va ocupar la ciutat, en fer fugir Alexandre III. El mateix any va coronar l'emperadriu Beatriu.
Va estar-se a Roma fins a la seva mort el 20 de setembre de l'any 1168.
Tot i les negociacions amb Alexandre III, Frederic I va nomenar l'antipapa Calixt III per a la seva successió. El 1179, el Concili del Laterà III va anul·lar totes les decisions de Pasqual III.

## Referències

* ↑ «Pasqual III». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Verardi, Andrea Antonio «Pasquale III, antipapa» (en italià). Dizionario Biografico degli Italiani, Volume 81, 2014.
* ↑ Jiménez Sureda, Montserrat. Crist i la història: Els inicis de la historiografia eclesiàstica catalana en el seu context europeu. Barcelona: Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 2015, p. 230. ISBN 9788449050923.
* ↑ Piazza, Andrea «Pasquale III, antipapa» (en italià). Enciclopedia dei Papi, 2000.
Viccionari
# Terrebonne

Terrebonne és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 1.469 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Terrebonne tenia 1.469 habitants, 531 habitatges, i 409 famílies. La densitat de població era de 125,5 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.674 $ i la renda mediana per família de 49.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.359 $ mentre que les dones 23.476 $. La renda per capita de la població era de 17.698 $. Aproximadament el 3,9% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Terrebonne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Terrebonne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cantó de Vitrey-sur-Mance

El cantó de Vitrey-sur-Mance és un cantó francès del departament de l'Alt Saona, situat al districte de Vesoul. Té 19 municipis i el cap és Vitrey-sur-Mance.

## Municipis

* Betoncourt-sur-Mance
* Bourguignon-lès-Morey
* Charmes-Saint-Valbert
* Chauvirey-le-Châtel
* Chauvirey-le-Vieil
* Cintrey
* Lavigney
* Malvillers
* Molay
* Montigny-lès-Cherlieu
* Ouge
* Preigney
* La Quarte
* La Rochelle
* La Roche-Morey
* Rosières-sur-Mance
* Saint-Marcel
* Vernois-sur-Mance
* Vitrey-sur-Mance

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Gulot | Radical |
| 1951-1964 | M. Berthiaux | RPF, després RI |
| 1964-1994 | Lucien Royer | RI, després UDF |
| 1994-2008 | Charles Multon | RPR |
| 2008- | Serge Deroy | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 2.987 | 3.414 | 2.941 | 2.647 | 2.334 | 2.225 | 2.118 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Trierarquia

Una trierarquia era un tipus d'obligació litúrgica militar, un deute semblant a un impost en els més rics a l'antiga Atenes. Les persones en qui requeia el deure s'anomenaven trierarques. El trierarca era responsable de l'equipament, el manteniment, l'operació i el lideratge dels vaixells de guerra coneguts com a trirrems; l'Estat subministrava el buc i el pal del vaixell. La responsabilitat podia recaure sobre una persona o ser compartida, en aquest cas, era coneguda com a sintrierarquia. El cost d'una trierarquia sencera no era menys de 40 mines ni més d'un talent, amb la mitjana sent de 50 mines. El pes de la trierarquia era prou gran perquè durant diversos anys no es pogués gravar cap altra litúrgia al mateix any o al següent.

## Referències

* ↑ Lytton, Edward Bulwer. Athens, Its Rise and Fall: With Views of the Literature, Philosophy, and Social Life of the Athenian People. Original from the University of Michigan: Harper & Brothers, 1852, p. Page 254, 255.
* ↑ Cornish, Francis Warre. A Concise Dictionary of Greek and Roman Antiquities:Based on Sir William Smith's Larger Dictionary and Incorporating The Results of Modern Research. Murray, 1898, p. Page 651, 652.
* ↑ Smith, William. A School Dictionary of Greek & Roman Antiquities. Original from the University of Michigan: Harper & bros, 1851, p. Page 335, 336.
* ↑ Grote, George. A History of Greece: From the Earliest Period to the Close of the Generation Contemporary with Alexander The Great. Original from the University of California: J. Murray, 1888, p. Page 448.
* ↑ Thirlwall, Connop. The History of Greece. Original from the University of Michigan: Longman, Brown, Green, and Longmans [etc.], 1855, p. Page 75.
* ↑ Böckh, August (Translated by George Cornewall Lewis). The public economy of Athens; to which is added, a dissertation on the. Original from Oxford University: Arno Press, 1842, p. Page 548–576.
* ↑ Goldsmith, Oliver. Pinnock's Improved Edition of Dr. Goldsmith's History of Greece:. Original from Harvard University: C. Desilver, 1858, p. Page 57, 58.
* ↑ Demosthenes. The Orations of Demosthenes.... Original from the University of Michigan: Harper & bros, 1878, p. Pages 311–319.
* ↑ Bojesen, Ernst Frederik; Arnold, T. K.. A Manual of Grecian and Roman Antiquities. Original from the New York Public Library: D. Appleton & Co., 1874, p. Page 132, 133.
* ↑ Champlin, J. T.. The Oration of Aeschines Against Ctesiphon: With Notes. Original from Harvard University: J. Bartlett, 1850, p. Page 169.
# Brock (Nebraska)

