OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riberer

Els riberers o blavets era el nom amb què es coneixien els llauradors de la Marina que cada any viatjaven dues vegades fins a les terres arrosseres del País Valencià (sobretot la Ribera del Xúquer) per a la plantació i recol·lecció de l'arròs. Cal dir, però, que alguns també es desplaçaven fins a Amposta i també cap a Saragossa, Sevilla o França.

## El nom

A la Marina se'ls anomenava riberers perquè la majoria anava a la Ribera del Xúquer per a la plantació i recol·lecció de l'arròs. Als pobles de la Ribera se'ls anomenaven blavets, segons Sanchis Guarner, perquè eren de la Marina d'on era també Al-Azraq que en àrab significa "el blau"

## El viatge

Molts dels qui anaven fins a Cullera, Sueca o Catarroja viatjaven a peu o en bicicleta. Els qui anaven fins a Amposta, Saragossa, Sevilla o França arribaven a la seua destinació en tren des del Verger o amb la històrica companyia d'autobusos la Unión de Benissa. Els que partien de Benissa a peu tenien una parada obligada: l'últim punt del terme municipal des d'on s'albirava el poble, es tracta d'una roca anomenada la Roca de la Salve on el riberer resava a la seua patrona, la Puríssima Xiqueta, demanant-li sort en la partida.

## Condicions laborals

Treballaven 15 hores diàries, més que de sol a sol, ja que molts dies quan eixia el sol portaven diverses hores treballant i finalitzaven ja entrada la nit. Dormien en munts de palla, i per a menjar només tenien un plat calent, un guisat de creïlles, una paella amb fideus (no fideuà) o una paella amb carn, en la qual comptaven els trossets i els repartien a parts iguals.

## Cultura Popular

A la Ribera existeixen cançons i dites sobre aquests llauradors algunes de les quals les arreplega Sanchis Guarner:
| « | Els blavets de la Marina quan van a segar l'arròs, només mengen que tonyina, pa, tomaques i alficòs | » |
| « | Per a arròs en la Ribera, per a tomaques, Gandia, per a bon peix en Altea, per a cacauet, Alzira | » |
A més a més, el 27 d'abril a Benissa se celebra el dia dels riberers, en aquesta festa el poble es reuneix entorn del monument del riberer per a retre homenatge, per mitjà de flors, cants i coets.

## Referències

* ↑ Els pobles valencians parlen els uns dels altres, Manuel Sanchis Guarner, l'Estel, València, (1964)
* ↑ Els pobles valencians parlen els uns dels altres], Manuel Sanchis Guarner, l'Estel, València, (1964)

## Enllaços externs

* Notícia sobre l'homenatge de l'ajuntament de Benissa als seus riberers
# Jaume Obrador Soler (activista social)

Jaume Obrador Soler (Felanitx, 1940) és un missioner, polític i activista social.
Va ser ordenat prevere el 1966. Des de 1966 a 1972 treballà com a missioner al Burundi. Va dur a terme la seva activitat a Gitongo i Bugenyuzi. Retornat a Mallorca es va secularitzar el 1973. Es va integrar en les JOC (Joventut Obrera Cristiana) i aviat participà en el moviment veïnal de Palma a través de les comissions de barri, en la clandestinitat, que després es convertiren en plataformes anticapitalistes de barri. Posteriorment participà en l'impuls a les primeres associacions de veïnats (1973-1974). Va formar part dels Cercles Obrers Comunistes i, després, de l'OEC (Organització d'Esquerra Comunista). El 1979 va ser elegit regidor de l'Ajuntament de Palma pel PSM (Partit Socialista de Mallorca). El 1981 deixà el càrrec i participà en la constitució d'Esquerra Mallorquina (1981-1983). Diplomat en treball social per la Universitat de les Illes Balears (1988). Ell 1995 va ser fundador de "VeÏns Sense Fronteres" (VSF), integrada per persones vinculades a la Federació d'Associacions de Veïns de Palma, de la qual n'és el president (2018). És coautor de "La organización local de la educación de adultos" (1992).

## Reconeixements

El 2018 se li va concedir el Premi Rosa Bueno de l'Ajuntament de Palma pel seu impuls a la participació ciutadana com a eina de transformació social.

## Enllaços externs

* Mallorquins a Burundi.
* Mallorca–Veïns Sense Fronteres i la solidaritat internacional–Per un món més just i solidari

## Referències

* ↑ «Obrador Soler, Jaume». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 12. Palma: Promomallorca, p. 32. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Duran, Lourdes «Jaume Obrador y Castellers de Mallorca, premios Rosa Bueno». Diario de Mallorca, 06-04-2018.
# Maria Lluïsa Ferrer i Martínez

Maria Lluïsa Ferrer i Martínez (Girona, 1944) és una educadora catalana, esposa del fotògraf Miquel Bataller.
Ha estat fundadora i presidenta des de la seva creació el 1989 de la Fundació Síndrome de Down de Girona i Comarques Astrid-21, entitat que dona suport a les comarques gironines als afectats per aquesta síndrome i els seus familiars, alhora que treballa per la seva integració en el món laboral i en la societat. per aquest motiu el 2010 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Enllaços externs

* Maria Lluïsa Ferrer i Teresa Maria Castanyer guardonades amb la Creu de Sant Jordi 2010 Arxivat 2011-01-03 a Wayback Machine. a aragirona.cat
* Web d'Astrid-21
# Loca

Loca és el títol d'una cançó pop escrita i interpretada per la cantant israeliana Dana International. És el segon single del seu àlbum Ma La'asot.

## Llistes
### Setmanals

| País | Rànquing | Primera setmana | Posició d'ingrés | Millor posició | Setmanes en la millor posició | Setmanes en el rànquing | Última setmana |
| Àsia ||||||||
| Israel | Top 50 cançons | 02/07/2013 | 9 | 1 | 4 | en curs | en curs |
| Europa ||||||||
| Catalunya | La llista Flaix FM | 30/08/2013 | 39 | 39 | 1 | 1 | 06/09/2013 |
| Espanya | Top 50 cançons | 23/07/2013 | 49 | 49 | 1 | 1 | 23/07/2013 |
| Bèlgica | Top 100 cançons | 14/08/2013 | 97 | 97 | 2 | 3 | 04/08/2013 |

## Referències

* 1 2 3 «Dana International - Loca». Spanish charts. [Consulta: 29 maig].
* ↑ «Dana International - Loca». Flaix FM. [Consulta: 29 maig].
# Gakona

Gakona és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 215 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gakona tenia 215 habitants, 84 habitatges, i 60 famílies La densitat de població era d'1,4 habitants/km².
Dels 84 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,9% hi vivien parelles casades, en un 3,6% dones solteres, i en un 27,4% no eren unitats familiars. En el 22,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 3,7% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 31,6% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones hi havia 133,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 131,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 44.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.250 $ mentre que les dones 46.875 $. La renda per capita de la població era de 18.143 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gakona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gakona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Sphaerotheca breviceps

Sphaerotheca breviceps és una espècie de granota que viu a l'Àsia meridional.

## Referències

* Ohler, A., Khan, M.S., van Dijk, P.P., Wogan, G., Dutta, S., Inger, R., Shrestha, T.K., Manamendra-Arachchi, K. & de Silva, A. (2004). Sphaerotheca breviceps. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 22 d'abril del 2008 (en anglès). IUCN
# Ribera del Xúquer

La Ribera del Xúquer, o senzillament la Ribera, és una comarca natural i històrica que agrupa les comarques administratives de la Ribera Alta i la Ribera Baixa al País Valencià. És una gran plana creada pel pas del riu Xúquer que corre de la mar mediterrània fins a les muntanyes de la Canal de Navarrés, i de l'Horta de València fins a la serra de les Agulles i la Valldigna. No formava part de la comarcalització d'Emili Beüt del 1934, però apareix en la de Bernardí Cabrer i Maria José Ribera el 1979 amb el nom d'Alzira, actual capital de la Ribera Alta.
Ribera Alta (2007) :
Ribera Baixa (2005) :

