OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aspergillus oryzae

Aspergillus oryzae (en xinès: 麴菌, 麴霉菌, 曲霉菌, pinyin: qū meí jūn; en japonès: 麹, kōji, o 麹菌, kōji-kin, en coreà: 누룩균, nurukgyun o nulook-gyun) és una espècie de fong filamentós (una floridura). Es fa servir en la cuina xinesa i japonesa per a fermentar la soia. També es fa servir per a sacarificar arròs altres cereals i patates per a fer begudes alcohòliques com el huangjiu, sake, i shochu. La domesticació d'Aspergillus oryzae va tenir lloc pel cap baix fa dos mil anys. A. oryzae es fa servir per a la producció de vinagre d'arròs.
El doctor Eiji Ichishima de la Universitat de Tohoku anomena el fong kōji (A. oryzae) el "fong nacional" ("kokkin"), en una revista tècnica de la societat japonesa de producció de begudes alcohòliques fermentades, per la seva importància no només per a fer sake sinó també per a fer miso, salsa de soia i un ventall d'aliments tradicionals japonesos. Aquesta proposta seva va ser aprovada en la reunió anual de la societat del 2006.
"El kōji-kin vermell és una altra espècie de fong, Monascus purpureus.

## Genoma

Inicialment mantingut en secret, el genoma de A. oryzae va ser desvetllat per un consorci de companyies de biotecnologia japoneses a finals del 2005. Els 8 cromosomes junts comprenen 37 milions de parells de bases i dos mil gens. El genoma d'A. oryzae és un terç més gros que els de dos models genètics d'Aspergillus relacionats: Aspergillus nidulans i el patogen Aspergillus fumigatus

## Referències

* ↑ Index Fungorum
* ↑ Rokas, A. «The effect of domestication on the fungal proteome». Trends in genetics : TIG, vol. 25, Núm 2, 2008, p. 60-63. DOI: 10.1016/j.tig.2008.11.003. PMID: 19081651.
* ↑ Fujita, Chieko «Koji, an Aspergillus». The Tokyo Foundation, 16-12-2008.
* ↑ Goffeau, André «Multiple moulds». Nature, 438, 7071, December 2005, pàg. 1092–1093. DOI: 10.1038/4381092b. PMID: 16371993.
* ↑ Machida, Masayuki et al.; Asai, K; Sano, M; Tanaka, T; Kumagai, T; Terai, G; Kusumoto, K; Arima, T; Akita, O «Genome sequencing and analysis of Aspergillus oryzae». Nature, 438, 7071, December 2005, pàg. 1157–1161. DOI: 10.1038/nature04300. PMID: 16372010.

## Enllaços externs

* Sake World's description of koji Arxivat 2005-12-21 a Wayback Machine.
* Aspergillus oryzae genome from the Database of Genomes Analysed at NITE (DOGAN)
* Koji, an Aspergillus Arxivat 2009-05-22 a Wayback Machine., by Fujita, Chieko, Tokyo Foundation
# Edifici al carrer Lasauca, 30 (Figueres)

L'edifici del Carrer Lasauca, 30 és una obra del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici situat en una cantonada al centre de la ciutat.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions que dona a tres carrers, amb planta baixa, dos pisos i golfes i coberta terrassada. La planta baixa està ocupada per un local comercial, però la resta de la façana ocupa la seva estructura original tot i haver estat rehabilitada recentment. Les obertures del primer i segon pis, tenen balcó, algunes de les quals corregudes i altres individuals, amb una motllura que emmarca tota la finestra, imitant carreus als costats i un guardapols a la part superior. Les obertures de la planta golfes, són òculs decorats per una motllura trapezoïdal. També trobem les cantonades decorades amb una motllura que imita carreus cantoners.

## Referències

* 1 2 «Carrer Lasauca, 30». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Arsoli

Arsoli és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat uns 50 km a l'est de Roma. L'1 de gener de 2018 tenia 1.534 habitants.
Arsoli limita amb els següents municipis: Cervara di Roma, Marano Equo, Oricola, Riofreddo, Rocca di Botte i Roviano.