Brock és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 162 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brock tenia 162 habitants, 68 habitatges, i 43 famílies. La densitat de població era de 201,8 habitants per km².
Dels 68 habitatges en un 26,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 35,3% no eren unitats familiars. En el 29,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 22,8% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 21,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 28.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.250 $ mentre que les dones 17.813 $. La renda per capita de la població era d'11.999 $. Aproximadament el 12,5% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Futbol a Belarús

El futbol és l'esport més popular a Belarús, seguit de molt a prop per l'hoquei sobre gel.

## Història

Durant l'etapa soviètica el Dinamo Minsk fou el club més poderós del país, participant en la màxima divisió soviètica assíduament, així com en competicions europees.
El país guanyà la independència el 1991, i des d'aleshores la federació és membre de FIFA i UEFA. Des del segle XXI el club més destacat del país és el BATE Borisov.

## Competicions

* Lliga belarussa de futbol
* Copa belarussa de futbol
* Supercopa belarussa de futbol

## Principals clubs

Clubs amb més títols de lliga i copa de Belarús:
* BATE Borisov
* Dinamo Minsk
* Slavia Mozyr
* Shakhtyor Soligorsk
* Gomel
* Belshina Bobruisk
* Dnepr Mogilev
* Vitebsk
* Neman Grodno
* Dinamo Brest

## Jugadors destacats

Fonts:
Des de 1960
* Eduard Malofeyev
Des de 1970
* Aleksandr Prokopenko
Des de 1980
* Serguei Alèinikov
* Sjarhej Baroŭski
* Siarhei Hòtsmanau
* Ihar Hurynovič
* Georgi Kondratiev
* Viktor Yanushevsky
Des de 1990
* Sergei Gorlukovich
* Alyaksandr Khatskevich
* Alyaksandr Kulchy
* Gennady Tumilovich
* Andrei Zigmantòvitx
Des de 2000
* Syarhey Amelyanchuk
* Sergei Gurenko
* Alexander Hleb
* Vyacheslav Hleb
* Vitali Kutuzov
* Maksim Ramàixtxanka
* Sergei Shtanyuk
* Yuri Zhevnov
Des de 2010
* Syarhey Kislyak
* Sergey Kornilenko
* Alyaksandr Martynovich
* Vitali Rodionov
* Igor Shitov

## Principals estadis

| # | Estadi | Capacitat | Ciutat |
| 1 | Dinamo | 22.000 | Minsk |
| 2 | Traktor | 16.500 | Minsk |
| 3 | Centralny | 14.500 | Gomel |
| 4 | Borisov Arena | 13.126 | Barysaw |
| 5 | OSK Brestskiy | 10.080 | Brest |

## Vegeu també

* Federació de Futbol de Belarús
* Selecció de futbol de Belarús

## Referències

* ↑ «Belarus a shining light in women's development». UEFA.com, 21-08-2013. [Consulta: 2 desembre 2013].
* ↑ «Football in Belarus and a tale of false promise», 07-12-2013. [Consulta: 29 juny 2016].
* ↑ «Ireland host Belarus but what do we really know about the», 31-05-2016. [Consulta: 29 juny 2016].
* ↑ «Belarus - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ «Belarus - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ «The former Soviet Union without Ukraine and Russia». soccerfootballwhatever.blogspot.com. [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ «Belarus All Stars». pesmitidelcalcio.com. [Consulta: 9 novembre 2018].
# Ignasi Mundó i Marcet

