OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# D'yer Mak'er

«D'yer Mak'er» és una cançó del grup de rock britànic Led Zeppelin, publicada com a senzill de l'àlbum Houses of the Holy el 17 de setembre de 1973 amb «The Crunge» com a cara B. El títol és un joc de paraules: al mateix temps és una contracció de l'expressió «Did you make her» («La vas obligar?») i es pronuncia «Jamaica» en anglès.
La cançó pretén imitar el reggae i el seu derivat dub emergent a Jamaica a principi dels anys 70. El seu origen es remunta a les sessions de gravació a Stargroves el 1972, quan el bateria John Bonham va començar amb una mena de doo-wop dels 50 i el va seguir amb un tempo breument a contratemps, d'on va sorgir la influència del reggae. El so distintiu de la bateria es va aconseguir col·locant-hi tres micròfons bastant lluny.
«D'yer Mak'er» és una de les poques cançons de Led Zeppelin en què s'acredita tots quatre membres de la banda.

## Fonts

* Lewis, Dave. The Complete Guide to the Music of Led Zeppelin. Omnibus Press, 2004. ISBN 0-7119-3528-9.
* Welch, Chris. Led Zeppelin: Dazed and Confused: The Stories Behind Every Song, 1998. ISBN 1-56025-818-7.
# Mehaine

Mehaine (en francès i oficialment Méharin), és un municipi de la Baixa Navarra (Nafarroa Behera), un dels set territoris que formen Euskal Herria, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes d'Oragarre al nord, Amorotze-Zokotze al nord-est, Donamartiri a l'oest, Bithiriña al sud-est, Armendaritze al sud-oest i Landibarre al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 502 | 288 | 530 | 549 | 595 | 611 | 621 | 672 | 601 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 608 | 644 | 577 | 536 | 542 | 524 | 534 | 521 | 531 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 516 | 491 | 471 | 443 | 435 | 398 | 400 | 387 | 354 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 322 | 308 | 305 | 302 | 283 | 261 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Data d'elecció | Identitat |
| Les dades anteriors a 1995 són desconegudes. |||
| 1995 | Amédée Aphécetche |
| 2001 | Amédée Aphécetche |
# Pere Llosas i Badia

Pere Llosas i Badia (Olot, 12 de maig de 1870 - 28 de novembre de 1955), fou un banquer i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la Restauració borbònica.

## Biografia

El seu pare i el seu oncle eren comerciants de teixits. La seva mare, Rosa Badia i Trull, era natural de Sallent. El 1890 es llicencià en filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona. El 1895 constitueix el banc Llosas, Escubós i Puigmitjà, que el 1920 comença una fusió amb el Banco Hispano Americano. Es va casar amb Anna Serrat-Calvó a Olot el 1893 i van tenir sis fills.
Fou regidor de l'Ajuntament d'Olot del 1897 al 1901, i diputat de la diputació de Girona de 1903 a 1907. Membre del Cercle Tradicionalista d'Olot i militant de la Comunió Tradicionalista, fou diputat a les Corts espanyoles el 1907 (dins les llistes de la Solidaritat Catalana), el 1910, el 1914 i el 1916. En 1917 va dimitir arran que el seu partit no va acceptar la seva participació en l'Assemblea de Parlamentaris.
Tot i que durant molts anys s'oposà al règim de la Restauració, l'any 1921 va acceptar el nomenament de governador civil de les Illes Balears, la qual cosa va sorprendre a molts tradicionalistes catalans. Va exercir aquest càrrec del 29 d'octubre de 1921 a l'11 d'abril de 1922. Durant la dictadura de Primo de Rivera, el 20 de gener de 1924 fou nomenat president de la Diputació de Girona i conseller de la Mancomunitat de Catalunya. Ocuparia el càrrec fins al 5 de maig de 1925. També fou governador civil de la Corunya el 1925-1926. L'any 1926 fou novament governador de les Illes. Durant la Segona República Espanyola es va mantenir apartat de la política. Tot i que va veure amb bons ulls el cop d'estat del 18 de juliol de 1936, no hi participà activament. Una part del seu fons documental es conserva a l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa.

## Obra

* Verdader concepte de la democràcia cristiana (1902).

