OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Los Diablos

Los Diablos és un grup català de música pop, destacat pels èxits i per la durada en tota la història del pop espanyol. Es va crear a l'Hospitalet de Llobregat.

## L'inici

Van començar amb el nom de Los Diablillos del Rock, però al cap de poc i per sempre més van ser coneguts com Los Diablos. Van començar cantant cançons de moda. Els components eren: Agustín Ramírez com a cantant i Enrique Marín a la guitarra. Poc després el duo es va convertir en quartet, amb Emilio Sancho a la bateria i Amado Jaén al baix. En aquesta època comencen a gravar els seus primers temes, entre els quals Brutal i Tú también serás Ye-Ye. Ja com a quintet graven un disc anomenat Sello de amor, que passa pel mercat sense pena ni glòria. No gaire més èxit van obtenir amb el segon disc, no obstant això a la tercera va ser la vençuda i en el tercer disc –i gràcies a la popularitat de la cançó Un rayo de sol– aconsegueixen el seu primer disc d'or. Tanmateix, l'èxit comercial no va anar unit al de la crítica.

## Membres

* Agustín Ramírez (Agustín) - Veu
* Enrique Marín (Enrique) - Guitarra solista, cors
* Amado Jaén (Amado, 1949-2023) - Guitarra baixa, cors
* Gianni Scavini (Giani) - Teclats, cors
* Emilio Sancho (Emilio) - Bateria, percussió, cors
* Des d'abril de 2002 formen, al costat d'excomponents de Fórmula V i Los Salvajes, un nou grup musical que canta en els seus concerts tots els èxits de Fórmula V, Los Diablos i Los Salvajes. Han tret diversos recopilatoris de tots els èxits d'aquestes tres bandes cantats per a la nova formació en CD.
* Nova Fórmula V des d'abril 2002 fins avui
** Paco Pastor (Paco) - Veu
** Juan Antonio López (Juan Antonio) - Guitarra solista, cors
** Ángel Peñalver (Ángel) - Baix elèctric, cors
** Giani Scavini (Giani) - Teclats, cors
** Emilio Sancho (Emilio) Bateria, percussió

## Referències

* 1 2 «Los Diablos». Guateque.net. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2011. [Consulta: 9 juny 2015].

## Enllaços externs

* Un rayo de sol, el tema que feu famosos Los Diablos
# Los Dedalts

Los Dedalts o los Dedalts de Vandellòs és una serra situada al municipi de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant, a la comarca catalana del Baix Camp.

## Particularitats

Amb una elevació màxima de 728 metres, el Molló Puntaire o Mola Puntaire (728,2 m) és el cim més alt. Un altre cim alt és el cim dels Avencs (722,5 m), ambdós estan situats a la zona sud de los Dedalts. El relleu és agrest i les muntanyes són les més seques, esquerpes i inhòspites del conjunt de les muntanyes de Tivissa-Vandellòs. La vegetació molt esclarissada de brolles i matolls deixa al descobert grans extensions gairebé nues de superfície pedregosa.
L'eix de los Dedalts continua seguint el litoral en direcció sud-oest amb les Moles del Taix i la serra de la Mar.
Aquestes muntanyes es troben al mig d'un paisatge molt alterat. Estan travessades per moltes torres d'alta tensió que desfiguren la muntanya. Aquestes són les línies de transport de l'electricitat de les dues centrals nuclears de Vandellòs I i d'una central tèrmica veïna que es troben entre el sistema de serralades i el litoral.
Al vessant est, al peu de la serralada entre aquesta i les Rojales es troba el coll de Balaguer. Per aquest passen les vies de comunicació (2 autopistes, una carretera i una via doble de ferrocarril) que enllacen Tarragona amb València. Hi ha una àrea de servei de l'Autopista del Mediterrani al peu de l'extrem nord-est de los Dedalts.
Hi ha també una petita ermita aïllada de construcció relativament moderna damunt d'un dels cims situat entre la carena principal i el litoral.

