OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jim McWithey

Jim McWithey és un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 4 de juliol del 1927 a Grammer, Indiana.
Herman va córrer a la Champ Car a les temporades 1956-1960 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis que va córrer els anys 1959 i 1960.

## Resultats a l'Indy 500

| Any Cotxe Sortida Vel. mitja Ranking Final Voltes V. Líder Retirat 1959 58 33 141.215 33 16 200 0 Va acabar 1960 16 32 140.378 33 29 60 0 Frens Totals 260 0 | Sortides 2 Poles 0 Voltes líder 0 Victòries 0 Top 5 0 Top 10 0 Retirat 1 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960.
Els pilots que competien a l'Indy durant aquests anys també eren comptabilitzats pel campionat de la F1.
Jim McWithey va participar en 2 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1959 i va participar en el Gran Premi d'Indianapolis 500 en una ocasió més: el Gran Premi d'Indianapolis del 1960.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 2
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# Alcàsser (arquitectura)

* No s'ha de confondre amb ksar..
Un alcàsser —de l'àrab andalusí alqáṣr, aquest de l'àrab clàssic القصر, al-qaṣr, ‘fortalesa’, ‘palau’, i aquest del llatí castrum, ‘campament’, ‘castell'— és un palau reial fortificat d'una ciutat islàmica que normalment es trobava fora les muralles de la vila. Eren propis d'Al-Àndalus, però a Palerm (Sicília) n'hi ha també un (el Cassaro), originàriament una fortalesa púnica, refortificada pels àrabs i que va acabar sent un palau normand.
Són famosos els alcàssers de Sevilla, Toledo, Segòvia i Còrdova, per exemple.
Originàriament, l'alcàsser era una petita vila fortificada composta per cases, magatzems i altres estructures col·lectives (com ara mesquites), generalment situada en un oasi del Magrib, i construïda amb maó o un material semblant.
A la paraula de l'àrab marroquí qasr (de vegades transcrita també qsar o ksar) li correspon l'amazic aghrem (en plural ighrem). La traducció habitual a les llengües romàniques i germàniques ha estat la de castell i els seus equivalents, encara que de vegades designi tan sols un poblat fortificat o simplement un fortí, d'acord amb la seva funció específica. El mot forma part de diversos topònims a Algèria, Tunísia o el Marroc, com el-Qsar es-Seghir (القصر الصغير) o el-Qsar el-Kebir (القصر الكبير), a Portugal (Alcácer do Sal) o a Espanya (Alcázar de San Juan). És també a l'origen del topònim valencià Alcàsser, població de l'Horta Sud.

## Vegeu també

* Alcàsser (Horta Sud)
* Alcassaba
* La Suda de Lleida
* La Suda de Tortosa
* Ciutadella

## Referències

* ↑ «alcàsser». diccionari.cat. [Consulta: 25 octubre 2016].
* ↑ «Alcàsser (arquitectura)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p. 15. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 2 novembre 2014].
Viccionari
# Al-Karkh (Samarra)

Al-Karkh o Karkh Samarra (àrab: الكرخ, al-Karẖ) fou una ciutat fortificada propera a Samarra, capital abbàssida fundada el 836 a uns 100 km al nord de Bagdad, a la riba del Tigris. Fou coneguda també com Kakhr Juddan. Existia abans de la fundació de Samarra i el seu nom derivava de la paraula aramea karka que precisament vol dir ‘vila fortificada’. Estava habitada per arameus cristians. Quan Samarra va créixer la va engolir. Fou un aquarterament militar on hi havia la guàrdia turca del califa especialment en temps dels general Ashnas. Quan Samarra va entrar en decadència, al-Karkh fou un dels darrers barris que va restar ocupat.

## Bibliografia

* G. Le Strange, Baghdad during the Abbasid Caliphate, Oxford 1900
# Joana de Sayn-Wittgenstein

Joana de Sayn-Wittgenstein (en alemany Johannetta von Sayn-Wittgenstein) va néixer a Frankfurt (Alemanya) el 27 d'abril de 1626 i va morir a Jena el 28 de setembre de 1701. Era una noble alemanya, filla del comte Ernest (1594-1632) i de Lluïsa Juliana d'Erbach (1603-1670).

## Matrimoni i fills

El 29 de maig de 1661 es va casar a Wallau amb el duc Joan Jordi I de Saxònia-Eisenach (1634-1686), fill de Guillem de Saxònia-Weimar (1598-1662) i de la princesa Elionor Dorotea d'Anhalt-Dessau (1602-1664). El matrimoni va tenir vuit fills:
* Elionor (1662-1696), casada primer amb Joan Frederic de Brandenburg-Ansbach (1654-1686), i després amb Joan Jordi IV de Saxònia.
* Frederic August (1663-1684).
* Joan Jordi II (1665-1698), casat amb Sofia Carlota de Saxònia-Eisenach (1671-1717).
* Joan Guillem (1666-1729), casat primer amb Amàlia de Nassau-Dietz, després amb Cristina Juliana de Baden-Durlach (1678-1707), posteriorment amb Magdalena Sibil·la de Saxònia-Weissenfels (1673-1726), i encara amb Maria Cristina de Leiningen-Heidesheim.
* Maximilià Enric (1666-1668).
* Lluïsa (1668-1669).
* Frederica Elisabet (1669-1730), casada amb Joan Jordi de Saxònia-Weissenfels.
* Ernest Gustau (1672-1672).

## Enllaços externs

* familypedia.wiki.com
* awt.ancetryñibrary.com
# Joan Maria Mercadé i Figuerola

Joan Maria Mercadé i Figuerola (Torredembarra, 8 de juny de 1942 - Torredembarra, 30 d'octubre de 2021) fou un futbolista català de les dècades de 1960 i 1970.

## Trajectòria

Jugava a la posició d'extrem esquerre. En la seva etapa juvenil defensà els colors de la UD Torredembarra, del Pescadores-Berkel (equip juvenil del CF Vilanova) i del FC Barcelona. L'any 1960 passà a l'Amateur de l'Espanyol, el qual el cedí més tard a la UE Vic.
L'any 1963 ingressà al primer equip del RCD Espanyol, on coincidí amb un altre jugador de Torredembarra, Gerard Gatell. Marcà quatre gols en els nou partits jugats a primera divisió, però malgrat aquestes bones xifres, no quallà a l'equip i abandonà l'entitat a final de temporada. El seu partit més recordat fou el jugat el dia 13 d'octubre de 1963 a Sarrià, que enfrontà l'Espanyol amb el Reial Madrid, i que guanyà l'Espanyol amb un gol de Mercadé al minut 38, després d'empalmar un fort xut que va entrar per l'escaire del porter madrileny. Marxà al Llevant UE, on no arribà a debutar en partit oficial i a continuació al Cartagena CF, amb el qual disputà dues temporades a 3a Divisió. L'any 1966 retornà al Llevant UE, on aquest cop disputà 13 partits a Segona. La temporada 1967-68 defensà els colors del Gimnàstic de Tarragona a 3a Divisió i a continuació al Jerez Industrial (1968-69, 2a Divisió), Terrassa FC, tres temporades a la UE Lleida, CF Lloret i CF Badalona.

## Referències

* ↑ «OBITUARI l Mor als 79 anys Joan Maria Mercadé, un dels grans futbolistes torrencs de la història». tdbactualitat.cat, 30-10-2021. [Consulta: 30 octubre 2021].
* 1 2 3 «Mercadé ha fichado por el Nastic». Mundo Deportivo, 07-09-1967. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 «ELS NOSTRES JUGADORS DE BAIX A MAR (pàg. 19)». pericosonline.com, XXIV aplec de penyes, 01-06-2014. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 «Perfil de Mercade». Periquito.cat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El torrenc que va marcar un gol al Reial Madrid». Nació Digital, 08-04-2014. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Alain D’Hooghe

Alain d'Hooghe (Brussel·les, Bèlgica, 1955) és un dels grans experts europeus en fotografia. És fundador i copropietari de la Box Galerie a Brussel·les, fou l'impulsor el 1983 de la històrica revista Clichés per a la creació fotogràfica, fou també editor de la revista de fotografia documental Thèmes i professor d'història de la fotografia a la Universitat Charles de Gaulle de Lilla, a més de ser el comissari de nombroses exposicions de fotografia. En aquests moments és vicepresident de la Fundació Toni Catany.