## Relacions internacionals

Arsoli està agermanada amb:
* Blagaj, Bòsnia i Hercegovina
* Mostar, Bòsnia i Hercegovina

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «Mostar Gradovi prijatelji» (en macedonian). Grad Mostar [Mostar Official City Website]. Arxivat de l'original el 30 d'octubre de 2013. [Consulta: 19 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Arsoli - Lloc web oficial (italià)
* Oficina de turisme d'Arsoli (italià)
# Edifici al carrer Montserrat, 13 (Valls)

L'Edifici al carrer Montserrat, 13 és una obra eclèctica de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció que fa cantonada amb el carrer la costa del Portal Nou. Consta de planta baixa i tres pisos d'alçada. A la primera hi ha una balconada correguda que ocupa tot el xamfrà i té tres portes balconeres. Aquestes tenen muntants i dinetslls una mica corbs d'obra vista. Als dos laterals hi ha balcons, amb més amplada que els corresponents de la planta segona.
A la planta hi ha balcons amb poca volada, els quals tenen muntants i dintells d'obra vista. A la darrera planta hi ha solament finestres, en número de set. La façana es remata amb una cronissa de molta secció i que té una sèrie d'impostes idèntiques a les del primer pis.

## Referències

* 1 2 «Edifici al carrer Montserrat, 13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# El Collado

El Collado és un llogaret del municipi valencià d'Alpont (comarca dels Serrans).
Situat a entre el Turó del Castell (1.475 m) i la mola del Voltor (1.511 m), a 13 quilòmetres de la vila, en la carretera CV-350 entre La Iessa i Arcos de las Salinas. A 1.150 metres d'altitud. És l'últim dels llogarets d'Alpont per la part nord, limítrof amb la província de Terol, de la qual dista 3 quilòmetres.
És cèlebre per la seva proximitat al Castell del Poyo o del Serral, on es van fer forts els carlistes en 1875.
Aquest llogaret va ser constituït en Parròquia independent d'Alpont el 4 de juny de 1868, i a ella pertany els llogarets de El Hontanar, i els desapareguts de Vizcota al nord-oest de la vila d'Alpont, i La Torre (aquesta última comença a ressorgir gràcies al turisme rural).
La parròquia té com a titular a Sant Miquel Arcàngel, la festa de la qual se celebra el 29 de setembre. Encara que també se celebra a l'agost. L'Església, no molt gran, amb robusta torre quadrada de carreuat de dos cossos. El més interessant de l'església és un Retaule gòtic procedent de l'Església Arciprestal d'Alpont, de la qual quedaria desplaçat al produir-se el seu incendi i devastació en la Primera Guerra Carlina i reconstruir-se després en estil neoclàssic. És un del millors retaule medievals del País Valencià. Les taules del retaule estan catalogades, una part d'elles en el Museu de Belles Arts de Saragossa i en una col·lecció nord-americana (Jhonson de Filadèlfia).
En 1969, El Collado tenia 302 habitants, en 1991 tenia 120 i en 2003 tenia 92 habitants. El quart llogaret del terme en nombre d'habitants. En 2006, 85 habitants, 46 i 39 homes i dones respectivament.
Tradicionalment en el nucli urbà es coneixen tres fonts: la de la Teula en la plaça de l'Església, les de Tormo i el barri Alt, en els extrems del llogaret, així com diversos safaretjos públics.

## Referències

* ↑ «El Collado». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Efecte de cascada (ecologia)

En ecologia, un efecte de cascada és una sèrie d'extincions secundàries a conseqüència de l'extinció primària d'una espècie clau d'un ecosistema. Hi ha una altra probabilitat d'extincions secundàries quan les espècies amenaçades depenen de poques fonts d'aliment, tenen una relació de mutualisme amb l'espècie clau extinta o es veuen obligades a coexistir amb una espècie invasora. La introducció de noves espècies pot devastar comunitats i fins i tot ecosistemes sencers. Aquestes espècies acaparen els recursos de l'ecosistema i, com que no hi ha cap depredador natural que en controli la proliferació, es poden anar multiplicant indefinidament. Olsen et al. demostraren que les espècies invasores han provocat efectes cascada en ecosistemes lacustres i d'estuaris a causa de la desaparició d'algues, crancs de riu, mol·luscs, peixos, amfibis i ocells. Tanmateix, la causa principal dels efectes cascada és quan l'espècie clau que desapareix és un depredador alfa. Tot seguit, es produeix una proliferació dràstica (alliberament ecològic) de les seves preses, que sobreexploten les seves pròpies fonts d'aliment fins que l'exhauriment d'aquestes fonts produeix un col·lapse demogràfic que pot desembocar en l'extinció d'aquestes espècies. Si les preses són herbívores, el seu alliberament i posterior explotació de les plantes pot provocar un declivi de la biodiversitat vegetal de la zona.

