OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Twee pop

Twee pop és un tipus d'indie pop que és conegut per les seues melodies i lletres dolces i simples, sovint amb guitarres repetitives i amb un so metàl·lic. Twee significa, en anglès, "dolç", i de fet és una alteració de la paraula "sweet" feta pels nens que estan començant a parlar. És per això que s'utilitza col·loquialment per a referir-se a tot allò massa dolç o embafós.
Aquest terme és molt controvertiu, ja que als Estats Units el terme "twee pop" és usat sovint per a referir-se a tot l'indie pop i alguna premsa musical refusa l'existència d'aquest subgènere i també hi ha gent que el titla com a subgènere dins de l'indie pop.
El gènere va començar el 1986, quan la revista britànica New Musical Express va llançar C86, una recopilació de bandes amb un so nou per aquell moment, entre elles The Pastels i Primal Scream.
La banda de post-punk dels anys 70 i 80 The Television Personalities és citada sovint com una de les majors influències del gènere, conjuntament amb Buzzcocks i The Ramones. Açò és més evident a les bandes amb més influència del punk, com ara Shonen Knife. Aquestes bandes s'anomenen també en algunes ocasions com a cuddlecore.
Al Regne Unit, on el twee pop va ser més popular, la discogràfica Sarah Records va publicar els discs d'algunes de les bandes més importants, com ara Heavenly i the Orchids, amb un so sovint anomenat Anorak. Als EUA, el moviment va ser principalment impulsat per K Records, d'Olympia, Washington i va ser encapçalat per la banda Beat Happening.
Actualment, aquest estil està encara en actiu, encapçalat sobretot per la banda escocesa Belle and Sebastian i amb altres grups com ara Camera Obscura, Architecture in Helsinki o Sambassadeur. Tot i això, continua sent un estil minoritari.

## Referències

* ↑ Abebe, Nitsuh. Twee as Fuck: The Story of Indie Pop, 24 octubre 2005.
* ↑ Article al bloc "Aplasta tus gafas de pasta": ¿Esto es twee o es tonti pop? Arxivat 2012-03-15 a Wayback Machine.
# Tweed (riu)

* Aquest article tracta sobre el riu d'Escòcia. Vegeu-ne altres significats a «Tweed (tèxtil)».
El riu Tweed (o Uisge Thuaidh en gaèlic) és un riu d'Escòcia, al Regne Unit, que té una longitud total de 156 km, sent l'onzè riu per la seva longitud de tot el Regne Unit i el quart d'Escòcia. El riu Tweed travessa completament la regió dels Scottish Borders.
El riu té el seu naixement en el lloc conegut com a Tweed's well, recollint i drenant les aigües de tot el conjunt de la zona dels Borders. La part més meridional del seu curs és la que marca la frontera d'Escòcia amb Anglaterra (concretament amb Northumberland) al llarg d'un total de 27 km, a la rodalia de la ciutat de Berwick-upon-Tweed. El riu finalitza el seu curs al mar del Nord. D'altra banda, el riu Tweed és un dels grans rius salmoners d'Escòcia.
Les principals ciutats travessades pel Tweed des del seu naixement fins a la seva desembocadura són Peebles, Galashiels, Melrose, Kelso, Coldstream i Berwick-upon-Tweed, lloc on finalment el riu desemboca en el mar del Nord.
Els afluents del riu Tweed són:
* Whitadder
* Blackadder Water
* Till
* Eden Water
* Teviot
* Leader Water
* Gala Water
* Ettrick Water
* Leithen Water
* Quair Water
* Eddleston
* Manor Water
* Lyne Water
* Holms Water

## Galeria

* El riu Tweed a Abbotsford, prop de Melrose
* El riu Tweed al seu pas per Merton House, prop de St Boswells
* La frontera anglo-escocesa, amb el Tweed a l'est. El seu estuari i la ciutat de Berwick-upon-Tweed van ser una annexió tardana per part d'Anglaterra.
* El Union Chain Bridge que abasta el Tweed entre Horncliffe, Anglaterra i Fishwick, Escòcia
# Vall del Juba

Vall del Juba és el nom que es dona sovint a Somàlia a la regió de Jubaland, ja que aquest nom és d'origen anglès i la seva traducció seria Terra del Juba. Vall del Juba, que seria equivalent a la conca del riu Juba, és un nom més adequat, ja que després del 1925 la Jubalàndia històrica (les terres a l'oest del riu Juba) va incloure territoris també a la part oriental del riu. La vall del Juba està formada per les regions de Gedo, Jubbada Hoose i Jubbada Dhexe.
El nom fou agafat per l'Aliança de la Vall del Juba, formada el 1999 per la unió de dos grups que havien lluitat contra el general Muhammad Siyad Hersi, àlies Morgan, i que van dominar part de la regió entre 1999 i 2006.