## Publicacions

* Le Désir du Maroc (Marval, 1999), amb Tahar Ben Jelloun (prefaci) i Mohamed Sijelmassi.
* Les Trois grandes égyptiennes (Marval, 1999), amb Bruwier.
* Franck Christen, (Actes Sud, 2001).
* Aveuglément, D'Hooghe, Alain & Turine, Gael. (auteur), (Nathan, 2001).
* Kertész. Made In Usa (Pc Editions, 2003).
* Norbert Ghisoland: fragments de vies ordinaires (Lettre volée, Bruxelles, 2002).
* L'Afrique Par Elle-Même : Un Siècle de Photographie Africaine, per Bouttiaux, Anne-Marie ; Alain D'Hooghe ; Pivin, Jean-Loup (Auteur), (Revue Noire, 2003).
* Clemens Kalischer, Des Villes Et Des Champs (Marval, 2004).
* Odalisques; Promenade Alanguie À travers L'Histoire De La Photographie (Yeuse, 2004).

## Referències

* ↑ «Alain d'Hooghe: “L'illa podria ser un referent en fotografia”». AraBalears.cat.
# Alain Digbeu

Alain Digbeu, (Mâcon, França, 13 de novembre de 1975), és un exjugador de bàsquet francès. Amb 1.98 d'alçada, ocupava la posició d'aler.
Va començar a jugar a les categories inferiors de l'ASVEL Villeurbanne del seu país, equip amb el qual va debutar com a professional, on hi va guanyar dues copes de França. L'any 1999 el va fitxar el Barça. Hi va jugar durant tres temporades, assolint un campionat de lliga, un subcampionat i una copa del Rei. El 2002 va marxar al Reial Madrid, on s'hi va estar un any, i en la temporada 2003-04 fitxa pel Joventut de Badalona, on també va jugar un any. La temporada següent comença jugant amb el Casti Group Varese de la lliga italiana, tot i que en el mes de maig torna a la lliga ACB per jugar en l'Etosa Alicante. El mes de desembre de 2006 se'n torna a Itàlia. Es va retirar l'any 2011 a les files de l'Estrasburg del seu país.

## Referències

* ↑ Alain Digbeu jugador a l'ACB
* ↑ «Qué fue de… Alain Digbeu: jugó en tres de los históricos del basket español» (en castellà). 20 minutos, 08-03-2017 [Consulta: 15 juny 2018].
# John Abernethy

John Abernethy (Londres, 3 d'abril de 1764 — Enfield, Middlesex, 20 d'abril de 1831) va ser un cirurgià anglès. Va formar-se al St Bartholomew's Hospital de Londres on va ser deixeble de William Blizard i Percivall Pott, entre d'altres. Va ser professor al Col·legi Reial de Cirurgians d'Anglaterra.
Creia que moltes malalties locals tenien una explicació en una malfunció del sistema digestiu, motiu pel qual popularitzar les galetes digestives Abernethy per tractar la dispèpsia.
Va publicar Surgical Observations on the Constitutional Origin and Treatment of Local Diseases (1809), llibre que referia sovint tant a col·legues com a pacients.
Va ser el primer a tractar els aneurismes amb la lligadura de l'artèria ilíaca externa.

## Referències

* ↑ «John Abernethy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Abernethy, John (1764-1831) al Dictionary of National Biography
# Joaquim Serratosa i Dalmau

Joaquim Serratosa i Dalmau (1878 - Figueres, 1936). Fou organista, flautista, director i mestre d'harmonia i composició.
Va ser nomenat, pel bisbe de Girona, per al benefici vacant de l'organista de Castelló d'Empúries, l'any 1905. Va exercir aquest càrrec fins que morí. També se sap, segons Eduard Simon i Callís, que va ser director de la capella de cant, almenys fins 1920. A més, va ser mestre d'harmonia i composició de Martí Pou Ventós i de Josep Blanch i Reynalt. Tanmateix, es coneix que tocava magistralment la flauta a l'orquestra de la capella de la catedral de Girona, dirigida per Miquel Rué. Va musicar els goigs dedicats a Benaventurat Maurici Proeta, religiós agustí de Castelló d'Empúries, amb lletra de Moisès Iglesias. Va morir, l'any 1936, afusellat al Castell de Sant Ferran de Figueres.

## Referències

* ↑ http://www.ddgi.cat/quiosc/recursos/publicacio/exemplarDigital/diccionari-biografic-de-l-alt-emporda.pdf
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Salgado Cobo, Elena. La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2013, p. XLV - XLVI. ISBN 9788449040511.
# Amor i coloms

Amor i Coloms (en rus: Любовь и голуби) és una pel·lícula soviètica de 1984 del gènere de la comèdia romàntica, dirigida per Vladímir Menxov. la seva pel·lícula anterior, Moscou no creu en les llàgrimes, va guanyar un Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa. Està basada en un guió de Vladímir Gurkin del mateix nom.

## Argument

Durant la seva estada a un complex al costat del mar, Vassili, un home senzill de camp (Aleksandr Mikhàilov), coneix una dona de ciutat, corrompuda (Liudmila Gúrtxenko), que l'atreu lluny del país i el fa caure en fantasies de confort urbà. Mentre que vivia en el seu apartament de la ciutat, l'home comença a estranyar la seva família i, finalment, decideix tornar al seu poble natal, on la seva esposa i els seus fills també ho estranyaven. Però no tot és tan simple
El rodatge va tenir lloc als afores de Medvejiegorsk, ciutat de la República de Carèlia, a una casa a la vora del riu Kumsa.
La pel·lícula va ser líder de distribució Soviètica en 1984 i va vendre uns 44,5 milions d'entrades. Una escultura a l'aire lliure, de l'escultor Karim Mukhamadéiev, basada en els personatges de la pel·lícula es va inaugurar a Txeremkhovo, Sibèria en 2011.

## Repartiment

* Aleksandr Mikhàilov com a Vassili Kuziakin
* Nina Doróixina com a Nàdia, muller de Vassili
* Liudmila Gúrtxenko com a Raïssa Zakhàrovna
* Iana Lissóvskaia com a Luda, filla gran de Vassili
* Lada Sizonenko com a Olia, filla jove de Vassili
* Ígor Liakh com a Leonid, fill de Vassili
* Serguei Iurski com a oncle Mítia
* Natàlia Teniakova com a dona vella Xura, muller de l'oncle Mítia
* Vladímir Menxov com a dirigent de quadres

## Premis

* Premi "Vaixell d'Or" al Festival Internacional de Cinema de Torremolinos el 1985
* Premis "MTV Rússia de 2009, nominada a "Millor pel·lícula soviètica".

## Referències

* ↑ «Курортный роман, или «сучка ты крашеная»» (en rus). close-up.ru. [Consulta: 4 maig 2016].
* ↑ ««Любовь и голуби»: детали, факты и редкие кадры из фильма» (en rus). bigpicture.ru. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ Ф. Раззаков. Гибель советского кино: Тайны закулисной войны, 1973-1991. Изд-во "ЭКСМО", 2008. Стр. 688.
* ↑ ««Любовь и голуби» прописались в Черемхове. В городе угольщиков открыли памятник Василию и Надежде Кузякиным» (en rus). vsp.ru. [Consulta: 4 maig 2016].

## Enllaços externs

* Amor i coloms Mosfilm (rus) Arxivat 2013-12-16 a Wayback Machine.
# Plana del Rin

La Plana del Rin, també coneguda com a Graben del Rin o Depressió del Rin (en alemany Oberrheinische Tiefebene) és una depressió amb orientació nord-nord-est / sud-sud-oest des de Basilea (Suïssa) fins a Frankfurt del Main (Alemanya), amb més de 300 km de llargada per a un ample màxim de 40 km. Pertany al sistema de grabens d'Europa occidental, datat a l'Oligocè, i està delimitat per la Selva Negra i el Odenwald a l'est, el Vosges i el Bosc del Palatinat a l'oest, el Massís del Jura al sud, i el Taunus al nord. És travessat longitudinalment pel Rin (Rin Superior), de sud a nord.
La plana d'Alsàcia es troba a la part sud-oest de la fossa del Rin. L'autopista A5 alemanya travessa tota la fossa del Rin de Frankfurt, a través de Darmstadt, Mannheim, Karlsruhe, Baden-Baden, Offenburg i Friburg, a Basilea.
Conques de carbó i una conca de potassa es van formar sota la pressió dels sediments fluvio-lacustres.

## Formació geològica

És un graben, enmig d'un rift, a causa d'una orientació est-oest de l'escorça terrestre i la litosfera, durant l'Oligocè i el Miocè. Per tant, seria una conseqüència directa de la col·lisió entre Euràsia i Àfrica. De fet, forma part d'un sistema de fissures que va des de la vall del Roine fins al fiord d'Oslo per acabar al llac Mjøsa, passant per la vall del Rin. La seva creació es va produir en dues fases des de fa 35 milions d'anys.
Segons les recents mesures geofísiques, la ruptura no arriba a l'escorça inferior de la Terra, de manera que cap procés oceanització està en curs.
Hi ha afloraments de lava al voltant de Ribeauvillé i Riquewihr, però també a Gundershoffen.

### Comparació entre els Vosges i la Selva negra

Segons Dieter Günther, el Vosges no són un reflex de la Selva negra:
* a Vosges centrals predomina el granit
* La zona de Lalaye-Lubine als Vosges és més gran que l'àrea equivalent de Baden-Baden a la Selva Negra.
* No existeix en el complex Vosges del sud un complex de gneis o granit similar a la que es troba en el sud de la Selva negre.

## Aqüifer

Situat a sota de la plana, l'aqüífer del Rin (un dels més grans d'Europa) té uns 450.000 km3 d'aigua dolça estimada i subministra a uns 3 milions de persones a França i Alemanya, subministrant el 75% del seu aigua potable i 50 % de l'aigua utilitzada per la indústria. Des de la dècada de 1970 ha sofert una contaminació cada cop més greu de nitrats, pesticides, clorurs i COV.

## Referències

* 1 2 Dieter Günther, Der Schwarzwald und seine Umgebung, Seite 103
* ↑ Dieter Günther, der Schwarzwald und seine Umgebung, Seiten 24, 105
* ↑ (alemany) carte géologie de l'Allemagne sur oberrheingraben.de, où on voit le Moldanubien et le Saxothuringien.
* 1 2 Assessing the benefits of different groundwater protection levels: results and lessons learnt from a contingent valuation survey in the Upper Rhine valley aquifer, France, S Aulong & JD Rinaudo, IWRA 13th World Water Congress, published 2008-01-09, accessed 2011-04-13

## Enllaços externs

* plana del Rin a la Gran Enciclopèdia Catalana
* (alemany) Rift del Rin a Oberrheingraben.
# Nazarín

Nazarín és una pel·lícula mexicana del 1958, dirigida per Luis Buñuel i protagonitzada per Francisco Rabal. Està basada en la novel·la homònima de Benito Pérez Galdós que parla d'un humil capellà d'un barri popular de Madrid que és, en realitat, Jesús reencarnat.
Va obtenir el Gran premi del Jurat del Festival Internacional de Cinema de Cannes, 1959.

## Argument

Un jove sacerdot massa idealista intenta convertir pobres desgraciats en el Mèxic de principis del segle xx.

## Repartiment

* Francisco Rabal: el pare Nazario
* Marga López: Beatriz
* Ignacio López Tarso
# Districte municipal de Kelmė

El Districte municipal de Kelmė (en lituà: Kelmės rajono savivaldybė) és un dels 60 municipis de Lituània, situat dins del comtat de Šiauliai, i que forma part de la regió de Samogitia. La capital del municipi és la ciutat de Kelmė.

## Seniūnijos del Districte municipal de Kelmė

* Kelmės seniūnija (Kelmė)
* Kelmės apylinkių seniūnija (Naudvaris)
* Kražių seniūnija (Kražiai)
* Kukečių seniūnija (Kukečiai)
* Liolių seniūnija (Lioliai)
* Pakražančio seniūnija (Griniai)
* Šaukėnų seniūnija (Šaukėnai)
* Tytuvėnų seniūnija (Tytuvėnai)
* Tytuvėnų apylinkių seniūnija (Tytuvėnai)
* Užvenčio seniūnija (Užventis)
* Vaiguvos seniūnija (Vaiguva)

## Enllaços externs

* Districte municipal de Kelmė Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. – Portrait of the Regions of Lithuania (anglès)
# Castell d'Almizra

El Castell d'Almizra és un castell del Camp de Mirra (Alt Vinalopó, País Valencià), actualment quasi en ruïnes. Està situat sobre el turó de Sant Bartomeu, a pocs metres del nucli urbà. Històricament va viure un episodi important en les guerres entre la corona de Castella i Aragó, com és la signatura del Tractat d'Almizra entre Jaume I i Alfons X el Savi, el 26 de març del 1244. Gràcies a aquest fet, existeixen nombroses referències històriques al castell des del segle xiii.
Els materials trobats mostren un poblament que es va iniciar en l'edat del bronze i va continuar ininterrompudament fins l'època ibèrica i, després d'un buit poblacional, a l'edat mitjana. El castell en si probablement fou un lloc fronterer entre els de Villena i Biar, que sí s'han conservat. La seua àrea seria d'uns 34 per 15 metres, tot i que a causa del seu estat ruïnós només s'aprecien restes de l'emmurallament i elements auxiliars. Es conserven restes tapials d'origen musulmà, així com treball de carreus més típicament cristià. L'estratigrafia mostra un nivell d'incendi que no s'ha pogut esclarir fidelment. L'única estructura que queda en peus, una torre, data del segle xiv. El conjunt va ser declarat Bé d'Interés Cultural l'any 2003.
Actualment es troba en estat ruïnós i només poden apreciar-se escassos vestigis dels seus emmurallaments, així com alguns elements auxiliars. Els basaments d'una de les seues torres, d'època cristiana, serveixen de dependència a l'ermita de Sant Bartomeu. En un dels seus murs hi ha un mosaic ceràmic amb la inscripció:

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1966. Data de consulta: 3 setembre 2024.
* 1 2 «Almizra, castillo de». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana (en castellà). Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* ↑ «Historia» (en castellà). Ayuntamiento de Campo de Mirra. Arxivat de l'original el 2016-11-01. [Consulta: 29 abril 2010].
* ↑ «Patrimonio Arquitectónico» (en castellà). Ayuntamiento de Campo de Mirra. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 29 abril 2010].
* ↑ «Camp de Mirra, El». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana (en castellà). Geografía. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* ↑ «Camp de Mirra, torre de». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana (en castellà). Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* ↑ «Castillo de Almizra» (en castellà). Castillosnet. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 6 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Castell d'Almizra Conselleria d' Educació, Investigació, Cultura i Esport
* El castillo de Almizra Arxivat 2016-12-22 a Wayback Machine.
# Túnel del ferrocarril (Arenys de Mar)

El túnel del ferrocarril és una obra d'Arenys de Mar (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta de les boques d'entrada i sortida del túnel del ferrocarril, als afores de la vila. Construït amb fàbrica d'obra vista de totxo, amb arestes, cornises i coronament de pedra. És una bona mostra d'una construcció ben feta, quan aquest tipus d'obres públiques encara es feien amb procediments artesans. Es conserven dos túnels a la població, un a cada costat.

## Referències

* 1 2 «Túnel del ferrocarril». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Tlalocohyla loquax

Tlalocohyla loquax és una espècie de granota que es troba a Belize, Costa Rica, Guatemala, Hondures, Mèxic i Nicaragua.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G., Chaves, G., Savage, J. & Wilson, L.D. 2004. Tlalocohyla loquax. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Todirostrum

Todirostrum és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae ).

## Llistat d'espècies

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 7 espècies:
* Todirostrum maculatum - cabdill tacat.
* Todirostrum poliocephalum - cabdill capgrís.
* Todirostrum cinereum - cabdill comú.
* Todirostrum viridanum - cabdill de Maracaibo.
* Todirostrum nigriceps - cabdill capnegre.
* Todirostrum pictum - cabdill pintat.
* Todirostrum chrysocrotaphum - cabdill cellagroc.