Ignasi Mundó i Marcet (Barcelona, 6 de gener de 1918 - Barcelona, 7 de juny de 2012) fou un pintor català. És el germà de l'historiador Anscari Manuel Mundó i Marcet (1923-2012).
Va estudiar a l'escola de la Llotja. Fou deixeble informal de Joaquim Mir i Manolo Hugué. Entre 1945 i 1948 va marxar a viure a París, on entra en contacte amb Georges Braque i Desnoyers. Va exposar la seva obra, influenciada inicialment pel postimpressionisme i més endavant pel fauvisme, amb regularitat a les principals capitals europees com Barcelona, París, Roma o Madrid. A Barcelona exposà principalment a la Sala Parés. Actualment es poden trobar obres de l'artista al Museu Abelló de Mollet del Vallès, entre altres museus de Catalunya.

## Premis i reconeixements

* 1958 - Medalla Cézanne
* 1959 - Premi Ciutat de Terrassa
* 1966 - Premi Sant Jordi
* 1967 - Premi Ciutat de Barcelona

## Referències

* ↑ ACN «Mor als 94 anys el pintor Ignasi Mundó». Nació Digital, 08-06-2012.
* ↑ «Mor el pintor Ignasi Mundó». El Punt Avui, 08-06-2012, pàg. 35.
* 1 2 «Ignasi Mundó i Marcet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Francesc Balagué Gómez

Francesc Balagué Gómez (Barcelona, p. dècada del 1950) és excompetidor de kàrting i dirigent esportiu d'entitats relacionades amb l'automobilisme.
Sorgit del món del kàrting, en el qual va competir entre 1970 i 1977 i va arribar a ser campió de Catalunya, va ser president de la Federació Catalana d'Automobilisme durant tretze anys, entre 1991 i 2004, sense tenir mai cap rival a les urnes. Va entrar a la Federació Catalana l'any 1972 com a secretari, posteriorment va ser vicepresident de la Comissió de Kàrting i més tard, vocal del Col·legi d'Oficials, abans d'arribar a la presidència. Des de 1979 fins al 1991 també va ser president de la Comissió Espanyola de Kàrting, de la qual es va convertir en el president d'honor en deixar el càrrec. Durant els mateixos anys en què va formar part de la Federació Internacional d'aquest esport, i fins al 2008 va seguir formant part de la junta directiva de la Federació Espanyola d'Automobilisme. En el seu mandat a la Federació Catalana va restablir les deteriorades relacions amb la Federació Espanyola, va sanejar la seva economia tot aconseguint generar recursos propis, va augmentar espectacularment el nombre de llicències i proves i l'any 2000 va inaugurar una nova seu al carrer Consell de Cent de Barcelona. En la mateixa etapa en què el RACC va entrar com a membre de ple dret a la Federació Internacional d'Automobilisme, el Ral·li Catalunya-Costa Brava va ser per primera vegada puntuable per al Campionat del Món, i el 10 de setembre de 1991 es va inaugurar el Circuit de Catalunya a Montmeló, que el 29 del mateix mes va acollir el seu primer Gran Premi de Fórmula 1, i es van iniciar les World Series by Nissan, viver de pilots de Fórmula 1, que a partir de 2005 es van disputar amb cotxes de Fórmula Renault.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Cantó de Vire

El cantó de Vire és un cantó del departament francès de Calvados a la Normandia. El cap del cantó és Vire, que alhora també és cap del districte del mateix nom. Té 8 municipis.

## Municipis

* Coulonces
* Maisoncelles-la-Jourdan
* Roullours
* Saint-Germain-de-Tallevende-la-Lande-Vaumont
* Truttemer-le-Grand
* Truttemer-le-Petit
* Vaudry
* Vire

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | André Halbout | RPF, després RS |
| 1958-1970 | Bertrand Le Chevrel | Divers droite, després CD |
| 1970-1988 | Olivier Stirn | UDR, després UDF |
| 1988-1994 | Jean-Yves Cousin | RPR |
| 1994-2001 | Olivier Stirn | MDR |
| 2001-2002 | Jean-Yves Cousin | RPR |
| 2002- | Marc Andreu Sabater | PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 14.648 | 16.889 | 18.334 | 19.050 | 18.397 | 18.564 | 18.466 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# La Riera (Vilafermosa)

La Riera és una pedania del terme municipal de Vilafermosa, a la comarca de l'Alt Millars, País Valencià. L'indret es troba a l'esquerra del riu de Vilafermosa, a uns dos quilòmetres en direcció sud-est del nucli municipal. L'any 2009 tenia 27 habitants.