## Vegeu també

* Riu Juba
* Jubaland
# Vall del Mediona-Bitlles

La Vall del Mediona-Bitlles es troba a la comarca de l'Alt Penedès, específicament entre els municipis de Sant Joan de Mediona, també anomenat Mediona, i el municipi de Sant Pere de Riudebitlles, units pel riu Mediona-Bitlles, que en el seu tram pel municipi s'anomena Riu de Bitlles. Més enllà d'aquest tram, la seva importància arriba fins al riu Anoia i vertebra El camí del riu.

## Referències

* ↑ https://www.diba.cat/documents/471041/281365114/2018+Mancomunitat+de+municipis+de+l%27Alt+Penedes+-+Llibre+Guia+i+Conte+-+El+cami+del+riu.pdf/2e3c68ae-0020-4c34-8b8e-14f84d43239a.
# Vasilis Torosidis

Vasilis Torosidis (nascut a Xanthi, Grècia, el 10 de juny del 1985), és un futbolista professional grec que actualment juga de lateral esquerra o migcampista a l'Olympiakos FC grec. Torosidis, també juga per la selecció de Grècia des del 2007.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2011-07-22 at Archive.is (grec)
* Vasilis Torosidis a la pàgina oficial del club (anglès)
Enllaços a articles relacionats :
Selecció de futbol de Grècia – Eurocopa 2008
1 Nikopolidis •
2 Sitaridis •
3 Patsatzoglu •
4 Spirópulos •
5 Del·las •
6 Bassinàs •
7 Samaràs •
8 Iannakópulos •
9 Kharisteas •
10 Karangunis •
11 Vyntra •
12 Khalkiàs •
13 Tzorvas •
14 Salpinguidis •
15 Torosidis •
16 Kirgiakos •
17 Guekas •
18 Gumas •
19 Antzas •
20 Amanatidis •
21 Katsuranis •
22 Tziolis •
23 Limberópulos •
Entrenador: Rehhagel
Selecció de futbol de Grècia – Copa del Món de futbol 2010
1 Khalkiàs •
2 Sitaridis •
3 Patsatzoglu •
4 Spirópulos •
5 Moras •
6 Tziolis •
7 Samaràs •
8 Papadopoulos •
9 Kharisteas •
10 Karangunis •
11 Vyntra •
12 Tzorvas •
13 Sifakis •
14 Salpinguidis •
15 Torosidis •
16 Kirgiakos •
17 Guekas •
18 Ninis •
19 Papastathópulos •
20 Kapetanos •
21 Katsuranis •
22 Malezas •
23 Prittas •
Entrenador: Rehhagel
Selecció de futbol de Grècia – Eurocopa 2012
1 Khalkiàs •
2 Maniatis •
3 Tzavel·las •
4 Malezàs •
5 K. Papadópulos •
6 Makos •
7 Samaràs •
8 A. Papadopoulos •
9 Limberópulos •
10 Karangunis •
11 Mitroglou •
12 Tzorvas •
13 Sifakis •
14 Salpinguidis •
15 Torosidis •
16 Fotakis •
17 Guekas •
18 Ninis •
19 Papastathópulos •
20 Holebas •
21 Katsuranis •
22 Fortounis •
23 Fetfatzidis •
Entrenador: Santos
Selecció de futbol de Grècia – Copa del Món de futbol 2014
1 Karnezis •
2 Maniatis •
3 Tzavel·las •
4 Manolàs •
5 Moras •
6 Tziolis •
7 Samaràs •
8 Kone •
9 Mitroglou •
10 Karangunis  •
11 Vyntra •
12 Glykos •
13 Kapino •
14 Salpinguidis •
15 Torosidis •
16 Christodoulopoulos •
17 Guekas •
18 Fetfatzidis •
19 Papastathópulos •
20 Holebas •
21 Katsuranis •
22 Sàmaris •
23 Tachtsidis •
Entrenador: Santos :
# Umberto Marengo

Umberto Marengo (Giaveno, 21 de juliol de 1992) és un ciclista italià, professional des del 2019, quan fitxà pel Bardiani CSF Faizanè. La primera cursa important que disputà fou la Milà-Sanremo, on finalitzà en 77a posició. A l'agost va guanyar a l'etapa inaugural del Tour de Utah, la primera victòria com a professional.