## Bibliografia

* Xavier Martorell i Boada. Excursions pel Tarragonès (per fer a peu i en BTT), ISBN 84-9791-057-5

## Referències

* ↑ Xavier Martorell i Boada, Excursions pel Tarragonès
* ↑ «Muntanyes de Tivissa-Vandellòs - foto». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 23 desembre 2009].

## Enllaços externs

* Muntanyes de Tivissa-Vandellòs Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Los Delinqüentes

Los delinqüentes és un grup musical andalús, originari de Jerez de la Frontera (Cadis), originalment format per Miguel Ángel Benítez Gómez, Er Migue (mort al 2006), Marcos del Ojo (conegut com a Er Canijo de Jeré) i Diego Pozo Er Ratón i la seva Banda del Ratón.
Es caracteritzen per realitzar una fusió de ritmes de la seva terra natal amb un pop inflamable i burlesc molt proper al funky, així com rock i blues, en el qual ocupen extensivament expressions i formes de pronunciar del dialecte andalus. L'estil informal i teatral que manifesten a les seves cançons i concerts el denominen garrapatero.

## Discografia
### Àlbums

| Año de publicación | Títol | Discogràfica | Notes |
| 2001 | El sentimiento garrapatero que nos traen las flores | Virgin Records | Arribà a ser disc d'or al vendre més de 50.000 unitats |
| 2003 | Arquitectura del aire en la calle | Virgin Records |
| 2005 | El verde rebelde vuelve | Emi Music/Virgin Spain |
| 2006 | Recuerdos garrapateros de la flama y del carril | Emi Music/Virgin Spain | CD de grans èxits + DVD en memòria a Migué |
| 2009 | Bienvenidos a la época iconoclasta | Emi Music/El Volcán Música |
| 2010 | Los hombres de las praderas y sus bordones calientes amb Tomasito | |
| 2011 | El sentimiento garrapatero 10º Aniversario | [Virgin Records] | Doble CD + DVD |

### DVD

| Año de publicación | Títol | Discogràfica | Notes |
| 2006 | Chinchetas en el aire | Virgin Records | Concert homenatge a “Migue” celebrat el 15 de desembre del 2005 + Contingut extra |

### Col·laboracions

* El Arrebato "Me gusta lo que soy" (2005)
* Bebe i Muchachito Bombo Infierno "La Rumba Del Pollo" (2006)
* El Desván del Duende "Macetas de colores" (2006)
* Pereza "Superjunkies" (2006)
* Maldita Nerea "El secreto de las tortugas" (2007)
* La Guardia "El blues de la nacional II" (2008)
* Los Chichos "Ni más ni menos" (2008)
* Tabletom "Nadie Más" (2008)
* Rash "¡Ay Manuela!" (2009)
* Josete "Que me dejen" (2009)
* El Kisky "Mi abuelo Manué" (2010)

### Banda Sonora

* Marujas asesinas (2001)
* Noviembre (2005)
* "Mortadelo y Filemón. Misión: Salvar la Tierra" (2008).
* Sintonia de la secció "Papparazi" del programa "Sé lo que hicisteis..." (2008).

### Recopilacions

* Pa Quijote, nosotros... amb la cançó Loco Hidalgo Caballero.

## Referències

* ↑ Díez, José Manuel. «Diez años sin Migue Benítez» (en castellà). El Periódico Extremadura, 14-09-2014. [Consulta: 1r febrer 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Grup
* Los Delinqüentes biografia i crítiques de discs a Lafonoteca
* Lloc dedicat a Los Delinqüentes
# Camp profund extrem del Hubble

El camp profund extrem de l'Hubble (XDF) és una imatge d'una petita part de l'espai al centre del camp ultraprofund de l'Hubble dins de la constel·lació del Forn, que mostra la vista òptica més profunda de l'espai. Presa el 25 de setembre del 2012, la imatge XDF compila 10 anys d'imatges anteriors i mostra galàxies des 13.200 milions d'anys. El temps d'exposició va ser de dos milions de segons, o aproximadament 23 dies. Les galàxies més tènues són una deu mil milionèsima de la brillantor del que l'ull humà pot veure. Moltes de les galàxies més petites són galàxies molt joves que, amb el temps, es van convertir en grans galàxies, com la Via Làctia i altres galàxies del nostre veïnat galàctic. El camp profund extrem de l'Hubble, o XDF, afegeix altres 5.500 galàxies a les descobertes pel camp ultraprofund de l'Hubble.