## Imatges de la Ribera del Xúquer

* El Portet de Sollana
* Cano de Sueca
* Riu Xúquer
* Séquia per on desguassa a l'Albufera l'Ullal de Baldoví
* Assut de Cullera, entre Sueca i Fortaleny
* Pont damunt del riu Xúquer
* Riu Magre a Carlet
* Cano a Guadassuar

## Vegeu també

* Cuina de la Ribera
* Ribera Alta
* Ribera Baixa

## Referències

* ↑ «Ribera del Xúquer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jaume Nualart i Serrats

Jaume Nualart i Serrats (Barcelona, 6 de juliol de 1946) és un advocat i polític català.

## Biografia

Participà activament en el moviment antifranquista de la Universitat i el 1980 es va afiliar a Esquerra Republicana de Catalunya (ERC). Dins aquest partit formà part de l'anomenat corrent renovador que s'enfrontà a la direcció del partit i finalment en fou expulsat el 1984.
Amb antics membres de Nacionalistes d'Esquerra formaria el grup Entesa de l'Esquerra Catalana, amb el que fou candidat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984, i després Entesa dels Nacionalistes d'Esquerra (ENE), partit del que en fou primer secretari fins que es va integrar a Iniciativa per Catalunya de cara a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1988, en les que fou elegit diputat per la circumscripció de Barcelona. Fou president de la comissió del Síndic de Greuges del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ Jaume Nualart, líder del sector renovador de ERC, suspendido de militancia EL País, 16 de gener de 1984
* ↑ Diputats de la III Legislatura

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament de Catalunya a La Vanguardia, 31 de maig de 1988
# Marie Champmeslé

Marie Champmeslé (nascuda Desmares) (Rouen,18 de febrer de 1642-Auteuil, 15 de maig de 1698) va ser una actriu francesa del segle xvii.

## Biografia

Va néixer a Rouen en una família adinerada; el nom del seu pare era Desmares. Va fer la seva primera aparició a l'escenari a Rouen amb Charles Chevillet Champmeslé (1645-1707), que es deia sieur de Champmeslé, i es van casar el 1666. El 1669 actuaven a París al Théâtre du Marais, va ser la seva primera aparició com a Venus en Fête de Vénus de Boyer. L'any següent, com a Hermione en Andromaque de Jean Racine, va tenir un gran èxit a l'Hotel de Bourgogne.
La seva intimitat amb Racine data de llavors. Algunes de les seves millors tragèdies van ser escrites per a ella, però el seu repertori no es limitava a aquestes, i molts d'elles -com l'Ariane de Thomas Corneille i el Comte d'Essex-, basaven el seu èxit en la seva forma natural d'actuar, i la seva interpretació de l'heroïna infeliç. Fedra va ser el clímax dels seus triomfs.
Ella i el seu marit van abandonar l'Hotel de Bourgogne pel Théâtre Guénégaud. Quan aquesta última empresa es va fusionar amb la nova Comédie-Française, Fedra va ser seleccionada per a la seva inauguració el 26 d'agost de 1680. Aquí, amb Madame Gurin com la principal actriu de comèdia, va interpretar les grans parts tràgiques d'amor durant més de trenta anys.
Durant la seva carrera professional, La Champmeslé va crear una gran quantitat de papers famosos. A més dels ja esmentats, va fer Bérénice, Ariane, Atalide en Bajazet, Monime en Mitridate, Iphigénie en Iphigénie en Aulide, i el mateix personatge en Oreste et Pylade.
La Champmeslé va romandre com la primera actriu del Teatre de la rue Guénégaud fins a principis de 1698, en un moment en què la seva salut va començar a deteriorar-se. Per restaurar-la, es va retirar a una casa que tenia a Auteuil; però la seva malaltia va empitjorar i es va tornar mortal.
La Fontaine li va dedicar la seva novel·la Belphegor, i Boileau la va immortalitzar en vers.

## Llegat

És una de les dones representades en el treball artístic The Dinner Party, de Judy Chicago, que inclou 999 noms de dones notables de la història.