## Palmarès

* 2017
** 1r a la Challenge del Príncep-Trofeu de l'Aniversari
** 1r al Gran Premi Città di Montegranaro
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Tenerife
* 2018
** 1r al Circuit del Compitese
** 1r al Circuit Castelnovese
** 1r al Giro d'Emília amateur
** 1r a la Coppa Messapica
** 1r al Gran Premi Somma
* 2019
** Vencedor d'una etapa al Tour de Utah

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2021. 139è de la classificació general

## Referències

* ↑ Giulia De Maio. «UMBERTO MARENGO E IL SOGNO DI UN RAGAZZO TESTARDO» (en italià), 27-12-2018.
* ↑ «UTAH. IL SIGILLO DI UMBERTO MARENGO» (en italià), 14 aout 2019.
* ↑ «Neri Sottoli, prima vittoria stagionale per Umberto Marengo al Tour of Utah» (en italià), 14 aout 2019.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# UTC+10:30

UTC+10:30 és una zona horària d'UTC amb 10 hores i mitja més tard que l'UTC. El seu codi DTG és K+, K* o K$^0$.

## Zones horàries

* Lord Howe Standard Time (LHST)
Horaris d'estiu
* Australian Central Daylight Time (ACDT)

## Franges
### Temps estàndard (hivern a l'hemisferi sud)

Aquestes zones utilitzen l'UTC+10:30 a l'hivern i l'UTC+11:00 a l'horari d'estiu.

#### Lord Howe Standard Time

* Austràlia
** Nova Gal·les del Sud - Illa de Lord Howe (horari d'hivern és l'UTC+11)

### Temps estàndard (estiu a l'hemisferi sud)
#### Australian Central Daylight Time

Aquestes zones utilitzen l'UTC+09:30 a l'hivern i l'UTC+10:30 a l'horari d'estiu.
* Austràlia
** Nova Gal·les del Sud: Yancowinna County (Només Broken Hill i voltants)
** Austràlia Meridional

## Geografia

UTC+10:30 és la zona horària nàutica que comprèn l'alta mar de 157,5° Est de longitud.
# Urrotz

Urrotz (oficialment en castellà Urroz-Villa) és un municipi de Navarra, pertanyent a la comarca d'Aoiz dins la merindad de Sangüesa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 363 | 355 | 360 | 361 | 352 | 365 | 369 | 384 | 379 | 378 | 388 |
| Fonts: Urroz-Villa i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Urs (Arieja)

Urs és un municipi francès, situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.
# Triplophysa labiata

Triplophysa labiata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Kazakhstan i la Xina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L.S. 1964. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 2, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel. (Versió russa publicada el 1949).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kessler, K. T. 1874. Pisces. A: Fedtschensko's Expedition to Turkestan. Zoogeographical Researches. Izv. Imp. Obsh. Lyub. Estestv. Antro. Etno. v. 11: i-iv + 1-63, Pls. 1-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Prokofiev, A.M. 2004. A new species of the genus Micronoemacheilus Rendahl, 1944 (Balitoridae: Nemacheinae) from Hainan (China) with notes on its status. J. Ichthyol. 44(3):191-198.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Veus distants

Veus distants (títol original: Distant Voices, Still Lives) és una pel·lícula britànica estrenada l'any 1988. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'acció es desenvolupa a Liverpool al si d'una famila obrera. El pare ha mort i, davant del taüt, la seva esposa i els seus fills comencen a recordar el passat. Reviuen anècdotes insignificants, petites alegries, episodis dolorosos.

## Repartiment

* Freda Dowie : mare
* Pete Postlethwaite : pare
* Angela Walsh : Eileen
* Dean Williams : Tony
* Lorraine Ashbourne : Maisie
* Sally Davies : Eileen nen
* Nathan Walsh : Tony nen
* Susan Flanagan : Maisie nen

## Premis i nominacions

* Gran Premi de la Unió de la crítica de cinema (UCC)
* Nominada pel César a la millor pel·lícula de la Unió Europea a la 14a cerimònia dels Césars l'any 1989.
* Seminci: Espiga d'Or: Millor pel·lícula
* Festival de Toronto: Premi FIPRESCI
* Festival de Canes: Premi FIPRESCI
* Festival de Locarno: Leopard d'Or (millor pel·lícula)
* Premis del Cinema Europeu: Millor música

## Crítica

* "Una de las pel·lícules capitals dels anys vuitanta."