## Referències

* ↑ Olsen, T. M.; Lodge, D. M.; Capelli, G. M.; Houlihan, R. «Impact of the introduced crayfish, orconectes rusticus, in Northern Wisconsin Lakes: field and laboratory studies» (en anglès). Canadian Journal of Fisheries and Aquatic Sciences, 48, 1991, pàg. 1.853–1.861.
* ↑ Leigh, E.G., S.J. Wright, E.A. Herre i F.E. Putz. 1993. «The decline of tree diversity on newly isolated tropical islands: A test of a null hypothesis and the implications». Evol. Ecol. 7:76-102.
# El llibre de la selva (pel·lícula de 2016)

El llibre de la selva (títol original en anglès: The Jungle Book) és una pel·lícula d'aventures i fantasia del 2016 dirigida per Jon Favreau, escrita per Justin Marks i produïda per Walt Disney Pictures. Basada en la novel·la de Rudyard Kipling, es tracta d'una nova versió animada de la pel·lícula del 1967 amb el mateix nom.

## Referències

* ↑ «The Jungle Book: Production Notes» (PDF). The Walt Disney Studios. Arxivat de l'original el 2019-09-18. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Jon Favreau Says 'The Jungle Book' Will Be His 'Avatar,' Reveals New Images». Forbes, 22-02-2016 [Consulta: 27 febrer 2016].
# El día de mañana

El día de mañana és una sèrie de televisió espanyola original de Movistar+ produïda en col·laboració amb MOD Producciones. Creada per Mariano Barroso i Alejandro Hernández, sobre la novel·la homònima d'Ignacio Martínez de Pisón. Narra la història teixida entorn de la vida de Justo Gil després de la seva arribada a la Barcelona de la segona meitat dels anys 60, i fins a l'arribada de la democràcia. Consta de sis episodis, d'uns 50 minuts de durada aproximada cadascun. Es va estrenar el 22 de juny en la plataforma Movistar+.

## Sinopsi

Justo Gil, un jove inquiet i ple d'ambicions, arriba com un immigrant més a la pròspera i prometedora Barcelona dels 60 sense res en les butxaques i disposat a convertir-se en un home d'èxit. La ciutat, en ple viratge cap a la modernitat, sembla sens dubte el lloc ideal per a això: un oasi de llibertat, possibilitats i futur a la meitat de l'erm del franquisme.
En la seva carrera cap al cim, la vida de Just es creuarà amb la de Carme Román, una jove aspirant a actriu amb la qual iniciarà una història d'amor que els perseguirà durant anys. I també amb Mateo Moreno, policia de la temuda Brigada Social que l'internarà en una fosca xarxa d'espionatges i delacions al mateix temps que es converteix en un estrany amic per Justo.
Buscant el seu lloc a la ciutat, Justo, Carme i Mateo s'aniran barrejant amb cobejosos empresaris, joves troneres de la 'gauche divine', policies sense escrúpols, estudiants rebels o membres de la resistència antifranquista: habitants d'una ciutat en ebullició que travessa un moment irrepetible.

