OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Baptista Fabre

Joan Baptista Fabre (Someire, Provença 1727 - Cèlanòva (Montpelhièr), Llenguadoc 1783) fou un eclesiàstic i escriptor occità, alhora que un humanista culte. Tot i que la major part de la seva obra és escrita en francès, ha transcendit la que va escriure en occità, de manera que ha estat per això considerat com un dels precursors del renaixement occità que va dur a terme el Felibritge.
Escriví comèdies (L'Opera d'Aubais, Lo tresaur de Substancion) i la novel·la Istòria de Joan-l'anpres (1760), sobre la vida camperola; en vers escriví L'Odissèa travestida (1769) i L'Eneïda de Cèlanòva (1770), on transportà herois i fets èpics a un medi rural. Lo Sèti de Cadarossa (El setge de Cadarossa, 1774), poema heroicocòmic, és una sàtira rabelaisiana del clergat i dels monjos. La seva obra francesa és abundant i en una gran part inèdita.

## Referències

* 1 2 3 «Joan Baptista Fabre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 Dictionnaire mondial des littératures - Larousse
* 1 2 3 4 5 Joan-Batista Fabre - Web Pen Club Lenga d'Oc

## Bibliografia

* Barral, Marcel. Jean-Baptiste Favre sa vie, son oeuvre : Essai sur le burlesque dans la littérature occitane. Montpellier: Publications du Centre d'études occitanes - Université Paul Valéry, 1971, p. 315 p..
* Bertrand-Fabre, Danielle. Être curé en Languedoc au XVIIIe siècle: L'abbé Jean-Baptiste Fabre entre ministère et littérature occitane (1727-1783) [Tesi doctoral] (en francès). Atelier national de reproduction des thèses, novembre 1999. ISBN 9782729550127.
* «Jean-Baptiste Fabre» (htlm) (en francès). Dictionnaire mondial des littératures. Larousse. [Consulta: 25 febrer 2017].
* «Joan-Batista Fabre» (htlm) (en francès). Seccion de lenga-d'oc del Pen Club Internacional. [Consulta: 26 febrer 2017].

## Vegeu també

* Istòria de Joan-l'an-pres
# Proasellus danubialis

Proasellus danubialis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

Viu en aigües dolces subterrànies.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: la vall del riu Bela Reka Romania.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 SeaLifeBase (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ Motas, C. & Capuse, I., 1965. Beiträge zur Kenntnis der Brunnenfauna im Tal des Flusses Bela Reca (Rumänien). Int J Speleol 1 (4): 461-478.
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Contribution to the knowledge on spring fauna in the Bela Reca river valley (Romania) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Dalton (Nou Hampshire)

Dalton és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 927 habitants, 374 habitatges, i 253 famílies. La densitat de població era de 13 habitants per km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Dalton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dalton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Molí del Regàs

El Molí del Regàs és una obra d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un petit casal situat prop del riu, construït al pendent del terreny. Hi ha una part de l'edifici que es troba gairebé en ruïnes, però una altra és habitable. Degut a la vegetació es fa difícil veure la seva estructura però es dedueix que és una casa de dues plantes amb coberta d'un sol vessant i caiguda a la façana. A primer pis té un balcó amb barana de fusta i les parets estan construïdes amb rajol. La porta d'entrada és emmarcada amb pedra i les finestres, algunes són amb llinda de fusta i emmarcades amb rajol. Per la part posterior hi ha la gran bassa que encara es manté plena d'aigua, té una forma allargada, no del tot rectangular i les parets són de maçoneria i rajol.
Conserva part del mecanisme interior del molí, cup, pou, carcavà, bassa, etc. La bassa fins als anys 40 era molt més gran i arribava a tocar els esqueis de la muntanya del darrere.