## Referències

* ↑ esadir.cat. Veus distants. esadir.cat.
* ↑ «Distant Voices, Still Lives». The New York Times.
* ↑ Palomo, Miguel Ángel «Distant Voices, Still Lives». El País.
# Vall de Xàlima

La Vall de Xàlima (Val de Xálima, també anomenada Val do riu Elhas o Os Três Lugares) està situada a la Raia hispano-portuguesa, a l'extrem nord-oest de la província de Càceres (Extremadura), (entre la Serra de Gata i la frontera portuguesa).

## Situació

Situada a la part nord-occidental de la comarca de la Serra de Gata, confronta al Nord amb Navasfrías i El Payo, els dos municipis de la província de Salamanca, al Sud amb Villamiel i Cilleros i a l'oest amb el municipi portuguès de Penamacor.
La seua situació geogràfica, en una vall orientada cap al sud a la falda del Sistema Central i de molt difícil accés per carretera fins a principis dels anys 90, ha afavorit la conservació d'un paisatge, tradicions, llengua i formes de vida en un estat molt més virginal que en altres municipis del nord d'Extremadura i de la resta de la comarca de la Serra de Gata.
Està situada a una altitud mitjana de 500m, i està presidit pel Xàlima amb 1492 m d'altitud, d'on nàixen nombrosos rierols i goles que formen el riu Ellas, que travessa tota la vall -afluent del Tajo que constituïx una frontera natural entre Espanya i Portugal- el seu curs és d'uns 50 km, acabant a la dreta del riu Tajo, confluent del Salor. La Vall està protegida per abruptes formacions muntanyoses de 1200-1500 m que l'aïllen de Lleó; pel sud-est una altra serra de 700-900 m la separa de la resta d'Extremadura i per l'oest s'obri cap a terres portugueses. És doncs, una conca natural perfectament delimitada i apartada dels territoris de llengua astur-lleonesa (extremenya) per dificultats orogràfiques (i pel riu i la frontera portuguesa a l'oest). D'ací el fet de l'existència de la llengua, de nombrosos cognoms, toponímia, arquitectura i inclús gastronomia d'origen evidentment galaicoportugués.
La Vall de Xàlima amb una superfície de 25.171 hectàrees i una població de 5.190 habitants, té tres nuclis de població: San Martín de Trevejo (Sã Martím de Trevelho), Eljas (As Elhas) i Valverde del Fresno (Valverde do Fresno).

## Lingüística

La Vall es distingeix dels municipis extremenys i lleonesos dels seus voltants per la llengua dels seus habitants, coneguda com a fala de Xàlima. En estes tres poblacions s'utilitzen uns falaris parles galaicoportuguesos: o mannegu, en San Martín de Trevejo, o lagarteiru, en Eljas, i o valverdeiru, en Valverde del Fresno. falaris que, encara que presenten xiques diferències entre ells, tenen la mateixa base lingüística: el portugués de l'antic dialecte alto-beirão de Riba-Côa, impregnat d'arcaismes i lleonesismes i també més modernament, de castellanismes.
Aquesta parla és mútuament intel·ligible amb el gallec, per bé que els seus parlants rebutgen d'usar l'ortografia gallega per a escriure en fala.

## Vegeu també

* La Raia
# Vicenç Navarro Romero

Vicenç Navarro Romero (València, 1888 - Barcelona, 1979) va ser un escultor establert a Barcelona, on des de 1918 va ocupar el càrrec de catedràtic d'escultura a l'Escola de Belles Arts de la Llotja. Els seus estudis els va realitzar a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Carles per la que va aconseguir una beca per a fer estudis com pensionat a Roma durant l'any 1913. Va ser nomenat acadèmic per la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València, la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona i de Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando de Madrid.

## Obra

La seva producció escultòrica està composta, a més a més de nombrosos retrats i imatges religioses, per encàrrecs de monuments públics a places i edificis de Barcelona. Es va dedicar també a la pintura de murals i de cavallet, va deixar una bona col·lecció de dibuixos així com de gravats.
La seva obra s'inscriu dins del realisme mediterrani i amb una tendència cap al naturalisme. Va publicar un llibre sobre Tècnica de l'Escultura. Va participar en diverses Exposicions nacionals, l'any 1915 va obtenir la Primera Medalla per la seva obra Aurora, en l'actualitat exposada en la Biblioteca Nacional de Madrid com a dipòsit de l'antic Museo Español de Arte Contemporáneo, avui Centre d'Art Reina Sofia. L'any 1947 se li va concedir el Premi Nacional de Pintura i Escultura.