## Repartiment

Repartiment Principal
* Oriol Pla, com Justo Gil
* Aura Garrido, com Carme Román
* Jesús Carroza, com el policia Mateo Moreno
* Karra Elejalde, como el Comissari Landa
Repartiment Secundari
* David Selvas
* Pere Ponce
* Nora Navas
* David Marcé
* Dafnis Balduz
* Pol López
* Max Megías

## Premis i nominacions
### Premis Iris

| Any | Categoria | Nominats | Resultat |
| 2018 | Millor ficció (sèrie de televisió) | Millor ficció (sèrie de televisió) | Nominat |
| 2018 | Millor interpretació masculina | Oriol Pla | Nominat |
| 2018 | Millor interpretació femenina | Aura Garrido | Nominada |
| 2018 | Millor direcció | Mariano Barroso | Nominat |
| 2018 | Millor guió | Mariano Barroso i Alejandro Hernández | Nominat |

## Referències

* ↑ «Una serie sobre la generación que lo cambió todo».
* ↑ «'El día de mañana', la nueva serie de Movistar+».
* ↑ «El día de mañana’, la serie del presente».
* ↑ ««El día de mañana», una serie de Movistar para gente normal».
* ↑ «La lista completa de los nominados a los Premios Iris».
# Els Llombards

Es Llombards és un llogaret del terme de Santanyí, a Mallorca. Està situat a 3 km de la vila de Santanyí. Al seu voltant es troben algunes cales conegudes, com Cala Llombards o el Caló del Moro. L'any 2018 tenia 560 habitants, anomenats llombarders

## Referències

* ↑ «Els Llombards». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vilà i Valentí, J. [et al.].. Atles Universal Català (Gran Enciclopèdia Catalana). Barcelona: Enciclopèdia Catalana, abril de 1986. ISBN 8485194411. p. 41, 12-L
* ↑ «Santanyí». IBESTAT. [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Llombarder». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
# Els Jardins de la Lluna

Els Jardins de la Lluna (en anglès Gardens of the Moon) és la primera de les deu novel·les de la saga de fantasia èpica, Malazan el Llibre dels Caiguts, de l'autor canadenc Steven Erikson. Publicada per primera vegada l'any 1999, i va ser nominada a un premi Mundial de Fantasia.
La novel·la detalla les diverses lluites per aconseguir poder en un món dominat per l'Imperi de Malaz. És notable per l'ús de màgia, i per la seva trama d'estructura inusual. Els Jardins de la Lluna se centra al voltant de la campanya Imperial per conquerir la ciutat de Darujhistan al continent de Genabackis.

## Desenvolupament

El món de Malaz va ser concebut per Steven Erikson, juntamebt amb Ian Cameron Esslemont, inicialment com un joc de rol, mentre Erikson estava treballant en la seva tesi al taller d'Escriptors d'Iowa (en anglès Iowa Writers' Workshop). L'any 1991, van col·laborar per crear el guió d'una pel·lícula basada en el mateix món, titulada Els Jardins de la Lluna. Quan el guió no es va rebre tal com havien esperat, Erikson va transformar el guió en una novel·la i va haver de lluitar per aconseguir publicar-la fins que Transworld va signar un contracte.

## Recepció crítica

La novel·la va rebre una barreja de crítiques. SFSite va dir que Erikson havia creat "un món de fantasia tan ric i detallat com cap altre que probablement es pugui trobar" mentre qualificava la novel·la d'absorbent i difícil de deixar de banda. El crític, encara que qualificà la novel·la com un sorprenent debut de fantasia èpica amb una història plenament realitzada al llarg de milers d'anys i amb caràcters rics i complexos, esmentà que la seva complexitat també podria ser considerada el desavantatge més gran del llibre. Bill Capossere de Tor va dir que, encara que la novel·la no pot ser sinó és amb els seus inconvenients, és una lectura captivant i estimulant que desafia les concepcions del lector de fantasia confrontant les seves idees fantàstiques amb la realitat.

## Referències

* ↑ «2000 World Fantasy Awards Ballot». Arxivat de l'original el 2010-12-01. [Consulta: 2 març 2016].
* ↑ «Malazans and megabucks». The Guardian, 14-10-1999 [Consulta: 12 març 2016].
* ↑ Walsh, Neil. «Gardens of the Moon: A Tale of the Malazan Book of the Fallen». Sf Site.com, 1999. [Consulta: 18 juliol 2009].
* ↑ «Firsts in Fantasy: Gardens of the Moon by Steven Erikson». Tor, 15-09-2011. [Consulta: 2 març 2016].
# Artista