## Referències

* 1 2 3 Llosas, Núria Moret i «El llegat documental de Pere Llosas i Badia». Annals del Patronat d'Estudis Històrics d'Olot i Comarca, 1994, pàg. 51–68. ISSN: 2385-4944.
* ↑ «Comentari polític». El Deber, 12-11-1921, pàg. 690-691.
* ↑ «Pere Llosas i Badia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Huerta de Rey

Huerta de Rey és un municipi de la província de Burgos, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1202 | 1203 | 1200 | 1208 |
# Amphiprion barberi

Amphiprion barberi és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. & Schneider J. G. 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae iconibus cx illustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. Systema Ichthyol.. i-lx + 1-584. Pls. 1-110.
* ↑ Allen, G.R., Drew, J. & Kaufman, L. 2008. Amphiprion barberi, a new species of anemonefish (Pomacentridae) from Fiji, Tonga, and Samoa. aqua International Journal of Ichthyology, 14 (3): 105-114.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* BioLib (anglès)
# Estanislao Tell i Bonanat

Estanislao Tell i Bonanat (Valls, 18 d'abril de 1859 - 17 de setembre de 1945) fou un polític vallenc.
El maig de 1884 es llicencià en Dret Civil i Canònic a la Universitat de Barcelona, i el 1887 es va doctorar a la Universitat Central de Madrid. Simultàniament el 1885 a 1889 va ser jutge municipal suplent de Valls. En 1890 fou elegit vicepresident del Centre de Lectura, en 1893 fou nomenat fiscal municipal i en 1894 registrador de la propietat de Valls. El gener de 1895 fou nomenat vicepresident del Partit Conservador de Valls, amb el que fou elegit regidor i tercer tinent d'alcalde de l'ajuntament de Valls en 1897. En 1898 va representar l'ajuntament de Valls al Congrés Vitícola de Reus i en 1899 fou administrador de la delegació tarragonina del Banc de Valls. En 1901 fou elegit diputat a la Diputació de Tarragona pel districte Valls-Montblanc de la que en serà president entre abril de 1901 i gener de 1903 i vicepresident entre 1905 i 1907. Posteriorment formaria part de les comissions permanents d'Hisenda (1901-1907), Foment (1909-1913) i Governació (1913-1917), i a les especials de Reclutament (1901-1903, 1907-1911 i 1913-1915) i Estadística del Treball (1909-1913) i fou designat representant de la Diputació en les subhastes de Serveis Provincials (1907-1909 i 1913-1915). Deixà de ser diputat provincial el 1917.
En 1919 fou vocal de la Cambra Agrícola Provincial de Tarragona (pel districte de Tortosa, Falset i Gandesa), i el 1922 en fou nomenat vicepresident. Tot i que es va retirar de la política, el maig de 1931 va participar en un acte d'adhesió a la República. Va morir solter el 17 de setembre de 1945 i la seva documentació fou donada a l'Institut d'Estudis Vallencs.

## Referències

* ↑ Estanislao Tell i Bonanat Arxivat 2018-07-18 a Wayback Machine., a diputatsmancomunitat.cat
# Ostalgie

L'Ostalgie (en català: Estàlgia) és un mot alemany que fa referència a la nostàlgia envers la vida a l'antiga Alemanya de l'Est. Lingüísticament, és un joc de paraules entre els mots alemanys Ost (est) i Nostalgie (nostàlgia). El concepte és emprat sense implicar connotacions positives ni negatives (i no comporta doncs simpatia amb el comunisme).
L'Ostalgie sorgeix entre d'altres arran d'una pèrdua d'identitat entre les persones que vivien a la RDA abans de la reunificació d'Alemanya el 1989: Després de la caiguda del mur de Berlín, la majoria de reiminiscències de l'antic règim comunista desaparegueren, i la majoria de ciutadans de l'antiga Alemanya de l'Est s'afanyaren a adoptar les noves llibertats política i econòmica. Així i tot, el pas del temps una nostàlgia envers certs aspectes de les seves antigues vides sorgí, naixent l'Ostalgie.
Lluny però de ser un simple fenomen sociològic entre habitants de l'est, l'Ostalgie ha esdevingut una moda, amb l'aparició de diversos programes a les televisions alemanyes dedicades al tema, pel·lícules (Good Bye, Lenin!; Sonnenallee) i la distribució de productes de l'Alemanya de l'Est que desaparegueren del mercat un cert temps i hi han estat reintroduïdes (per empreses no necessàriament de l'est), des de menjar fins a música i vídeos.
El culte als cotxes Trabant o els característics semàfors de l'Alemanya de l'Est (Ampelmännchen) en són altres exemples característics.
L'equivalent alemany-occidental de l'Ostalgie és la Westalgie, consistent en la nostàlgia envers la vida a l'antiga República Federal d'Alemanya (abans de la reunificació).