## Referències

* «La Riera (Vilafermosa)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Torsten Oehrl

Torsten Oehrl (Itzgrund, 7 de gener de 1986) és un futbolista alemany que actualment juga pel FC Augsburg.

## Referències

* ↑ «FCA verpflichtet Torsten Oehrl» (en (alemany)). FC Augsburg, 16-06-2010. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 24 juny 2010].
# Puntius reval

Puntius reval és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka.

## Referències

* ↑ Hamilton, F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Meegaskumbura, M., Silva, A., Maduwage, K. & Pethiyagoda, R. 2008. Puntius reval, a new barb from Sri Lanka (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 19 (2): 141-152.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Juan José Carbó Gatignol

Juan José Carbó Gatignol (Sueca, 19 de març de 1927 - Sueca, 15 de maig de 2010) va ser un dibuixant de còmic valencià, adscrit a l'Escola Valenciana de còmic, encara que també va treballar per a Editorial Bruguera.

## Biografia

Comença a dibuixar en una escola de dibuix del seu poble natal, on va estudiar amb el pintor Alfredo Claros Garcia. En 1939, es muda amb la seua família a València, on a causa de la defunció del seu pare compatibilitza les classes de dibuix en l'Escola de Belles Arts de Sant Carles amb els seus primers treballs, fins que en 1944 obté per oposició una plaça de funcionari en la Seguretat Social, ja que no abandonaria en tota la seua vida.
En 1949 comença també la seua carrera professional com historietista amb el seu personatge Don Homobono per a la revista infantil de breu vida Cubilete de l'editorial Gong. Realitzant el servei militar, entra en contacte amb Editorial Valenciana. Per a ella crearà nous personatges com Robustiano Fortachón i El Penado 113, per a la revista Jaimito i Ivanchito per a Pumby, a més de realitzar portades i especialitzar-se en seccions didàctiques (¿Cuánto sabes?), de notícies (¡Ocurre cada cosa!), biografies d'esportistes (Galería de Ases) i d'acudits.
Carbó va continuar treballant per a la citada editorial fins a finals dels anys setanta, però des de principis d'esta dècada havia començat a compatibilitzar-la amb Editorial Bruguera, en un moviment idèntic al dels seus companys Rojas o Sifré. Allí, en Pulgarcito, publica les historietes del seu personatge Plácido Guerra.
En els anys 80, va col·laborar en el suplement Pipa del Diario de Valencia, en la revista fallera El Coet i en la revista per a adults Reseo. Entre 1993 i 1994, també publica la tira del seu personatge Tonet en la revista Papers d'Educació de la Consellería de Cultura. El març de 2005, la Universitat d'Alacant li va concedir el premi "Notario de l'humor" en reconeixement a tota la seva trajectòria, al costat de Xaquín Marín.

## Estil

El crític Pedro Porcel ha elogiat, més enllà del seu dibuix estàtic i aparentment gris, el seu sentit clàssic de la composició i la seua gran imaginació per concebre Gags.

## Referències

* ↑ Triste adiós al padre de 'Ivanchito' para Levante-EMV.com El Mercantil Valenciano, 17/05/10.
* 1 2 3 4 Entrevista a Juan José Carbó Gatignol "Carbó" Arxivat 2010-05-21 a Wayback Machine. por José María Varona para AACE, 04/2006.
* 1 2 Entrevista al creador de Robustiano Fortachón por Lamberto Ortiz para FECO España, 8/04/2009.
* 1 2 Porcel (2002), 413.
* ↑ Los humoristas (sic) Carbó y Antonio Martín, notarios del humor por la UA., nota de prensa de la Universidad de Alicante, 21/03/2006.

## Bibliografia

* PORCEL TORRENS, Pedro. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano. Alicante, 2002. ISBN 84-89929-38-6.