## Història

El regadiu o sistema de reg va donar el nom al mas Regàs de Lliors. El Regàs es documenta per primera vegada al 1286.
Els Regàs al llarg dels segles xvi i xvii acumularen a les seves mans grans extensions de terres, d'entre les quals destaquen les propietats dels emprius de les Agudes i Santa Fe. Al segle xvi adquiriren la batllia de n'Orri, també anomenada d'Arbúcies i esdevingueren una de les famílies de l'oligarquia local més important de l'època de l'Antic Règim a la vall d'Arbúcies.
Documentat en el Cadastre de 1743 i de 1800, també apareix en el llistat de les cases de pagès elaborat pel rector al 1826.
En les contribucions industrials dels anys 1849 i 1857 d'esmenta el molí del Regàs que molt menys de 3 mesos a l'any. L'any 1883 era habitat per una família de 2 membres, l'any 1940 per 4 persones.
El Manual de la Casa Regàs (15/07/1612) cita “ en Regàs ha donat a preu fet a fer un molí fariner nou de soca-rel al mestre Brull... de la vila d'Arbúcies, en el lloc que va de la casa a la font i als quintars de la vinya pel preu de 100 ducats i la dispesa ... aleshores ja n'hi havia ací en casa altre de molí que era a munt a Lliors, al sot dels quintars del molí vell, que vui diem, i en dit molí no es molia sino amb gran treball per quan les parets de la bassa de tnat que era rebles no tenie gens d'aigua”.
Al 1612 el senyor Regàs feu construir un molí nou al costat de la casa del Regàs, que substituïa al vell molí, aleshores ja inservible.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Molí del Regàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Charles-Mathias Simons

Charles-Mathias Simons (27 de març de 1802 – 5 d'octubre de 1874) va ser un polític i jurista luxemburguès. Va ser el tercer Primer ministre de Luxemburg, càrrec que ocupà durant set anys, entre 1853 i 1860.
Entre 1836 i 1837 va ser membre del Consell Provincial, i el 1841 va esdevenir membre de la legislatura coneguda com l'Assemblea dels Estats. Entre 1843 i 1848 va ser membre del gabinet i el 1848 de l'Assemblée constituante.
El 23 de setembre de 1853, després que el govern de Willmar fos deposat per ordre de Guillem III, Charles-Mathias Simons va ser nomenat primer ministre.
Durant el temps que fou cap de govern va revisar la constitució que el Gran Duc havia impulsat en contra els desitjos del parlament, ja que retallava els seus poders, i imposava el Consell d'Estatal com a mecanisme de control en el parlament ja debilitat. Aquest període també va veure l'obertura de la primera línia de ferrocarril de Luxemburg (4 d'octubre de 1859) i la fundació dels primers bancs, el Banque Internationale à Luxemburg i el Banque et Caisse d'Épargne de l'État.
Simons va dimitir el 26 de setembre de 1860, després de les eleccions, quan l'oposició al seu "cop d'estat" va ser massa forta al parlament.
Va morir el 5 d'octubre de 1874 a la Ciutat de Luxemburg.

## Enllaços externs

* Les gouvernements du Magnífic-Duché de Luxemburg depuis 1848 (2006 edició, Govern de Luxemburg) (francès)
# Torrent de Montfred

El Torrent de Montfred és un torrent del terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès.
Es forma a prop i al nord-est de la masia de Montfred, on el torrent del Boledar es transforma en el de Montfred. Des d'aquell lloc davalla cap al sud-oest, passant al nord-oest de les restes de la masia de Montfred, i quan arriba a migdia d'aquesta masia, s'aboca en el torrent del Gomis, al nord de la Baga de Montfred.

## Enllaços externs

* El Torrent de Montfred i el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Habib Beye

Habib Beye (Suresnes, 19 d'octubre de 1977) és un exfutbolista senegalès de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Senegal amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 2002.
Pel que fa a clubs, destacà a RC Strasbourg, Olympique de Marsella, Newcastle United i Aston Villa FC.

## Referències

* ↑ Eurosport «Beye ends Senegal career». Yahoo Sports, 06-02-2008 [Consulta: 6 febrer 2008].
* ↑ «Strasbourg 0-0 Amiens». lequipe.fr, 26-05-2001. Arxivat de l'original el 12 d’agost 2016. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ Craig Hope «Marseille Skipper Completes Move». Newcastle United, 31-08-2007 [Consulta: 31 agost 2007]. Arxivat 6 October 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-10-06. [Consulta: 20 agost 2019].
* ↑ WEBFLASH: Beye Signs. avfc.co.uk. Consultat 10 abril 2014.
* ↑ «Premier League Player Profile». Premier League. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 10 abril 2014].
# Hansonoperla appalachia

Hansonoperla appalachia és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* La nimfa fa entre 14 i 20 mm de llargària (les antenes fins a 10 i els cercs fins a 11), presenta un color marró daurat sense un patró característic i té quatre dents a la mandíbula dreta i cinc a l'esquerra.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units (Massachusetts, Kentucky, Nou Hampshire, Pennsilvània, Carolina del Sud, Tennessee, Virgínia i Virgínia Occidental).