## Vegeu també

* Escultures al Jardí de la Fundació Julio Muñoz Ramonet
* Museu Abelló de Mollet del Vallès

## Referències

* ↑ DDAA, 1989, p. 114.
* 1 2 Alix Trueba, 1985, p. 277.
* 1 2 DDAA, 1989, p. 115.
* ↑ «Vicenç Navarro». Ajuntament de Barcelona-Urbanisme. [Consulta: 29 gener 2013].

## Bibliografia

* Alix Trueba, Josefina. Escultura Española 1900/1936 (en castellà). Madrid: Ediciones El Viso, 1985. ISBN 84-7483-412-0.
* DDAA. Diccionario Rafols de artistas ccontemporáneos de Cataluña y Baleares. Tomo 3 (en castellà). Barcelona: Edicions Catalanes, 1989. ISBN 84-86719-14-3.
# Vincenzo Gemito

Vincenzo Gemito (Nàpols, 16 de juliol 1852 - 1 de març 1929) va ser un escultor, dissenyador i orfebre italià. Va ser considerat pels seus contemporanis a la vegada com un geni i un boig, però les obres es tenen en gran estima per galeries i col·leccionistes internacionals.
Tot i haver treballat en diversos estudis d'artistes famosos a Nàpols, Roma i París, es considera en gran manera autodidacta, i aquest fet s'atribueix a la seva capacitat de produir tant obres originals, i ser capaç de substituir el sentimentalisme del seu temps amb un contundent realisme.

## Bibliografia

* Salvatore Di Giacomo, Vincenzo Gemito, Minozzi, Napoli 1905. (Ristampa, a cura di Michele Buonuomo: Il Mattino, Napoli 1988) (en italiano)
* Alberto Savinio, Seconda vita di Gemito, in Narrate, uomini, la vostra storia, Milano, Bompiani, 1942. (Ristampato Milano, Adelphi, 1984) (en italiano)
# Vincenzo Frediani

Vincenzo Frediani (Documentat el 1476 – mort el 1505) fou un pintor italià. Fill d'Antonio, F. està documentat a Lucca entre 1481 i 1505, data en què va morir. Inicialment se'l coneixia com a Mestre de la Immaculada Concepció (Maestro dell'Immacolata Concezione, segons Symeonides basant-se en el retaule que es conserva al Museo di Villa Guinigi. Es va descobrir el seu nom real gràcies al descobriment d'uns textos a Lucca
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserva una obra seva, Mare de Déu amb el Nen Jesús entre sant Pere i sant Pau, Llegat de Francesc Cambó, 1949 També es conserva un altre retaule seu a l'església de sant eustaqui, a Montignoso (Itàlia).

## Referències

* ↑ Tazartes, Nouvelles ..., 1987).
* ↑ Dizionario Biografico/ italiano
* ↑ Fitxa de l'obra 064978-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Bibliografia

* S. Symeonides, An altarpiece by the Lucchese Master of the Immaculate Conception, in Marsyas, VIII (1957-59), pp. 55-65
# Kàmenski (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Kàmenski».
Kàmenski - Каменский (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 57 habitants. Pertany al districte (raion) de Stroítel.

## Referències

* ↑ «История села Бутово | Бутовское сельское поселение». www.admbutovo.ru. Arxivat de l'original el 2019-01-11. [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ «Историческая справка, Бутово — Энциклопедия Яковлевского района» (en rus). Arxivat de l'original el 2019-01-11. [Consulta: 10 gener 2019].
# Santa Anna de Jújols

Santa Anna de Jújols és una capella-oratori del poble de Jújols, en el terme del mateix nom, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a prop de l'església parroquial de Sant Julià i Santa Basilissa.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «77 - Jújols». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 76. Santa Anna de Jújols». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Jújols». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Santa Anna de Jújols en els ortofotomapes de l'IGN
# Tyrannochthonius nergal

Tyrannochthonius nergal és una espècie d'aràcnid de l'ordre Pseudoscorpionida de la família Chthoniidae.

## Distribució geogràfica

Es troba de forma endèmica a Alabama (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Texas A&M University». Arxivat de l'original el 2014-10-13. [Consulta: 14 novembre 2016].
# Miquel Àngel Nadal Homar

Miquel Àngel Nadal Homar (Manacor, 28 de juliol de 1966) és un exfutbolista professional mallorquí. La major part de la seva carrera jugà al Reial Mallorca i FC Barcelona.

## Trajectòria

Abans de dedicar-se al futbol Miquel Àngel Nadal es dedicà al tennis, arribant a ser campió juvenil de tennis de les Illes Balears.
Va jugar 18 temporades consecutives a la lliga espanyola de futbol, defensant la samarreta del Reial Mallorca, en dues etapes, i la del FC Barcelona, coincidint amb el Dream Team de Johan Cruyff.
Va jugar de migcampista i, en els darrers anys, de defensa central. Futbolista d'una gran força i capacitat física, destacava per la seva tasca defensiva i un joc molt potent.
Nadal fou també internacional amb la selecció espanyola en diverses ocasions al llarg de la seva carrera.
Es retirà com a futbolista en actiu en acabar la temporada 2004-2005. Des d'aleshores es dedica a assessorar en diverses tasques esportives i professionals al seu nebot, el tennista Rafel Nadal Parera.

## Clubs

* Reial Mallorca: 4 temporades, entre 1986 i 1991.
* FC Barcelona: 8 temporades, entre 1991 i 1999.
* Reial Mallorca: 6 temporades, entre 1999 i 2005.

## Palmarès

Els títols aconseguits amb el FC Barcelona foren:
* 1 Copa d'Europa: 1991-1992.
* 1 Recopa d'Europa: 1997.
* 1 Supercopa d'Europa: 1993.
* 5 lligues: 1991-1992, 1992-1993, 1993-1994, 1997-1998 i 1998-1999.
* 2 Copes del Rei: 1997 i 1998.
* 2 Supercopes d'Espanya: 1992, 1994.

## Enllaços externs

* RCDM > Jugadors d'ahir i d'avui: Miquel Àngel Nadal (Biografia) Arxivat 2012-02-18 a Wayback Machine.
Miquel Àngel Nadal Homar amb la selecció espanyola - Caixes de navegació :
Selecció de futbol d'Espanya – Copa del Món de futbol 1994
1 Zubizarreta •
2 Ferrer •
3 Otero •
4 Camarasa •
5 Abelardo •
6 Hierro •
7 Goikoetxea •
8 Guerrero •
9 Guardiola •
10 Bakero •
11 Begiristain •
12 Sergi •
13 Cañizares •
14 Juanele •
15 Caminero •
16 Miñambres •
17 Voro •
18 Alkorta •
19 Salinas •
20 Nadal •
21 Luis Enrique •
22 Lopetegui •
Entrenador: Clemente
Selecció de futbol d'Espanya – Eurocopa 1996
1 Zubizarreta •
2 J. M. López •
3 Belsué •
4 Alkorta •
5 Abelardo •
6 Hierro •
7 Amavisca •
8 Guerrero •
9 Pizzi •
10 Donato •
11 Alfonso •
12 Sergi •
13 Cañizares •
14 Kiko •
15 Caminero •
16 Otero •
17 Manjarín •
18 Amor •
19 Salinas •
20 Nadal •
21 Luis Enrique •
22 Molina •
Entrenador: Clemente
Selecció de futbol d'Espanya – Copa del Món de futbol 1998
1 Zubizarreta •
2 Ferrer •
3 Aranzábal •
4 Alkorta •
5 Abelardo •
6 Hierro •
7 Morientes •
8 Guerrero •
9 Pizzi •
10 Raúl •
11 Alfonso •
12 Sergi •
13 Cañizares •
14 Iván Campo •
15 Aguilera •
16 Celades •
17 Etxeberria •
18 Amor •
19 Kiko •
20 Nadal •
21 Luis Enrique •
22 Molina •
Entrenador: Clemente
Selecció de futbol d'Espanya – Copa del Món de Futbol 2002
1 Casillas •
2 Curro Torres •
3 Juanfran •
4 Helguera •
5 Puyol •
6 Hierro •
7 Raúl •
8 Baraja •
9 Morientes •
10 Tristán •
11 De Pedro •
12 Luque •
13 Ricardo •
14 Albelda •
15 Romero •
16 Mendieta •
17 Valerón •
18 Sergio •
19 Xavi •
20 Nadal •
21 Luis Enrique •
22 Joaquín •
23 Contreras •
Entrenador: Camacho :