## Referències

* ↑ «Marie Champmesle | Biography, Roles, & Facts» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* 1 2 3 «15 maig 1698 : mort de l'actrice Marie Desmares, dite la Champmeslé» (en francès). La France pittoresque. Histoire de France, Patrimoine, Tourisme, Gastronomie. [Consulta: 8 febrer 2018].
* ↑ «Champmeslé, Marie Desmares». The New International Encyclopædia.
* ↑ Bert Edward Young and Grace Philputt Young, Le registre de La Grange (1659-1685), Paris, E. Droz, 1947, vol. I, p. 238–244.
* ↑ «Brooklyn Museum: Marie Champmeslé». www.brooklynmuseum.org. [Consulta: 8 febrer 2018].
# Sirena de Senterada

La Sirena de Senterada és una obra de Senterada (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic fanal a la sortida del poble en direcció a Naens.
Sobre un llarg pedestal quadrat de pedra hi ha l'escultura d'una sirena amb els braços aixecats. L'escultura fou realitzada amb ciment i és de factura molt tosca.

## Referències

* 1 2 «Sirena de Senterada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Gabriel Teixidó i Sabater

Gabriel Teixidó Sabater (Barcelona, 1947) és un dissenyador industrial català.
Rep la seva formació a l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics de Barcelona. Comença a treballar a l'empresa Vives de mobiliari fins que el 1970 estableix el seu estudi professional des d'on col·labora amb diverses productores principalment de mobiliari i il·luminació nacionals i internacionals. Ha impartit classes a l'Escola Eina de Barcelona i ha estat membre de la junta de l'ADI FAD.
Els seus dissenys han estat presents en nombroses exposicions i han aparegut publicats en catàlegs, anuaris, llibres i revistes. Tanmateix han obtingut nombrosos premis i seleccions. El 1986 Texidó va rebre el premi APECM0 com a reconeixement a la seva trajectòria professional. D'entre els dissenys més destacats cal esmentar el llum de taula Llagosta (1973), l'ampoller Canaletes (1992) o el llum Hi-fi (1998).

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Subviratge

El subviratge és un fenomen que es produeix durant la conducció d'un vehicle que provoca que el gir real d'aquest sigui menor a què teòricament hauria d'induir la posició de les rodes davanteres. D'aquesta manera la part davantera de el vehicle tendeix a sortir cap a l'exterior de la corba. Es produeix quan el vehicle perd adherència al tren davanter, per la qual cosa, fa la sensació "obrir-se" en les corbes. L'efecte contrari és el sobreviratge.
És típic dels vehicles de tracció davantera i està determinat principalment pel repartiment de pesos entre els eixos de el vehicle i per les inèrcies que produeixen les transferències de masses durant la conducció. També pel fet que les rodes directrius hagin de transmetre a el mateix temps forces laterals i longitudinals, ja que són les encarregades de donar tracció. Per això, en vehicles de tracció davantera, el subviratge es torna més acusat com més es trepitja l'accelerador en un revolt.
En els cotxes dirigits a al gran públic, es tendeix a afavorir el comportament subvirador de el vehicle en situacions límit, ja que resulta més fàcil de controlar per un conductor inexpert que el sobreviratge.
En el subviratge, causat generalment per un gir abrupte, les rodes davanteres comencen a patinar abans que les del darrere, de manera que si es pressiona lleugerament el fre, la transferència de pesos de l'eix posterior a l'davanter ajudés a augmentar la força de fricció en aquest eix per millorar la situació.
Com a anècdota, l'expilot i campió de l Món de ral·li Walter Röhrl va expressar una vegada: "subviratge és quan veus l'arbre contra el qual et vas a estavellar. Sobreviratge és quan només ho sents. "

## Referències

* ↑ Jesús Calvo Martín. Mecánica del automóvil actual. Reverte, 1997, p. 41 de 250. ISBN 9788492134946.
* ↑ «What’s difference between oversteer and understeer? Drive like a pro» (en anglès). Skoda Motorsport. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «Diferencia entre subviraje y sobreviraje: consejos para evitarlo» (en castellà). Auto Bild, 07-09-2017. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «When you see the tree...». Reddit Cars. [Consulta: 16 setembre 2020].