## Referències

* 1 2 Nelson, C.H., 1979. Ann. ent. Soc. Amer. 72:735.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ The Nymph of Hansonoperla appalachia (Nelson) (Plecoptera: Perlidae) (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of Kentucky (anglès)
* ↑ New Records of Stoneflies (Plecoptera) from Pennsylvania (anglès)
* ↑ Earle, Jane I., 2009. New state stonefly (Plecoptera) records for Pennsylvania, with additional records and information on rare species. Illiesia, 5(16):169-181. «PDF».
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of Pennsylvania (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of South Carolina (anglès)
* ↑ Special Status Faunal Species in Virginia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Virginia's Blue Ridge Mountains Arxivat 2010-12-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Ephemeroptera, Plecoptera, Megaloptera, and Trichoptera of Great Smoky Mountains National Park (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)

## Bibliografia

* Stark, B.P., 2004. Perlidae (The stones). Pàgs. 61-148 a B.P. Stark i B.J. Armitage (eds.). The Stoneflies (Plecoptera) of Eastern North America. Vol. II. Chloroperlidae, Perlidae, and Perlodidae (Perlodinae). Bulletin of the Ohio Biological Survey New Series 14. 192 pp.
# Al-Hàssan ibn Sahl

Al-Hàssan ibn Sahl ibn Zadhanfarukh o, més senzillament, Al-Hàssan ibn Sahl (? - Fam al-Silh, 850/851) fou un visir i governador abbàssida al servei d'al-Mamun. Era germà del visir Al-Fadl ibn Sahl ibn Zadhanfarukh i com aquest d'origen iranià i fill d'un zoroastrià.
Va servir a les ordres del barmàquida Al-Fadl ibn Yahya abans del 803. Després del 809 va donar suport a al-Mamun contra el seu germà al-Amin i el 812, el va nomenar director de l'import de les terres (al-kharadj) a les províncies que al-Mamun controlava.
El 813 fou nomenat governador de Khorasan i enviat a l'Iraq on va exercir el govern mentre el califa encara restava a Merv (així doncs amb les posicions canviades) i durant la seva administració es van revoltar els alides Ibn Tabataba i Abu-s-Saraya aix-Xaybaní (814); no disposava de forces per combatre la rebel·lió i el general Harthama ibn Ayan ja estava de camí de tornada cap al Khurasan, quan fou cridat per fer-hi front; el general va tirar enrere i es va enfrontar a Abu-s-Saraya a Kasr Ibn Hubayra (maig/juny del 815) i el va derrotar. També es va produir l'aixecament de la població de Bagdad que va declarar deposat a al-Mamun i va nomenar califa a Ibrahim ibn al-Mahdi.
Al-Mamun va decidir retornar a Bagdad (818) i en el curs del viatge el visir al-Fadl ibn Sahl ibn Zadhanfarukh fou assassinat a Sarakhs el febrer d'aquell any. Els rumors deien que el mateix califa havia instigat l'assassinat. Mort al-Fadl el califa va nomenar visir al seu germà Hasan ibn Sahl ibn Zadhanfarukh però aquest es va retirar tot seguit de la vida pública (tot i que va romandre amic del califa) i es va instal·lar a Fam al-Silh, prop de Wasit, a les terres familiars. En aquest lloc es van celebrar les fastuoses cerimònies de l'enllaç de la seva filla Buran amb el califa al-Mamun (825/826), filla a la que va donar el palau de Kasr al-Hasani que Hasan tenia al sud de Bagdad.

## Referències

* ↑ Sourdel, Dominique. Le Vizirat Abbaside de 749 à 936 (132 à 224 de l'Hégire) (en francès). Damasc: Institut Français de Damas, 1959-1960.
# Programació reactiva

En informàtica, la programació reactiva és un paradigma de programació orientat a conservar la coherència del conjunt amb la propagació dels canvis d'una font reactiva cap als elements que en depenen.
En programació imperativa l'assignació $a:=b+10$ implicaria que en arribar a aquest punt es faria la suma de b i 10 i, posteriorment, el resultat seria assignat a a. En programació reactiva aquesta comanda s'executa cada cop que b és modificada, de manera que el valor d'a sempre està lligat al valor de b.
Aquest funcionament és conegut pel públic general quan usa un full de càlcul. El valor d'una cel·la canvia quan canvia el valor de qualsevol d'aquelles a les que està lligada. En un disseny model-vista-controlador és molt útil, ja que podem definir la vista amb dades del model a les que està lligada i també a variables del controlador.
# Padala II de Kakhètia