## Vegeu també

* Iugonostàlgia

## Bibliografia

* Banchelli, Eva: Taste the East: Linguaggi e forme dell'Ostalgie, Sestante Edizioni, Bergamo 2006, ISBN 88-87445-92-3.
* Rota, Andrea: Testi pubblicitari ostalgici: una breve analisi semiotica, in «Linguistica e Filologia» 24/2007, p. 137-152.
# Pere Lluís Galceran de Borja i de Castre-Pinós

Pere Lluís Galceran de Borja i de Castre-Pinós (també Galçeran, Garçeran o Garceran) (Gandia, 1528 — Barcelona, 1592) fou lloctinent de Catalunya (1590-92), darrer mestre de l'orde de Montesa (1540-87) i primer marquès de Navarrés.
Va ser el desè fill (sisè varó) dels dinou legítims del tercer duc de Gandia, Joan de Borja i Enríquez; el tercer dels dotze que va tenir amb la seva segona dona, Francesca de Castro i Pinós. Besnet, doncs, de Sa Santedat Alexandre VI i germà de pare de Francesc de Borja, divuit anys més gran. Circumstàncies diverses el van portar a ocupar, sent encara nen, un lloc de privilegi en l'ordre de successió del ducat, l'immediat al primogènit -el propi Francesc- i els seus descendents directes. Des de nen també, va ser senyor de la baronia de Navarrés, per donació del seu pare després de la mort el 1537 del seu germà el cardenal Roderic.
A la mort del seu pare (1543) regí el ducat de Gandia per encàrrec del seu germanastre Francesc de Borja i d'Aragó, aleshores lloctinent de Catalunya. El 1545 fou confirmat com a mestre de l'orde de Montesa per la intervenció del rei.
El desembre de 1566 fou nomenat governador i capità general de Tilimsen i Tunis i alcaid d'Orà i de Massalquivir, ciutats que fortificà. Va arribar a Orà el juny de 1567 acompanyat d'un nodrit seguici de cavallers de l'orde. El 1571 retornà a la península Ibèrica.
Al seu retorn va haver d'enfrontar-se a la Inquisició, acusat de sodomia. Va ser denunciat per vells enemics que van veure una ocasió per prendre venjança. S'imputaven a Galceran no només el delicte, sinó atorgar hàbits i encàrrecs a plebeus a canvi de favors sexuals. La sentència, llegida a finals de 1575, havia de ser relativament lleu: deu anys de reclusió al castell de l'Orde, que el condemnat, a més, va trencar. Renuncià al maestrat de Montesa a favor de la corona (1587), tot i que es reservà el títol fins a la seva mort.
El 14 d'octubre de 1590, el mestre va ser nomenat virrei i capità general del Principat de Catalunya i dels ducats de Rosselló i Cerdanya. Tenia llavors seixanta-dos anys, i una salut delicada. Abans d'ocupar el seu nou destí va viatjar des de Madrid a València, Gandia i Montesa, per arribar a Barcelona la primavera de 1591. Sota ordres del rei, va intentar infructuosament detenir el diputat del braç militar, Joan Granollacs i Pons, que es va refugiar al Palau de la Generalitat durant 11 mesos.
Tot just un any més tard, el 20 de març de 1592, divendres sant, va morir. Les seves restes, d'acord amb el seu mandat, van ser traslladats a Gandia per rebre sepultura al panteó familiar. La seva preocupació principal durant la lloctinència de Catalunya fou la persecució de bandolers, contra els quals mobilitzà sometents.
Poeta, fou elogiat per Cervantes i per Gaspar Gil Polo; Jaume Falcó li dedicà unes poesies llatines, i Francesc Garrido de Villena, la seva traducció castellana de l'Orlando innamorato de Boiardo (1577).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Real academia de la historia» (en castellà). [Consulta: 28 abril 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «Gran enciclopèdia catalana». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 28 abril 2020].
# Huerfano

Huerfano és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 104 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Huerfano tenia 104 habitants, 28 habitatges, i 22 famílies. La densitat de població era d'1,5 habitants per km².
Dels 28 habitatges en un 39,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 17,9% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,5% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 8,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.583 $ i la renda mediana per família de 24.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.750 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 7.333 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Huerfano». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Huerfano». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cristina Pérez Ruiz

Cristina Pérez Ruiz (Palma, 1981) és una directora de fotografia mallorquina.
Es va graduar en Direcció de Fotografia i com a operadora de càmera al Centre d'Estudis Cinematogràfics de Catalunya.
D'ençà del 2000, col·labora com a part de l'equip de fotografia de curtmetratges i llargmetratges i treballa com a tal en el de productores cinematogràfiques com ara Dream Team Entertaiment o Rosebud Films.