## Vegeu també

* Aparcament en línia
* Doble embragatge
* Volant bimassa
* sobreviratge

## Enllaços externs

* Le souvirage Arxivat 2016-08-06 a Wayback Machine. sur Art Motoren
# Ribera del Terme

La Ribera del Terme és una riera de la Catalunya del Nord, dels termes comunals de Sant Llorenç de Cerdans i dels Banys d'Arles i Palaldà, tots dos a la comarca del Vallespir.
Neix en el sector nord-est del terme de Sant Llorenç de Cerdans, al territori denominat el Terme, des d'on davalla, en un curs molt sinuós, cap al nord-est per abandonar el terme de Sant Llorenç de Cerdans al sud del Mas de la Solana i entrar a l'antic terme de Montalbà dels Banys al nord del Mas de la Borbolla, des d'on agafa la direcció nord, passa pel Pujol del Mig i per sota del Pujol de Dalt, i continua cap al nord, fent continus meandres a causa de l'orografia del lloc, fins que s'aboca en el Montdony després de passar pel Salt de l'Infern a prop al nord-oest del poble de Montalbà.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «153 - Sant Llorenç de Cerdans». A: Atles toponímic de Catalunya Nord.al II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Llorenç de Cerdans». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ La Ribera del Terme en els ortofotomapes de l'IGN
# Jorge Robledo Oliver

Jorge Robledo Oliver, més conegut com a George Robledo, (Iquique, 14 d'abril de 1926 - Viña del Mar, 1 d'abril de 1989) fou un futbolista xilè de la dècada de 1950.

## Trajectòria

Era fill de pare xilè i mare anglesa. El 1932, amb cinc anys, emigrà a Brampton Bierlow, Yorkshire. A Anglaterra jugà com amateur a Huddersfield Town, i com a professional al Barnsley i a partir del 27 de gener de 1949, al Newcastle United, club que pagà un traspàs de £26.500, que també incloïa el seu germà Ted. A Newcastle es convertí en un jugador molt destacat, esdevenint un dels futbolistes no anglesos que més ha destacat en la història del club.
El 1950 jugà amb la selecció xilena el Mundial del Brasil, malgrat que no parlava castellà. El 1953 fitxà pel club xilè Colo-Colo que pagà £25.000 pels seus serveis. Fou el màxim golejador del campionat els anys 1953 i 1954. Al final de la seva carrera jugà al Club Deportivo O'Higgins.

## Palmarès

* FA Cup:
** 1951, 1952
* Lliga xilena:
** 1953, 1956

### Distincions individuals

* Màxim golejador de la lliga anglesa:
** 1951-52
* Màxim golejador de la lliga xilena:
** 1953, 1954

## Referències

* ↑ «All time greats». pratina.tripod.com. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Robledo of the pack?». The Guardian. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «MOST PROFILIC FOREIGNER EVER (2)». The Guardian. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Chile - List of Topscorers». RSSSF. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ Hutchinson, Roger. The Toon: A Complete History of Newcastle United. Mainstream Publishing Ltd., 1997. (ISBN 1-85158-956-2).
* ↑ «NUFC.com archives». Arxivat de l'original el 2007-06-24. [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ «Palabra de Fútbol» (en castellà). [Consulta: 24 maig 2006].
# Teixidor vitel·lí

El teixidor vitel·lí (Ploceus vitellinus) és una espècie d'ocell de la família dels plocèids (Ploceidae) que habita sabanes i boscos d'acàcies d'Àfrica al sud del Sahel i per l'àfrica Oriental, al sud fins a Tanzània central.

## Referències

* ↑ Fitxa del teixidor vitel·lí a la pàgina del SIOC Rev. 21/05/2013 (català)
# Sturisoma guentheri

Sturisoma guentheri és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca superior del riu Amazones.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert, R. (1996). Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.