Padala II de Kakhètia (en georgià: ფადლა II ; mort l'any 929) fou un príncep de Kakhètia de la dinastia dita dels Ciriàquides o Kyriàcides. Va regnar del 918 a 929. El nom apareix com Padala, Padla, Phadla, Fadla, Fadala i Phadala.
Padala II era el fill i successor de Ciríac I de Kakhètia. Durant el seu regnat d'onze anys, els àrabs, conduïts per Abu Sadj, van destrossar el país. El príncep d'Herètia Adarnases II Patrikios (913-943), que havia estat desposseït pel pare de Padala, va aprofitar la situació de la Kakhètia per recobrar els territoris perduts.
Padala II va romandre l'aliat del rei Jordi II d'Abkhàzia que dominava a aquesta època la Geòrgia central i occidental i el va ajudar en el conflicte que l'oposava al seu fill rebel, Constantí, virrei d'Ibèria.

## Posteritat

D'una esposa desconeguda va deixar dos fills:
* Ciríac II de Kakhètia
* Xurta, gendre de Jordi II d'Abkhàzia, al que va sostenir contra el seu cunyat.

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 196 et 546
* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle, partie 2 : « Histoire moderne », Saint-Pétersbourg, 1854, livraison 1, p. 141. Réédition publiée par Adamant Media Corporation ISBN 0543944808.
# Molí del Rieral

El molí del Rieral és un molí al capdavall del terme municipal de Castellar del Vallès, molt a prop de la creu de terme que marca l'inici del municipi de Sabadell, a pocs metres de l'aiguabarreig entre el torrent de Ribatallada i el riu Ripoll. En aquest punt, el camí ample que baixa de Castellar a Sabadell s'anomena camí del Rieral.

## Història

L'edifici sembla bastit al segle xviii. Se sap que el 1872 Agustí Galí –establert al molí de Fontscalents– tenia al Rieral un molí fariner i un de bataner. Pels volts de 1890, la firma Vidua Tey i Turuguet hi tenia una 61 telers accionats per una roda d'aigua i per una màquina de vapor per fabricar panes de cotó. D'aleshores ençà, ha canviat de llogater unes quantes vegades, i hi ha hagut preferentment instal·lacions de batans i desgreixadores de teixits del llana. Actualment està força malmès i acull petites indústries tèxtils de dos propietaris. Al costat de migdia hi ha una renglera de petites edificacions que havien estat els habitatges del personal del molí, la majoria de les quals continuen habitades.

## Referències

* 1 2 Agustí Masvidal i Salavert; Joan Alsina i Giralt. Els molins del riu Ripoll. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres de Sabadell, 1988, p. 26-27. ISBN 84-404-1116-2.
* ↑ Lluís Fernàndez i Cesc Prat (coord.). Quatre itineraris pel Ripoll a Sabadell. Sabadell: Amics del Ripoll, 2004, p. 31.
* ↑ Fernàndez López, Lluís. Itineraris pel rodal de Sabadell. Sabadell: Unió Excursionista de Sabadell, p. 223.
# Serríon

Serríon (grec antic: Σέρριον o Σέρρειον) va ser una ciutat i un promontori a la costa sud de Tràcia. El promontori és avui el Cap Makri.
Estava enfront de l'illa de Samotràcia i és esmentada per Demòstenes, que diu que era un lloc que va ocupar Filip II de Macedònia en contra dels seus acords amb els atenencs. Titus Livi explica que Filip V de Macedònia va conquerir aquesta ciutat i d'altres ciutats tràcies l'any 200 aC durant les accions de la denominada Guerra de Creta. El seu nom podria derivar d'una ciutat anomenada Serríon a Samotràcia, que menciona Esteve de Bizanci.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 1509

## Referències

* ↑ Heròdot. Història (vol. VII): Llibre VII. Fundació Bernat Metge, 2010, p. 71. ISBN 978-84-9859-146-0.
* ↑ Smith, William (ed.). «Serrehum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 novembre 2022].
# Diegesi

Diegesi és una paraula que deriva del vocable grec διήγησις (de διηγεῖσθαι, "narrar"). És un estil narratiu de ficció en què, d'acord amb Gerald Prince a A Dictionary of Narratology, :
* el narrador ens descriu el món (fictici) en el qual les situacions i esdeveniments narrats tenen lloc;
* la funció principal és contar, rememorar, en oposició a mostrar o actuar.
* hi ha un suposat distanciament amb el relat tant del narrador com del lector o públic.
D'aquesta manera el narrador explica la història. El narrador presenta a l'audiència o a lectors implicats les accions i presumptes pensaments (fins i tot -encara que no necessàriament- també les seves il·lusions i somnis personals.
Els seus 3 eixos són: espai, temps i personatges.

## Diegesi en contrast amb mímesi

En els temps de Plató i Aristòtil el concepte de diegesi es va oposar a mimesi, per la diferència entre mostrar les accions dels personatges, i explicar el que fan i suposadament pensen i senten els personatges involucrats per un tercer narrador. Sòcrates utilitzava la diegesi per narrar les seves aventures a menors d'edat.
Genèricament, en la narració de ficció i de no ficció, és el que es compta de la narració pel narrador, que pot adquirir les formes de narrador invisible' fins a narrador omniscient. Li concerneix també allò que s'inclou i supera la línia argumental principal com un relat dins de la narració o la descripció d'algun esdeveniment o actor referit per algun dels personatges.

### So i música

El so en pel·lícules s'anomena diegètic si el que sona és part de la narració. D'aquesta manera, si un dels personatges està tocant algun instrument musical, o reprodueix un disc compacte, el so resultant és diegètic. L'oposat, si sona música de fons que no és escoltada pels personatges de la pel·lícula, es denomina no-diegètica o més exactament extradiegètica.

### En el cinema

En el cinema es pot parlar tant d'efectes, música i diàleg diegètics com extradiegètics. Correspon al que s'ha assenyalat més amunt.
* Efecte diegètic i efecte extradiegètic
* Música diegètica i música extradiegètica
* Diàlegs diegètics i diàlegs extradiegètics
La música composta per a sonar durant una pel·lícula (generalment anomenat banda sonora) és "no-diegètica".

## Referències

* ↑ http://www.diccionari.cat/lexicx.jsp?GECART=0168983
* ↑ Prince, Gerald. A Dictionary of Narratology (en anglès). University of Nebraska Press, 2003. ISBN 0-8032-8776-3.
# Géza Alföldy

Géza Alföldy (Budapest, 7 de juny de 1935 - Atenes 4 de novembre de 2011) fou un historiador i hispanista hongarès. Es llicencià a la Universitat de Budapest el 1959, ha estat professor de la Universitat de Heidelberg i secretari de l'Acadèmia de Ciències de Heidelberg. Doctor honoris causa per les universitats de Budapest, Pécs, Lió i la Universitat Autònoma de Barcelona.
Hom el considerà com al personatge més destacat en el terreny de l'epigrafia clàssica llatina i un dels principals especialistes en el camp de la història social de Roma. Destaquen els seus estudis sobre la societat romana i l'exèrcit romà. Fou membre de l'Institut d'Estudis Catalans des del 1996. El 2001 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Epigraphische Studien, Rheinland-Verlag, 1968
* Die Hilfstruppen der römischen Provinz Germania inferior, 1968
* Die römischen Inschriften von Tarraco (RIT), 1975
* Sir Ronald Syme, 'Die römische Revolution' und die deutsche Althistorie, 1983
* Römische Sozialgeschichte, Steiner, Stuttgart 1984 (Wissenschaftliche Paperbacks. Sozial- und Wirtschaftsgeschichte. Band 8)
* Antike Sklaverei. Widersprüche, Sonderformen, Grundstrukturen, 1988
* Der Obelisk auf dem Petersplatz in Rom. Ein historisches Monument der Antike. Heidelberg 1990
* Ungarn 1956, 1998
* Die römische Gesellschaft. Ausgewählte Beiträge, Steiner, Stuttgart 1998
* Die Krise des Römischen Reiches, Steiner, Stuttgart 1998 Universitätsverlag, 1998
* Inschriftliche Denkmäler als Medien der Selbstdarstellung in der römischen Welt (mit Silvio Panciera), Steiner, Stuttgart 2001

## Bibliografia

* Gorostidi Pi, Diana «Géza Alföldy y las inscripciones romanas de Tarraco (1975-2011): novedades y nuevas perspectivas». Tarraco Biennal, 2012 [Consulta: 8 setembre 2014].

## Enllaços externs

* (alemany) Pàgina de la Universitat de Heidelberg sobre Alföldy