OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# James Wen

    En aquest nom xinès, el cognom és Wen.
James Wen (Kaohsiung, 22 de febrer de 1978) és un actor, model i ex reporter taiwanès. És conegut per un rol secundari en el drama taiwanès My Queen, gràcies al qual va rebre una de les quatre nominacions dels Golden Bell Awards en la seva carrera. Segons el motor de cerques Yahoo! Search, va ser la novena celebritat amb més cerques del gener a l'abril del 2009.

## Debut

Va néixer a Kaohsiung, malgrat que la seva llar ancestral és Gaoshu, al Comtat de Pingtung. Es va graduar en Jornalisme i Comunicació a la Universitat Shih Hsin. El 1999, va guanyar el premi de model més fotogènic en el concurs de Men's UNO. Va endinsar-se en el modelatge i el reportatge periodístic abans d'estrenar-se com a actor.

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Treball | Resultat |
| 2005 | Golden Bell Awards | Millor actor | Numbers | Nominat |
| 2008 | Golden Bell Awards | Millor actor | General Xu Pangxing | Nominat |
| 2009 | Golden Bell Awards | Millor actor secundari | My Queen | Nominat |
| 2010 | Golden Bell Awards | Millor actor | The Year of Happiness and Love | Nominat |
| 2011 | Golden Bell Awards | Millor actor | The Fierce Wife | Nominat |
| 2019 | Golden Bell Awards | Millor actor | A Taiwanese Tale of Two Cities | Nominat |
| 2019 | Golden Bell Awards | Millor actor secundari | The World Between Us | Guanyador |
| 2016 | Premis Emmy | Millor actor | Echoes in Time | Nominat |

## Referències

* ↑ Seah, May. «Local drama scores International Emmy nomination» (en anglès). todayonline.com, 27-10-2016. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ «章子怡登搜尋王 瑤瑤飆第5» (en xinès). China Times, 23-05-2009. Arxivat de l'original el 20 març 2012. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ «资料：第45届金钟奖戏剧男主角奖提名：温升豪_影音娱乐_新浪网» (en xinès). sina.com, 21-10-2010. [Consulta: 18 maig 2022].
* ↑ «溫昇豪10年功 換來今朝紅» (en xinès). China Times, 17-05-2009. Arxivat de l'original el 2 juny 2019. [Consulta: 21 agost 2022].
# William Lambton

William Lambton (North Yorkshire, 1753 - Índia, 19 de gener de 1823) va ser un militar, topògraf i geògraf anglès. Va ser Membre de la Royal Society.
Fill d'un pagès, la seva destresa en matemàtiques li serviren per entrar a l'Exèrcit Britànic el 1781, al "33 Regiment of Foot". Amb el seu regiment va prendre part en la Guerra d'Independència dels Estats Units i va ser fet presoner a la batalla de Yorktown (1781). Després del seu alliberament va ser portat a Nova Brunswick i es va involucrar en de la delimitació de la frontera entre el Canadà i els Estats Units.
El 1796 fou ascendit a tinent i enviat amb el seu regiment a l'Índia, sota el comandament d'Arthur Wellesley, primer duc de Wellington. Va prendre part en la Quarta guerra de Mysore, el 1799. Després de la captura de Mysore, Lambton va proposar que el territori fos cartografiat, usant les noves tècniques de geodèsia emprades per William Roy a la Gran Bretanya. La seva proposta fou aprovada i es començà a treballar mesurant la base de la muntanya Sant Tomàs de Madràs. Des d'allà va continuar, mitjançant triangulació, a través de tota el subcontinent indi fins a arribar a Mangalore. El 1806 va començar els mesuraments de latitud a unes 100 milles al nord de Bangalore, on acabava el territori britànic. Llavors va continuar cap al sud fins a arribar al Cap Comorin. Lambton va reprendre la seva exploració en direcció nord fins a la seva mort.
Lambton va ser l'iniciador del Gran Projecte de Topografia Trigonomètrica de l'Índia, que va començar el 1802. Lambton va ser fet Membre de la Royal Society el 9 de gener de 1817 i membre de l'Acadèmia Francesa de les Ciències el 1817. En morir va ser enterrat a Hinganghat al districte de Wardha de l'estat de Maharashtra. El va succeir el seu ajudant George Everest.

## Notes

* ↑ «Llista de Membres de la Royal Society (15 de desembre de 2006)». Arxivat de l'original el 2004-12-10. [Consulta: 24 gener 2008].

## Enllaços externs

* Biografia de William Lambton Arxivat 2008-12-08 a Wayback Machine. (anglès)
# El Liceu

* No s'ha de confondre amb Gran Teatre del Liceu.
El Liceu o Casa Durall és un immoble de Lloret de Mar (Selva) de planta rectangular que consta de planta baixa i dos pisos superiors, que està cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals. Es troba al costat dret del carrer Enric Prat de la Riba. Paral·lelament l'immoble fa cantonada amb dos carrers més, com són a l'esquerra el carrer de St. Guerau i a la dreta el carrer de Sant Tomàs. És una obra que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un dels més aconseguits exemples locals d'arquitectura neoclàssica que sortosament ha sobreviscut al pas dels anys. Tanmateix el basament inferior original de l'edifici no ha tingut tanta sort com la resta de l'immoble, ja que va desaparèixer arran d'unes obres que es van dur a terme en aquest sector. Un basament compost a base d'arcs semicirculars -constituint així una porxada- i òculs el qual ha estat substituït per una planta baixa, l'espai físic de la qual l'ocupa actualment una immobiliària, completament descontextualitzada provocant un impacte visual en l'espectador.
Tanmateix és en el primer i segon pis on s'ha preservat i acumulat tota la gràcia compositiva i formal de l'edifici. Així el primer pis presenta tres grans obertures d'arc de mig punt motllurats de les impostes dels quals arranquen culs de llàntia de tall vegetal. Les tres obertures són projectades com a balconades independents i tancades en la part frontal per un ampit en forma de balustrada.
En el segon pis trobem una galeria de petites finestres rectangulars, les quals estan flanquejades als dos extrems per dues grans columnes de fust acanalat coronades amb sengles capitells dòrics molt austers i discrets que tanquen la façana. Les dues columnes sustenten un frontó triangular el qual està ornat amb una gran orla de caràcter vegetal i floral, coronada amb un gran medalló circular al centre.
Comparant fotografies antigues amb actuals s'observa ràpidament que l'edifici no ha experimentat cap canvi substancial ni decisiu sinó que segueix absolutament igual, a excepció de les obres de manteniment i condicionament. Cal remarcar que l'any 1982 s'observa que la planta baixa ja ha estat totalment remodelada, desapareixent així el basament original en el lloc del qual s'ha instal·lat un comerç.

## Història

L'arquitecte responsable de la construcció del Liceu o Can Durall va ser Fèlix de Azúa de Pastors. Va ser un aquarel·lista de finals del segle xix, resident a Barcelona. Amb algunes de les seves obres va participar en la barcelonina Exposició d'Art celebrada en el 1896. Va ser també arquitecte i professor de la classe de dibuix lineal en l'Escola d'Arquitectura de Barcelona, de la qual va ser nomenat catedràtic quan va morir el que ho era numerari, l'arquitecte Vilaseca. El nom de Can Durall es deu al fet que el propietari original de l'immoble es deixa Josep Durall i Botet.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «El Liceu - Casa Durall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2014].
# Mas Cavallé de Baix

El Mas Cavallé de Baix, o Mas Cavaller de Baix, és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.
És una masia composta de planta baixa i pis, i coberta a dues aigües. Portals d'entrada adovellats, un d'arc de mig punt i l'altre d'arc rebaixat. Contraforts laterals i frontals, i cantoneres de pedra. Finestra central superior d'arc conopial lobulat amb ampits, llindes i brancals de pedra. Altres de més petites als costats. Per la tipologia de les finestres i per altres masies paral·leles, segurament el seu origen correspon al segle xvi.

## Referències

* ↑ «Mapa Topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Mas Cavallé de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# John Stevens Henslow

John Stevens Henslow (1796 – 1861) va ser un clergue, botànic i geòleg anglès. És principalment recordat com amic i mentor del seu alumne Charles Darwin.
Henslow era fill de John Prentis Henslow i net de Sir John Henslow.
Henslow es va graduar a 16th wrangler el 1818, el mateix any en el qual Adam Sedgwick va esdevenir Professor Woodwardianà de Geologia. al qual va acompanyar el 1819 en una expecidió geològica a l'illa de Wight. També estudià química sota James Cumming i mineralogia sota Edward Daniel Clarke.
A la mort de Clarke, el 1822, va ser nomenat professor de mineralogia a la Universitat de Cambridge. La botànica, però, va capturar la seva atenció i el 1829 va esdevenir professor de botànica. Va mantenir correspondència amb John James Audubon.
Des de 1821 Henslow va organitzar un herbari de la flora britànica incloent aportacions de William Jackson Hooker i de John Hutton Balfour
L'estiu de 1831 oferiren a Henslow un lloc com a naturalista en el viatge del Beagle, però va preferir que hi anés el jove Charles Darwin.

## Obres

* Henslow, John Stevens, and Skepper, E. (1866). Flora of Suffolk
* Henslow, John Stevens. (1856). A Dictionary of Botanical Terms. Groombridge (reissued by Cambridge University Press, 2009; ISBN 978-1-108-00131-1)
* Henslow, John Stevens. (1846). The Teaching of Science in Cambridge. Metcalfe and Palmer (reissued by Cambridge University Press, 2009; ISBN 978-1-108-00200-4)
* Henslow, John Stevens. (1835). The Principles of Descriptive and Physiological Botany. Longman, Rees, Orme, Brown & Green (reissued by Cambridge University Press, 2009; ISBN 978-1-108-00186-1)
* Henslow, John Stevens. (1823). A Syllabus of a Course of Lectures on Mineralogy. Deighton (reissued by Cambridge University Press, 2009; ISBN 978-1-108-00201-1)
* Henslow, John Stevens. (1829; 2nd ed. 1835). A Catalogue of British Plants.

## Notes

* 1 2 3 Chisholm, 1911.
* ↑ Plantilla:Acad
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Referències

* Leonard Jenyns 1862. Memoir of the Rev. John Stevens Henslow. John Van Voorst, London.
* Spencer-Thomas, Owen. «John Stevens Henslow 1796–1861». Diocese of Ely. Arxivat de l'original el 7 de juliol 2010. [Consulta: 5 novembre 2010]. («alternative site». Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 15 setembre 2015].)
* S.M. Walters and E.A. Stow (2001) Darwin's mentor: John Stevens Henslow. Cambridge University Press. ISBN 0-521-59146-5
Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.

## Bibliografia

Plantilla:Wikisource author
* Nora Barlow (ed). 1967. Darwin and Henslow: The Growth of an Idea. Letters, 1831–1860. Murray, London.
* S.J. Plunkett 2002. Ipswich Museum Moralities in the 1840s and 1850s, in C. Harper-Bill (ed) East Anglia's History: studies in honour of Norman Scarfe Boydell, Woodbridge 2002, 309-332.
* Image source: Portraits of the Honorary Members of the Ipswich Museum (Portfolio of 60 lithographs by T.H. Maguire) George Ransome, Ipswich, 1846–1852.
# Carmen Begoña Gómez-Marco Pérez

Carmen Begoña Gómez-Marco Pérez (València, 21 de setembre de 1951) és una advocada i política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la III, IV i V Legislatures.
Llicenciada en dret i militant de la Unió General de Treballadors, formà part de la a Comissió Executiva Nacional del PSPV-PSOE. Fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1991, 1995 i 1999. Ha estat vicepresidenta de la Comissió especial per a l'estudi d'una possible reforma de l'Estatut d'Autonomia i la consolidació de l'autogovern (1997-1999) i presidenta de la Comissió Especial per a l'estudi de noves formes de gestió de RTVV (1999-2002)

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., IV Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., V Legislatura
# Jean-Auguste Brutails

Jean-Auguste Brutails (Viviez, Avairon, 20 de desembre de 1859 - Bordeus, 1 de gener de 1926) fou un historiador, arxiver i historiador de l'art francès.

## Vida i obra

Jean-Auguste Brutails va estudiar a l'École des Chartes i el 1884 obtingué el títol d'arxiver amb la tesi Essai sur l'élection et l'organisation des corps municipaux dans le sud-ouest de la France, aux XIII-XIV i simultàniament es llicencià en dret.
La seva primera destinació com a arxiver fou el 1884 a l'Arxiu Departamental dels Pirineus Orientals i el 1889 es traslladà als de la Gironda, a Bordeus, on restà fins a la seva mort. En el temps passat a Bordeus fou també professor de paleografia i arqueologia a la Universitat de Bordeus. El 1912 obtingué el títol de doctor amb una tesi intitulada Les vieilles églises de la Gironde.
Publicà nombroses obres sobre arqueologia, entre les quals un Précis d'archéologie du Moyen Âge (1908) que fou reeditada diversos cops. Del seu pas pels arxius i territori català també en sorgiren algunes publicacions, en forma de llibre o de nombrosos articles i notes. Va ser fundador de la Revue historique de Bordeaux et du département de la Gironde.
Fou nomenat jutge del Tribunal Superior d'Andorra (1888), càrrec que mantingué fins a la mort, i que també es relaciona amb diverses publicacions sobre Andorra i els seus costums (per exemple, la contribució al Congrés de la Llengua Catalana de 1906 Le droit andorrain. Sa formation et son évolution).

## Reconeixements

El 1902 fou nomenat membre corresponent de l'Académie des inscriptions et belles-lettres i el 1919 membre numerari. Va rebre també la Légion d'honneur el 1903 (en fou officier el 1921). Fou membre corresponent de l'Institut d'Estudis Catalans des de 1916 i també de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona des de 1907.

## Publicacions

Entre les seves obres, són de tema català les següents:
* Étude sur la condition des populations rurales du Roussillon au Moyen Âge
* L'art religieux du Roussillon, que va ser traduït al català per Jaume Massó i Torrents (L'Art religiós en el Rosselló. Barcelona: l'Avenç, 1901)
* La coutume d'Andorre
* La catedral d'Elna in: Anuari de l'Institut d'Estudis Catalans 1923, p. 753-754

## Referències

* ↑ Vegeu Antoine Briscadieu,, Jean Auguste Brutails et la Catalogne in: Revue Archéologique de Bordeaux, Bordeus, 99, 2008 -2010

## Bibliografia

* J. B. Chabot Nota necrològica Bibliothèque de l'école des chartes, 1926, vol. 87, número 1, p. 230-232
* J. P. C. [Josep Puig i Cadafalch] / F. V. T. [Ferran Valls i Taberner], Joan August Brutails, in: Anuari de l'Instiut d'Estudis Catalans, 1921-1924 (1931), p. 209-211

## Enllaços externs

* Fons digital de fotografies d'arqueologia de Brutails Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine.
* Michelle Gaborit, Article al Dictionnaire critique des historiens de l'art de l'Institut National d'Histoire de l'Art
* Carles Mancho, Article al Diccionari d'historiadors de l'art català, valencià i balear
* Fitxa al Comité des travaux historiques et scientifiques
# Solrød

El municipi de Solrød és un municipi danès situat a l'est de l'illa de Sjælland, a la badia de Køge, abastant una superfície de 40 km². Amb la Reforma Municipal Danesa del 2007 va passar a formar part de la Regió de Sjælland, però no va ser afectat territorialment.
La ciutat més important i la seu administrativa del municipi és Solrød Strand (14.805 habitants el 2009). Altres poblacions del municipi són:
* Havdrup
* Jersie
* Solrød

## Consell municipal

Resultats de les eleccions del 18 de novembre del 2009:
| Partit | vots | % vots |
| Socialdemokratiet | 1964 | 18,8 |
| Det Radikale Venstre | 157 | 1,5 |
| Det Konservative Folkeparti | 648 | 6,2 |
| SolrødListen | 608 | 5,8 |
| Socialistisk Folkeparti | 1067 | 10,2 |
| Havdruplisten | 1052 | 10,1 |
| Dansk Folkeparti | 829 | 7,9 |
| Venstre | 4116 | 39,4 |

### Alcaldes

| Alcalde | Període | Partit |
| Niels Emil Hörup | 1-1-2007 a 31-12-2009 | Venstre |
| | 1-1-2010 a 31-12-2013 | |

## Referències

* ↑ (danès) Resultats eleccions municipals a Solrød
# Humberville

Humberville és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 61 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Humberville era de 61 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 38 habitatges eren cases. Dels 27 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 1 en tenia tres, 13 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Humberville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 8 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 26 eren actives i 7 eren inactives. De les 26 persones actives 24 estaven ocupades (14 homes i 10 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 7 persones inactives 5 estaven jubilades i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Humberville hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Humberville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Humberville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Borgo Virgilio

Borgo Virgilio és un municipi italià, dins de la província de Màntua a la regió de la Llombardia. L'any 2014 tenia 14.730 habitants.
Es va crear el 4 de febrer de 2014 amb la fusió dels antics municipis de Borgoforte i Virgilio.

## Referències

* ↑ «Il sì vince in 3 comuni su 4». Gazzetta di Mantova, 02-12-2013 [Consulta: 20 abril 2017].
# Mas Castells (Argentona)

Mas Castells és una masia d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran masia de sis cossos perpendiculars a la façana, de planta baixa i pis, i teulada a dos vessants amb carener paral·lel a la façana.
L'edifici ha sofert moltes reformes. Per exemple, el portal d'arc de mig punt i altres obertures són intervencions que s'han fet en aquestes reformes. Encara conserva alguna de les obertures de pedra antigues.

## Referències

* 1 2 «Mas Castells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Casa de Campo (barri)

Casa de Campo és un barri administratiu de Madrid, part del districte de Moncloa-Aravaca. Limita al sud amb el districte de Latina (barris de Campamento, Lucero i Puerta del Ángel), al nord amb la Ciutat Universitària, a l'oest amb Argüelles i a l'oest amb el municipi de Pozuelo de Alarcón. Amb una superfície de 17.470075 km², la major part de la seva extensió comprèn el parc homònim. Té un perímetre de 19.233 m. Al setembre de 2018 comptava amb una població de 12.909 habitants. En la seva part meridional es troba el recinte firal Casa de Campo, on al seu torn es localitza el pavelló multiusos Madrid Arena.

## Referències

* 1 2 «Relación de barrios (superficie y perímetro)». Ajuntament de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-09-28. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ «Moncloa-Aravaca. Casa de Campo». Población por distrito y barrio.
# Jean-Baptiste-Jules Klagmann

Jean-Baptiste-Jules Klagmann (1810-1867) és un escultor decorador francès. Les estàtues de la font de l'square Louvois a París són el testimoni més visible del seu treball per a grans encàrrecs públics al segle xix.

## Formació

Alumne de l'escultor neoclàssic Etienne-Jules Ramey (1796-1852 a l'escola de les Belles Arts de París, Jean-Baptiste-Jules Klagmann és paral·lelament iniciat a l'art del Renaixement per Jean-Jacques Feuchère (1807-1852) que també fou alumne d'Etienne-Jules Ramey i de Jean-Pierre Cortot (1787-1843).

## Realitzacions

Klagmann s'il·lustra principalment com a escultor-decorador. Treballa sobretot per a la Porta de les Sessions del Senat i els enfustats del seu hemicicle, així com per a les decoracions de la segona Sala Favart de l'Opéra-comique.
Durant els anys 1840, realitza les quatre fonts que representen els quatre rius de França per a la font de l'square Louvois concebuda per l'arquitecte Louis Visconti, futur arquitecte del Nou Louvre de Napoleó III.
En el marc dels encàrrecs de Lluís Felip I d'estàtues de les dones il·lustres de la història de França per al Jardin du Luxemburg, realitza una estàtua de Santa Clotilde.
Es queda a Londres cap a 1851.
Sota el Segon Imperi, participa en el taller del Nou Louvre, a les ampliacions del Palais Royal i de la Comédie-Française.
# Susan and God

Susan and God és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George Cukor, estrenada el 1940.

## Argument

Una sàtira sobre paroxismes i els entusiasmes de la classe mitjana nord-americana. Susan Trexel rica senyora de la bona societat, durant un viatge a Europa, descobreix una secta religiosa que predica la fraternitat, la renúncia als béns terrenals, la humilitat. Enfervorida per la missió, Susan, de tornada a casa, comença a fer proselitisme, arruïnant-se la vida: es crea problemes en la relació amb el seu marit, causa la infelicitat de la seva filla angoixant tots els que l'envolten.

## Repartiment

* Joan Crawford: Susan Trexel
* Fredric March: Barrie Trexel
* Ruth Hussey: Charlotte
* John Carroll: Clyde Rochester
* Rita Hayworth: Leonora Stubbs
* Nigel Bruce: Hutchins Stubbs
* Bruce Cabot: Michael O'Hara
* Rosa Hobart: Irene Burroughs
* Constance Collier: Lady Millicent Wigstaff
* Rita Quigley: Blossom Trexel
* Gloria DeHaven: Enid
* Richard Crane: Bob Kent
* Norma Mitchell: Hazel Paige
* Marjorie Main: Mary Maloney
* Joan Leslie: Una invitada
# Humbertochloa

Humbertochloa és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* H. bambusiuscula A. Camus i Stapf
* H. greenwayi C.E. Hubb.