## Galeria

* La mida de l'XDF en comparació amb la mida de la lluna -diversos milers de galàxies, cadascuna composta de milers de milions d'estrelles, apareixen en aquesta petita vista
* Vista XDF (2012) -cada partícula de llum és una galàxia- algunes d'aquestes són de fins 13.200 milions anys d'antiguitat-; l'univers s'estima conté 200.000.000.000 de galàxies
* La imatge XDF mostra les galàxies madures en el pla frontal -galàxies gairebé madures de 5 a 9 milions d'anys- protogalàxies més enllà de 9 mil milions d'anys
* Vídeo (02:42) sobre com es va fer la imatge del camp profund extrem de l'Hubble (anglès)

## Vegeu també

* Camp profund de l'Hubble.
* Camp profund sud de l'Hubble.

## Referències

* 1 2 Moskowitz, Clara. «Hubble Telescope Reveals Farthest View Into Universe Ever», 25-09-2012.
* 1 2 «Hubble Goes to the eXtreme to Assemble Farthest - Ever View of the Universe», 25-09-2012.
* ↑ «New ' extreme ' Hubble telescope xous deepest view yet of night sky». The Times of India, 26-09-2012. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2012. [Consulta: 26 març 2014].
# Camp profund sud del Hubble

El camp profund sud de l'Hubble o Hubble Deep Field South és una imatge composta de centenars d'imatges individuals fetes per la càmera Wide Field and Planetary Camera 2 del telescopi espacial Hubble en 10 dies en els mesos de setembre i octubre del 1998. Va ser una continuació del gran èxit aconseguit per la imatge camp profund de l'Hubble o Hubble Deep Field en facilitar l'estudi de galàxies extremadament llunyanes en les primeres etapes de la seva evolució. Mentre que la càmera WFPC2 prenia imatges òptiques profundes, els camps propers van ser simultàniament fotografiats per Space Telescope Imaging Spectrograph (STIS) i la Near Infrared Camera and Multi-Object Spectrometer (NICMOS).

## Vegeu també

* Camp profund extrem del Hubble
# Camí reial

Un camí reial (també anomenat camí ral o camí real) és un camí públic principal, que en el seu temps era l'equivalent a les carreteres. Històricament formava part del patrimoni de la corona o patrimoni reial, d'aquí el seu nom, i estava sota la seva protecció. Eren emprats no només pel rei i els seus exèrcits, sinó també com un eix de comerç per a tots els qui volien portar la seua mercaderia a les ciutats i viles. Hi regia un codi, com el codi viari d'avui en dia, que protegia els vianants i imposava estrictes càstigs als qui no el compliren. A manera d'exemple, hi havia un camí reial entre Girona i Barcelona (amb dues variants) o entre Santa Coloma de Queralt i Tarragona.
El Diccionari Alcover-Moll, recull l'accepció camí real, com a derivació fonètica de camí reial, referit als camins del rei, vies principals de comunicació a l'època medieval. En alguns casos, però, també podria relacionar-se amb ral, un arabisme present arreu dels Països Catalans que designava una finca, o fins i tot, amb camí rural. El terme s'utilitza doncs per designar tota mena de camins majors i menors amb més o menys fonamentació documental.
Les carreteres nacionals es van fer coincidint en molts trams amb els antics camins reals o reials. Els camins recentment asfaltats sovint encara reben aquesta denominació; d'altres, en reben diversos alhora. En algunes poblacions com Mataró i Castelldefels existeixen carrers amb el nom del Camí Ral que en alguns casos designarien el pas d'aquest antic vial per la població.
A Vilanova del Camí, se celebra una fira anual amb el nom de la Fira del Camí Ral.
En la cultura popular, a vegades als camins rals se'ls anomena com a Camí Vell. Per exemple, el Camí d'Empúries, al Baix Empordà.
La construcció de carreteres, tal com s'entenen avui en dia, correspon sobretot a finals del Segle XIX i principis del Segle XX.