* Per a altres significats, vegeu «Artista (desambiguació)».
L'artista és la persona que fa obres d'art. Concernint diferents activitats i diferents èpoques: escultors i arquitectes grecs, artesans medievals, gravadors del Renaixement, pintors del barroc, poetes romàntics, avantguardistes del segle xx o programadors de net.art són considerats artistes.
Considerant la manca d'autonomia de l'obra d'art: el seu inevitable canvi de significat si s'observa allunyada del seu moment i lloc de creació (el que Malraux anomenava la seva metamorfosi), la figura de l'artista només pot definir-se o estudiar-se des d'un punt de vista historicista i depenent de les idees estètiques de la seva època. Així, atributs que tradicionalment definien a la figura de l'artista, com el geni, o a la seva producció, com la bellesa, no resulten ja determinants.
L'artista és també un arquetip i part d'una mitologia social, a qui la cultura occidental moderna pot atribuir certes característiques preconcebudes i prejudicis. Per exemple, sovint, es pressuposa que l'artista disposa d'una especial sensibilitat davant la realitat que l'envolta i està dotat de la capacitat de comunicar-ne el seu sentit mitjançant l'ús adequat de la tècnica (la paraula art deriva del grec τέχνη, téchne). Vegeu també: tècnic.

## Classificació antiga sobre la capacitat artística

S'acostumava a distingir entre l'aptitud artística, el talent i la genialitat: L'aptitud artística era una disposició o capacitat, natural o adquirida, per a produir un tipus especial d'objectes considerats "artístics". Com totes les aptituds, l'aptitud artística s'educava i desenvolupava a través d'una aplicació constant.
El talent fa referència a una aptitud poc freqüent, que distingia i singularitzava a qui la tenia. Normalment el talent s'atribuïa als artistes amb cert reconeixement social que havien aconseguit un estil o manera pròpia de fer les coses.
La genialitat es refereix a una aptitud de caràcter superior: aquella de la qual estava dotada una persona amb una gran capacitat d'invenció, d'organització, de creació. L'artista genial no només creava molt i el que creava era singular i duia el seu segell personal, sinó que, a més, influïa sobre la societat i la cultura a la qual pertanyia.

## Vegeu també

* Comitent i fruitori
* Obra mestra

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.41. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 10 novembre 2014].
Viccionari
# Terratrèmol de la mar Egea de 2020

El terratrèmol de la mar Egea de 2020 va ser un sisme de magnitud 7 segons l'USGS, i de magnitud 6,6 segons les autoritats turques, que va ocórrer el 30 d'octubre de 2020 amb l'epicentre situat al mar Egeu, a uns 60 quilòmetres al sud-oest de la ciutat turca d'Esmirna, la població més afectada, i al nord de l'illa grega de Samos. Es va notar fins a Istanbul i Atenes.
A la ciutat d'Esmirna, 17 edificis van caure o van patir danys seriosos, i és la que va patir més morts. A Samos, on es van produir dues víctimes mortals, els danys més visibles es van produir a la ciutat de Vathý, la principal localitat de l'illa, mentre que a Karlovasi part de la façana de l'emblemàtica església de la Mare de Déu es va esfondrar.
El tsunami conseqüència del terratrèmol va inundar la ciutat turca de Seferihisar, a tan sols 17 quilòmetres de l'epicentre, va causar una mort en la zona i també va afectar poblacions de Samos.
Segons les autoritats turques, es van registrar fins a 1.855 rèpliques i el total de víctimes mortals s'elevaria a 116, de les quals 114 a Turquia. Comparat amb els que recentment han afectat Turquia, queda lluny dels 18.000 morts pels dos terratrèmols del 1999, també per baix del terratrèmol de Van del 2011, que va causar més de 500 morts, i per damunt del terratrèmol d'Elazığ que, a principis de gener, havia matat 41 persones. El dimarts 3 de novembre, 90 hores després del sisme, els equips de rescat encara van aconseguir treure del runam, en quasi perfectes condicions, una nena de 4 anys.

## Referències

* ↑ «Terratrèmol a Turquia i Grècia: les víctimes mortals s'eleven a 49». El Periódico, 01-11-2020.
* 1 2 «Almenys 27 morts en un fort terratrèmol seguit d'un tsunami a Turquia i Grècia». 3/24, 30-10-2020.
* ↑ «Ascienden las cifras de muertos y desaparecidos por el terremoto en el Egeo» (en castellà). Diario de Sevilla, 31-10-2020.
* ↑ «La isla de Samos comienza a evaluar los daños del sismo de magnitud 6,7» (en castellà). Agència EFE, 31-10-2020.
* ↑ «Aegean quake toll rises to 116 as Turkey ends search» (en anglès). ekathimerini.com, 04-11-2020 [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ «"Soc l'Ayda, estic bé": rescaten una nena 90 hores després del terratrèmol de Turquia». 3/24, 03-11-2020.
# Apel·les (desambiguació)

Apel·les fou un dels pintors més famosos de l'antiga Grècia. El nom és un derivat d'Apol·lo, i entre els que el portaren també es compten els següents personatges:
* Món antic:
** Apel·les (regent de Filip V), guardià de Filip V de Macedònia
** Apel·les (amic de Filip V), fill de l'anterior
** Apel·les (gnòstic), escriptor del segle ii, deixeble de Marció
** Apel·les d'Heraclea, personatge de la Bíblia
** Apel·les d'Ascaló, poeta tràgic del segle i
** Apel·les (metge) (de), doctor del segle i
** Apel·les (orfebre) (de), artista que reproduí la Copa de Nèstor
* Personatges contemporanis:
** Apel·les Fenosa i Florensa (1899-1988), escultor
** Apel·les Mestres i Oñós (1854-1936), escriptor, il·lustrador i músic
** Pare Apel·les (1966), sacerdot i personatge mediàtic
** Apel·les Carod-Rovira (1958), polític germà de Josep-Lluís Carod-Rovira

## Vegeu també

* Apel·las, variant del nom grec
Viccionari
# Aragón Musical

Aragón Musical és un col·lectiu format per membres de grups musicals i mitjans de comunicació agrupats en un projecte que tracta de reafirmar i expandir el panorama musical aragonès.
L'entitat compta amb un portal d'internet del mateix nom «Aragón Musical».
Aquest mitjà de comunicació multimèdia s'ha convertit en un punt de trobada de grups musicals de qualsevol estil, així com de diferents entitats, institucions, i, en general, suposa una foto de la realitat musical d'Aragó.

## Premis de la Música Aragonesa Aragón Musical

Com a associació organitza, des de 1999, cada any els «Premis de la Música Aragonesa Aragón Musical». Aquests premis es decideixen per votació popular, ja que existeix un període de votació durant el qual el públic pot votar al Grup amb Major Projecció, però a més, els nominats al premi són triats, en part, pel mateix públic, ja que qui ho desitgi pot afegir propostes a les categories que es presenten per part de l'organització. A més de la votació popular existeix un jurat, que emet el seu vot una vegada tancat el termini de propostes.
Els nominats i guanyadors de la majoria de categories són triats pels coneguts com a «Acadèmics dels Premis de la Música Aragonesa». Més d'un centenar de persones implicades en la cultura aragonesa. A més es concedeixen uns premis especials que són fruit de la mateixa organització dels Premis de la Música Aragonesa Aragón Musical.
L'any 2016 tenen lloc els XVII Premis de la Música Aragonesa Aragón Musical. Tiren endavant gràcies al suport en forma de patrocini d'institucions públiques i privades. La gala porta realitzant-se des de 2008 en el Teatre Principal de Saragossa. Sol ser durant el mes de març. També s'ha celebrat a l'Auditori de Saragossa, la sala Oasi, El Centre Cívic Delícies, la sala Superfly (abans En brut), La Casa del Boig i la Morrissey (en suprimera edició).

## Referències

* 1 2http://imgur.com/VoBOwS0
* ↑http://www.aragonmusical.com
* ↑ https://www.premiosdelamusicaragonesa.com/xvii-premios-de-la-musica-aragonesa-abierto-el-plazo-de-votacion/
* ↑http://www.aragondigital.es/movil/noticia.asp?notid=140367&secid=12
* ↑http://diario.ociourbanozaragoza.es/2013/02/11/todo-listo-para-los-xiv-premios-de-la-musica-aragonesa/ Arxivat 2016-02-19 a Wayback Machine.