## Filmografia

* La última pared (Torres Producciones, 2001)
* Metro (Centre d'Estudis Cinematogràfics de Catalunya, 2003)
* 200 Km. (Quimelca SL, 2004)
* Diario de una pared (Centre d'Estudis Cinematogràfics de Catalunya, 2004)
* La Excusa (Ernex, 2006)
* Celos, una teoría (Kaliu y Laberinto i Suspiro Films, 2008)
* Culpa de la luna (Suspiro Films, 2009)
* k7 (Xarxa de Televisions Locals de Catalunya, 2010)
* Lone-illness (Suspiro Films, 2011)
* Stomach (Ever Films, 2015)
* Nevada (Ever Films, 2017)

## Referències

* 1 2 «P». DIRECTORES DE CINE EN CATALUÑA. De la A a la Z. Universitat de Barcelona. [Consulta: 17 desembre 2022].
* ↑ Ministeri de Cultura d'Espanya (PDF) (en castellà) 200 KM., pàg. 2 [Consulta: 17 desembre 2022].
* ↑ Campabadal, Núria. «K7». [Consulta: 17 desembre 2022].
# Eunícides

Els eunícides (Eunicida) són un ordre d'anèl·lids poliquets de la subclasse Errantia.

## Característiques

Els eunícides tenen el cos allargat i amb nombrosos segments. El prostomi pot tenir apèndixs. Presenten unes mandíbules quitinoses complicades amb diverses peces. Els parapodis són sesquirramis, amb el notopodi normalment reduït a acícules.

## Taxonomia

L'ordre Eunicida inclou 1409 espècies en sis famílies:
* Família Dorvilleidae Chamberlin, 1919
* Família Eunicidae Berthold, 1827
* Família Hartmaniellidae Imajima, 1977
* Família Lumbrineridae Schmarda, 1861
* Família Oenonidae Kinberg, 1865
* Família Onuphidae Kinberg, 1865

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Eunicida». [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «ITIS Standard Report Page: Eunicida». [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Alòs, C. 1991. Els anèl·lids poliquets. Història Natural dels Països Catalans, 8.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 10 febrer 2021].
# Paco Moncayo

Paco Rosendo Moncayo Gallegos (Quito, 8 de octubre de 1940), és un polític, professor i exmilitar equatorià. Va ser general de l'Exèrcit de l'Equador, diputat nacional (1998-2000), alcalde de Quito durant dos períodes consecutius (2000-2004 i 2004-2009) i assembleista per la província de Pichincha (2009-2013).

## Biografia

Va néixer a la ciutat de Quito el 8 de octubre de 1940, fill de l'advocat i congressista Francisco Moncayo Altamirano i d'Aída Gallegos García.

### Carrera militar

El 1995, durant la guerra del Cenepa estava al comandament de l'exèrcit de l'Equador, i va romandre en la zona de conflicte fins a la signatura de l'alto el foc signat a final de març de 1995. Se li acredita haver gestionat amb èxit les operacions militars, que van permetre arribar a un acord per tancar definitivament el conflicte fronterer entre Perú i l'Equador. El 1998 es retirà de l'exèrcit.