## Enllaços externs

* Comic creator: Juan José Carbó Catignol a la Comiclopedia de Lambiek
* Tebeos de Editorial Valenciana: Carbó Arxivat 2010-05-23 a Wayback Machine., amb algunes imatges de les seues obres, per Javier Vicent, 2002-2005
# Iuri Guidzenko

Iuri Pàvlovitx Guidzenko (rus: Гидзенко, Юрий Павлович; nascut el 26 de març de 1962) és un cosmonauta rus. Va ser cosmonauta de proves del Centre d'Entrenament de Cosmonautes Iuri Gagarin (TsPK). Gidzenko ha volat dues vegades a l'espai i ha estat a bord de la Mir i l'Estació Espacial Internacional. També ha conduït dues caminades espacials. Encara que es va retirar el 15 de juliol de 2001, va continuar les seves funcions amb un contracte especial fins que va concloure el Soiuz TM-34. Des del 2004 a maig de 2009, Gidzenko va ser Director del 3r departament de la TsPK. Des de maig de 2009, serveix com a Cap Adjunt del Centre d'Entrenament de Cosmonautes TsPK.

## Referències

* ↑ NASA. «Cosmonaut Bio: Yuri Gidzenko», 01-08-2007. [Consulta: 17 juny 2010].
# Pasqual Fuentes i Alcàsser

Pasqual Fuentes i Alcàsser (Aldaia, l'Horta, 1721 - València, 1768) va ser un mestre de capella i compositor valencià.
Va ser infant de cor de la catedral de València el 1731. El 1746 obtingué una plaça de tenor a la catedral d'Allbarrasí i el mateix any esdevingué mestre de capella de Sant Andreu de València. El 1757 fou nomenat mestre de capella de la catedral de València on succeí a Josep Pradas. Va ser membre del tribunal d'oposicions per substituir l'organista Vicenç Rodríguez Monllor. Fou un autor prolífic amb prop de tres-centes obres, la major part de les quals en l'estil italià propi del moment, i se serví de violins, oboès, flautes, trompes, orgue i acompanyament. En els seus villancets es troben normalment seguidillas, tonadillas i minuets juntament amb recitats i àries.

## Obres

* Resuenen armoniosos los clarines. Vilancet al naiximent
* Querubines encendidos. Vilancet al Santissim Sagrament (A 5v i Ac)
* Para obsequiar al Héroe más glorioso. Vilancet al naiximent
* Lamentació 2a de Dissabte Sant, a solo d'Alt amb violins i baix
* Lamentació 4a de Dissabte Sant
* Misa brevis en Fa M (A 4 i 8 v, Vl, Ob, Tp i Org)
* Domina mea (A 9 v i Ac)
* ¡Ah! de la cuna del sol (A 4 v i Ac)
* Venid a la luz (A 3 v i Ac)
* 1719: Escuadrón de celestes (A 6 v i Ac)
* 1729: Plaudant nun organis Maria (A 8 v i Ac)
* 1744: Alientos mortales (A 8 v i Ac)

## Referències

* 1 2 «Pasqual Fuentes i Alcàsser». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El grup valencià Música Trobada recupera l'obra del compositor aldaier Pasqual Fuentes Alcàsser per commemorar el 2». Teatre d'Aldaia, 03-11-2017. Arxivat de l'original el 2018-01-09. [Consulta: 10 febrer 2018].
* ↑ Fuentes, M Carme; Francesc Valldecabres, Pilar Moral, Regina Fuentes. «Col·loquis musicològics» (Entrevista) (en sp). +Q INTéRPRETES. [Consulta: 9 octubre 2021]. «(...) escribe muy bien para la voces permitiendo al intérprete desarrollar su propia vocalidad (...) las arias son verdaderas obras de arte (...)»
* ↑ «Música Trobada recupera l'obra de l'aldaier Pasqual Fuentes per commemorar el seu 250è aniversari». Valencia Plaza, 31-10-2017.
* ↑ «Obres de Pasqual Fuentes a l'IFMuC».
* ↑ Live performance (2000). Vilancets al naiximent [Pradas, Fuentes, Morera]. Úbeda: Festival de Música Antigua Úbeda y Baeza FeMAUB.
* ↑ Live performance (2023). Solemnitat de Sant Josep [Seu Valentina]. València: Capítol Metropolità.

## Enllaços externs

* Partitures lliures per Pasqual Fuentes i Alcàsser a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)