## Referències

* ↑ http://www.terradecomtes.cat/index.php/antic-cam%C3%AD-ral-campdev%C3%A0nol.html Arxivat 2020-08-12 a Wayback Machine. Terradecomtes.cat: Camí ral de Campdevànol
* ↑ UAB: Megalitisme a les Gavarres
* ↑ "Camí" a. Diccionari Català Valencià Balear Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.
* ↑ Vilanova.cat: Camí ral
* ↑ «Vilanovadelcami.cat». Arxivat de l'original el 2019-09-12. [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ Deu Llegües de Pols i Roderes. El camí ral de Girona al Tordera. Centres d'Estudis Selvatans, 2005.

## Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Joan; Borrell i Sabater, Jordi; Figueras i Capdevila, Miquel; Mallorquí i García, Elvis. Deu Llegües de Pols i Roderes. El camí ral de Girona al Tordera. Centres d'Estudis Selvatans, 2005. ISBN 978-84-921956-6-4.

## Vegeu també

* Camí Reial Persa, que unia Sardes, a l'Àsia Menor, amb la metròpoli de Susa.
* Camí dels Reis, ruta comercial egípcia que unia el Nil amb l'Eufrates des del segle xiv aC.
* Camino Real
# Camí ral de Girona a la Tordera

El camí ral de Girona a la Tordera és un camí públic mil·lenari que es bifurca a prop de Caldes de Malavella, al paratge anomenat Creu de la Mà (no confondre amb la Creu de la Mà que hi ha a Figueres). Segueix força fidelment la carretera N-II, en la seva branca de marina, mentre que segueix força la carretera que surt de la N-II i va a Hostalric envoltant l'estany de Sils. És una part del doble camí ral de Girona a Barcelona.
Aquest camí, amb petites variants, constituïa, en la seva major part del traçat, en l'eix vertebrador de l'entrada a Catalunya i a la península Ibèrica des dels països situats més al nord d'Europa. Inicialment anomenat Via Heraclea, els romans el van rebatejar com a Via Augusta, mentre que a l'edat mitjana va esdevenir Strata Francisca, per dir-se ja, en l'edat moderna i fins a l'actualitat, camí ral. Abans de la construcció de les carreteres modernes, a mitjans del segle xix, aquest camí ral era l'itinerari majoritari per al moviments militars i per al transport de mercaderies i de persones.
De Girona a la Creu de la Mà (al terme municipal de Caldes de Malavella) se separa una mica de la Via Augusta (que passa pels centres dels pobles de Fornells de la Selva i Riudellots de la Selva), seguint l'actual N-II en travessar aquests dos municipis. Llavors es bifurca, a la Creu de la Mà, en el camí de marina, que va a Tordera i continua per la costa del Maresme i en un altre camí per l'interior, passant per Hostalric.
Actualment aquest camí ral és visible en diversos trams i encara hi ha algun pont. A més, s'hi identifiquen encara clarament diversos hostals i masos, esmentats en fonts escrites des de l'alta edat mitjana. El seu traçat, a part d'estar separat de la vella Via Augusta, també és diferent del camí vell de Girona a Caldes de Malavella (pels centres urbans de Fornells de la Selva i Riudellots de la Selva), de difícil seguiment actualment, identificat sobretot pels xarrabascos existents.
Entre d'altres camins rals connectats amb el camí ral de Barcelona, de Girona també en sortia el Camí Ral de Girona a Vic. En el tram que anava de Girona fins a Sant Martí Sapresa, passava per Santa Eugènia de Ter, pel veïnat del Perelló, per Aiguaviva, per Estanyol i després baixava fins a l’Onyar i remuntava fins a Sant Martí Sapresa.

## Referències

* ↑ Borrell i Sabater, Miquel. Deu llegües de pols i roderes. El camí ral de Girona al Tordera. Santa Coloma de Farners: Centre d'Estudis Selvatans, 2005. ISBN 978-84-921956-9-5.
* ↑ Cinquanta-cinc llegües de passos oblidats i xarrabascos : els camins històrics de la plana selvatana (la Selva i el Gironès). Santa Coloma de Farners: Centre d'Estudis Selvatans, DL 2015-. ISBN 978-84-937790-6-1.
* ↑ Mallorquí, Elvis «De Via Augusta a “xarrabasco”. El camí vell de Girona a Caldes de Malavella». Quaderns de la Selva, 25, 2013, pàg. 141-171.
* ↑ Teixidor, Ramon, Ramon «El camí ral de Vic (I). Tram de Girona fins a l’Onyar». Quaderns de la Selva, 24, 2012, pàg. 97-120.
# Cantó de Vif

El cantó de Vif és un cantó francès del departament de la Isèra, situat al districte de Grenoble. Té sis municipis i el cap és Vif.

## Municipis

* Claix
* Le Gua
* Pont-de-Claix
* Saint-Paul-de-Varces
* Varces-Allières-et-Risset
* Vif

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Jean Landru | SFIO |
| 1964-1965 | Maurice Bochet | PCF |
| 1965-1973 | Joseph Thévier | SFIO |
| 1973-1999 | Michel Couétoux | PCF |
| 1999-2001 | Denis Bonzy | RPR |
| 2001- | Brigitte Perillie | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 14.167 | 20.054 | 24.790 | 27.420 | 32.246 | 34.370 | 37.692 |
# Los Solans (Rivert)

Los Solans, és una solana del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble de Rivert.
Està situat a llevant de Rivert, a l'esquerra del barranc de l'Espluga de Paradís, al nord-oest de Vilanoves i de la Borda del Caser, a ponent de la Borda de Fèlix.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Louin (Mississipi)

Louin és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 339 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Louin tenia 339 habitants, 137 habitatges, i 93 famílies. La densitat de població era de 21,6 habitants per km².
Dels 137 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 19% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 23% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 21,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.583 $ i la renda mediana per família de 40.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.500 $ mentre que les dones 21.477 $. La renda per capita de la població era de 17.586 $. Entorn del 16,7% de les famílies i el 24,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Louin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Louin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Can Paraire

Can Paraire és un edifici del municipi d'Hostalric (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa entre mitgeres, situada al nucli urbà, al carrer Major.

## Descripció

És un edifici de planta quadrada, consta de planta baixa i dos pisos i Coberta amb teula àrab.
El portal d'entrada té un arc de mig punt adovellat i amb brancals de pedra. Al costat, una gran finestra lateral amb una reixa de ferro forjat i amb forma convexa. Al primer pis hi ha un balcó falsament sostingut per unes senzilles mènsules (que irromp en l'arc del portal d'entrada), que ocupa gran part de la façana i amb barana de ferro forjat. Hi ha dues obertures quadrangulars amb brancals i llindes de pedra, igual que les petites finestres e l'últim pis. Al centre, entre les finestres del dos pisos superiors hi ha un escut amb les inicials E. P.
L'edifici està rematat per una cornisa sostinguda falsament per modillons i un frontó triangular, ornamentat amb motius geomètrics i coronat amb un antefixe.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Paraire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Cantó de Vineuil

El cantó de Vineuil és un cantó francès del departament de Loir i Cher, situat al districte de Blois. Té 3 municipis i el cap és Vineuil.

## Municipis

* Montlivault
* Saint-Claude-de-Diray
* Vineuil

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1994-2001 | Robert Moreau | Divers droite |
| 2001-2009 | Jean-Luc Portevin | Divers droite |
| 2009- | Claude Gorge | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.266 | 5.095 | 6.072 | 7.642 | 8.945 | 9.405 | 10.034 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Virieu-le-Grand

El cantó de Virieu-le-Grand era una divisió administrativa francesa del departament de l'Ain. Comptava amb 13 municipis i el cap era Virieu-le-Grand. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Armix
* La Burbanche
* Ceyzérieu
* Cheignieu-la-Balme
* Contrevoz
* Cuzieu
* Flaxieu
* Marignieu
* Pugieu
* Rossillon
* Saint-Martin-de-Bavel
* Virieu-le-Grand
* Vongnes

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1960 | Francisque Terrier | radical |
| 1960-1973 | Gaston Rey | radical |
| 1973-1992 | Marcel Ouzoulias | PCF |
| 1992-2011 | André Lamaison | PS, després Divers gauche |
| 2011-2015 | Pascale Guillon | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 2.861 | 3.038 | 2.944 | 3.202 | 3.364 | 3.580 | 4.155 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Luci Manli Torquat (llegat)

Luci Manli Torquat (en llatí Lucius Manlius Torquatus) va ser un magistrat romà, potser fill de Tit Manli Imperiós Torquat. Formava part de la gens Mànlia, i era de la família dels Manli Torquat.
Va ser legat del propretor Luci Corneli Escipió Barbat en la campanya del 295 aC a Etrúria.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X,26
# Luci Manli Capitolí Imperiós

Luci Manli Capitolí Imperiós (en llatí: Lucius Manlius A. F. A. N. Capitolinus Imperiosus) va ser un magistrat romà del segle iv aC.
Va ser nomenat pel senat romà dictador clavi figendi causa, l'any 363 aC, en un moment en què s'havia estès una plaga de pesta a Roma. Titus Livi diu que el ritual de presa de possessió obligava a clavar un clau al temple de Júpiter Capitolí en una cerimònia religiosa que comportava un ritual expiatori, potser per combatre la pesta.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 605.
# Carabaña

Carabaña és un municipi de la Comunitat Autònoma de Madrid, als marges del riu Tajuña. Limita amb els municipis d'Orusco de Tajuña, Valdaracete i Valdilecha.
Carabaña és coneguda pel seu famós Oli d'Oliva Verge Extra Vega Carabaña i per les seves famoses aigües purgants. La seua font es troba al cerro de Cabeza Gorda.
# CKO

CKO té els següents significats:
* Província del Kazakhstan Septentrional (del seu nom en kazakh Солтүстік Қазақстан Облысы, transliterat Soltüstik Qazaqstan Oblısı), província del Kazakhstan
* Chief Knowledge Officer, màxim responsable de la gestió del coneixement d'una organització
# Acadèmia de Ciències

«Acadèmia de Ciències» té aquests significats:
* Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona
* Acadèmia de Ciències Francesa
* Acadèmia de Ciències de Cuba
* Acadèmia de Ciències de Rússia
* Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, d'Espanya
# Jean Juventin

Jean Juventin (Papeete, 9 de març de 1928 - Faaa, 28 de maig de 2019) va ser un polític de la Polinèsia Francesa. Treballà com a mestre i el 1965 participà en la fundació del moviment autonomista Here ai’a, del que en serà cap a la mort de John Teariki el 1982. A les eleccions legislatives franceses de 1978 i 1981 fou elegit diputat dins la Unió per a la Democràcia Francesa, i a les eleccions legislatives de 1993 dins les files del Reagrupament per la República.
També fou president de l'Assemblea de la Polinèsia Francesa, amb algunes interrupcions, entre 1988 i 1994, i a les eleccions territorials de 1991 formà part de la llista Unió Polinèsia. Entre 1977 i 1993 també fou alcalde de Papeete.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Assemblea Nacional Francesa (francès)