### Carrera política

Després de retirar-se de l'exèrcit, va ser escollit diputat pel partit Izquierda Democrática (ID) i passà a ser el líder del bloc socialdemòcrata al parlament. El març de 2000 el partit Izquierda Democrática el postulà com a candidat a alcalde de Quito i en les eleccions del 21 de maig de 2000 es va enfrontar a successor de Jamil Mahuad, l'economista Roque Sevilla. Els resultats finals de les eleccions van declarar Moncayo com a guanyador amb més del 60%. En les eleccions de 2004 fou reelegit per a un segon mandat. Durant els seus dos mandats, es van fer millores en la distribució d'aigua potable i del clavegueram de la ciutat i es va ampliar la xarxa de troleibús.
El gener de 2009, va anunciar que no optaria a una segona reelecció com a alcalde de Quito i que participaria en les eleccions legislatives de 2009 com a candidat per la província de Pichincha a l'Assemblea Nacional, com a representant del grup Movimiento Municipalista, de la seva creació. En les eleccions va aconseguir un escó a l'Assemblea. En les eleccions legislatives de 2013 no va obtenir cap escó.
Al desembre de 2013, Moncayo va rebre crítiques directes per part del president Rafael Correa després que es mostrés contrari a la proposta del president de reduir la mida de les Forces Armades de l'Equador. Correa va afirmar que Moncayo ja li havia fet la mateixa proposta anys enrere, referint-se a les declaracions recents del general amb els termes: «Aquesta és la misèria humana, la petitesa de certa politiqueria». Moncayo va negar el que havia dit Correa dies després.

## Referències

* ↑ El Universo. Paco Moncayo. Consultat: 10 setembre 2013.
* ↑ Ayala Mora, Enrique. Manual de historia del Ecuador II (en castellà). Quito: Corporación Editora Nacional, 2008. ISBN 9788878844533.
* ↑ «Historia Institucional» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-08-17. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ El Telégrafo. Correa: Paco Moncayo fue el que me dijo que hay que reducir las FF.AA.. Consultat: 17 desembre 2013.
* ↑ El Universo. Paco Moncayo dice que no sugirió nada al presidente. Consultat: 17 desembre 2013.
# Jove Calassanç Teatre

El Jove Calassanç Teatre és una agrupació teatral amateur de Barcelona nascuda el 1985 per atreure el jovent cap al grup de teatre del Casal Calassanç de la parròquia de Sant Josep de Calassanç del districte de Sant Martí. En formen part un centenar de persones. Amb el pas del temps l'agrupació s'ha anat consolidant i ha esdevingut una veritable escola de teatre. A més de les representacions que fa tot l'any, les finalitats del grup són l'educació en la pau a partir dels valors de llibertat, justícia, solidaritat i democràcia. El Jove Calassanç Teatre participa activament en els actes comunitaris de la parròquia que l'acull.
Cada any per Nadal interpreta Els pastorets de Josep Maria Folch i Torres, per bé que els adapta i en fa una versió moderna amb balls, música i humor. Les representacions dels Pastorets del Camp de l'Arpa tenen un ritme trepidant, amb la intenció de sorprendre el públic amb reinterpretacions innovadores d'alguns dels personatges de la història tradicional. A més, n'ofereix una adaptació reduïda, d'una hora de durada, destinada al públic més jove.

## Referències

* 1 2 «Jove Calassanç Teatre». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Sant Vicenç de Vallmanya (ermita)

L'ermita de Sant Vicenç de Vallmanya és una petita construcció religiosa moderna del poble de Vallmanya, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És al capdamunt d'una roca al nord-est de la població, a uns 730 metres de distància en línia recta.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «187 - Vallmanya». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 158. Sant Vicenç de Vallmanya». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vallmanya». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ L'ermita de Sant Vicenç en els ortofotomapes de l'IGN
# Huracà Donna

Huracà Donna va ser un huracà de tipus cap Verd que es va formar durant la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 1960. Donna va sobrepassar per les illes de Sotavent, Puerto Rico, Hispaniola, Cuba, Bahames i tots els estats de la costa est dels Estats Units. L'huracà Dona és l'huracà format a l'Atlàntic que més temps va mantenir l'estatus de gran huracà (categoria 3 o superior en l'escala d'huracans de Saffir-Simpson). Durant nou dies, del 2 a l'11 de setembre, Donna va generar vents sostinguts màxims d'almenys 185 km/h. Des que va esdevenir una depressió tropical fins que va desaparèixer després d'esdevenir una tempesta extratropical, Donna va romandre durant un total de 17 dies, des del 29 d'agost fins al 14 de setembre. Mentrestant creuava l'Atlàntic, Donna va assolir la categoria 5 durant un breu espai de temps.
# Aldearrodrigo

Aldearrodrigo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Zamayón, a l'Est amb Torresmenudas, al Sud amb Almenara de Tormes i a l'Oest amb El Arco.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 232 | 227 | 191 | 188 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca