OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Massana

Joan Massana (Ciutat de Mallorca, 1374-1412) va ser un pintor del gòtic mallorquí. Tenia una casa al carrer dels pintors, prop del Convent de Sant Domingo de Ciutat. Va pintar el Retaule gòtic de Santa Maria del Camí, conservat a la Casa de la Vila d'aquesta localitat mallorquina.

## Referències

* ↑ Capó. Josep i Llompart, Gabriel «Díptico de pintura trecentista mallorquina». BSAL, XXXVI, 1978, pàg. 28 i següents.
# Joan Masó i Valentí

Joan Masó i Valentí (Girona, 1883-1973) fou un farmacèutic, impressor, excursionista i fotògraf català.

## Biografia

Va néixer al carrer de les Ballesteries de Girona i va viure tota la seva vida a la mateixa casa, que actualment és la Casa Masó. Era el tercer fill del matrimoni format per Rafael Masó i Pagès i Paula Valentí Fuster. Era germà de l'arquitecte Rafael Masó i Valentí, de l'advocat i diputat Santiago Masó i Valentí i del pedagog Narcís Masó i Valentí. Va estudiar Farmàcia a la Universitat de Barcelona i durant els primers anys de llicenciat va exercir la professió a la farmàcia Masó-Puig del carrer l'Argenteria, dissenyada pel seu germà arquitecte. L'any 1915, a causa de la mort del seu pare, va abandonar la farmàcia per passar a dirigir la Impremta Masó, negoci familiar fundat pel seu pare situat en els baixos de la casa familiar. El 1924 es va casar amb Josefina Aragó i Turon, originària de Santa Coloma de Farners.
Nascut en una família molt activa en l'àmbit cultural, de jove va participar amb els seus germans en els moviments literaris i culturals de la Girona de l'època. Ell mateix és l'autor de nombrosos textos, alguns publicats al butlletí de Grup Excursionista i Esportiu Gironí (GEIEG) i al Diario de Gerona de avisos y noticias, fundat pel seu pare, com també en altres publicacions periòdiques de la ciutat. Als seus arxius personals, conservats per la Fundació Rafael Masó, trobem traduccions de llibres alemanys, ressenyes d'excursions, articles sobre física i geografia i altres treballs inèdits.
També havia exercit de professor de matemàtiques i de català a l'Institut de la Dona que Treballa a Girona. El seu amor per la llengua catalana el portà a divulgar-ne el coneixement, fins i tot de forma clandestina, amb classes particulars.
La seva altra gran passió era l'excursionisme. Aquesta faceta li va permetre trepitjar i conèixer el paisatge català i col·laborar activament en les activitats del Grup Excursionista i Esportiu Gironí, GEIEG, del qual el seu cunyat, Estanislau Aragó Turon, en va ser president.
Va ser també un fotògraf notable, amb un miler de fotografies en negatiu i positiu. La majoria de les imatges són en blanc i negre, però també va experimentar en l'ús del color, realitzant autocroms que han esdevingut les primeres imatges en color de Girona. El seu fons fotogràfic es conserva al Centre de Recerca i Difusió de la Imatge de Girona (CRDI).
Va morir sense fills a Girona, als noranta anys, el 30 d'octubre de 1973.

## Referències

* ↑ GIL TORT, Rosa Maria. Història dels Masó a la seva casa pairal a J. Falgàs, ed. Casa Masó, vida i arquitectura noucentista. (en català, castellà, anglès i francès). Girona: Fundació Rafael Masó - Triangle postals, 2012, pp. 23-35. ISBN 978-84-8496-167-3.
* ↑ [s.a.] «La Girona de Joan Masó». Presència, 01-11-1978, p. 20.
* ↑ MASSANAS BURCET,, Emili «Fotografia en color. Dins el Dossier "Els retratistes, cronistes fotogràfics d'una època"». Revista de Girona, 1988, p. 21.
# Joan Massot i Rodamilans

Joan Masot i Rodamilans (Barcelona, 21 de maig de 1900 - Isle Adam, Val d'Oise, 1988) fou un independentista català, membre destacat del Consell Nacional Català (CNC). La voluntat d'independència de la Nació Catalana la primera meitat del segle XX té un nom: Francesc Macià. Qui en va recollir tota la intensitat de sentiment i envergadura per arribar a bon port va ser Joan Massot i Rodamilans. Macià comptava amb una certa aquiescència de França, mentre Massot treballava a fons perquè fos França, pel seu interès estratègic i des del que hi ha de no jacobinisme –polítics occitans inclosos–, la que n'agafés la iniciativa. El suport a Catalunya mateix: tot el que hi hagués de macianisme a Espanya. El gran trasbals de les guerres civil i mundial, més les successives crisis del franquisme, n'abonaven les possibilitats.

## Biografia

Fill d'Onofre Masot i Roig, natural de Juneda, i de Maria Rodamilans i Fontanet de les Borges Blanques neix al carrer Ramalleras, 10-3 de Barcelona el 21 de maig de 1900. El 1916 va ingressar a les Joventuts Nacionalistes de la Lliga, després d'haver residit set anys a l'Argentina. Posteriorment, es va afiliar a Estat Català i l'any 1922 es va establir a París. Fidel a Francesc Macià, l'any 1924 es va incorporar al moviment d'Estat Català. Va prestar una activa ajuda als exiliats de la guerra civil. L'any 1945 va fundar el Casal de Catalunya de París, del qual va ésser també president. Amb Lluís Esteva i Cruañas va publicar el butlletí Estat Català (1955-1959). L'any 1956 va ésser nomenat secretari delegat a l'exterior d'Estat Català i va col·laborar amb Josep Maria Batista i Roca en la reivindicació del reconeixement i de les llibertats de Catalunya davant la UNESCO l'any 1958.

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya, en virtut de la donació de Jordi Arquer a l'ANC el 2 de gener de 1981. El fons conté la documentació generada i rebuda per Joan Massot; es tracta, bàsicament, de documentació relacionada amb la seva activitat política (sobre l'organització d'Estat Català) i associativa (sobre els Jocs Florals de la llengua catalana, sobre diverses associacions catalanes a l'exili i sobre la UNESCO). Del conjunt de tota la documentació destaca la sèrie de dossiers que aplega documentació de diversa temàtica (política, social i cultural), la correspondència i les publicacions periòdiques.

## Referències

* ↑ «Joan Masot i Rodamilans». Gran enciclopèdia catalana. [Consulta: 5 maig 2022].
* ↑ Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona. Registre de Naixements. Any 1900. Registre núm.5113. Jutjat "Universidad".
* 1 2 3 «Joan Massot i Rodamilans». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: 17 juny 2013].

## Enllaços externs

* WEB del Consell Nacional Català (1953 - 2007) Catalan National Council
* Resum d'història del CNC per Víctor Castells. 2005 Arxivat 2018-10-24 a Wayback Machine.
* Resum de Biografies dels fundadors i membres del CNC a l'exili. Edicions del CNC, 2007 Arxivat 2010-10-01 a Wayback Machine.
# 5a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 5a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia (aleshores oficialment Premios San Jorge) va tenir lloc el 23 d'abril de 1961, patrocinada pel "Cine Forum" de RNE a Barcelona dirigit per Esteve Bassols Montserrat i Jordi Torras i Comamala. L'entrega va tenir lloc en un dels salons de l'Hotel Majestic en un acte presidit per Luis Ezcurra Carrillo, president de RNE, Antonio Martínez Tomás, president de l'Associació de Premsa, i Demetrio Ramos, delegat del Ministeri d'Informació i turisme.

## Premis Sant Jordi

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | El cochecito | Pel·lícula |
| Millor pel·lícula estrenada | El general de la Rovere | Roberto Rossellini |
| Millor director espanyol | Francesc Rovira Beleta | Altas variedades |
| Millor director estranger | François Truffaut | Les Quatre Cents Coups |
| Millor guió espanyol | Ángel María de Lera Antonio Vich Pérez | Los clarines del miedo |
| Millor guió estranger | Mario Monicelli Age & Scarpelli Luciano Vincenzoni | La grande guerra |
| Millor actor espanyol | Pepe Isbert | El cochecito |
| Millor actor estranger | Alec Guinness | The Horse's Mouth The Prisoner |
| Millor actriu espanyola | Conchita Montes | El baile |
| Millor actriu | Anna Magnani | L'infern a la ciutat |
| Menció a millor fotografia en pel·lícula espanyola | Manuel Berenguer | La fiel infantería El Lazarillo de Tormes |
| Menció a millor fotografia en pel·lícula estrangera | André Bac | Le Dialogue des carmélites |
| Menció a la millor sala de Barcelona | Cine Fantasio | - |
| Menció al millor cineclub de Catalunya | Cineclub Universitari del SEU | - |
| Menció a la millor publicació de cinema | Documentos Cinematográficos | - |
| Millor curtmetratge | La corrida fantástica | - |

## Referències

* ↑ Los Premios de Cinematografía San Jorge, La Vanguardia, 26 d'abril de 1961

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1960
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1960

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1961 a IMDB
# 426

El 426 (CDXXVI) fou un any comú començat en divendres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Els vàndals, encapçalats per Gunderic, saquegen les Illes Balears en el seu avanç cap al sud d'Hispània.

## Referències

* ↑ «vàndal». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 gener 2022].
# Jettha Tissa I

Jettha Tissa I fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 267 al 277. Era fill de Gothabhaya al que va succeir a la seva mort.
Gothabhaya mai fou molt estimats pels seus ministres i alguns ni tan sols volien anar a les cerimònies d'enterrament i quan finalment hi van anar el nou rei els va fer arrestar i els va fer empalar al costat de la pila funerària del seu pare. Havent estat testimoni d'aquest acte de ferocitat Sanghamitta, el seu preceptor, va considerar prudent fugir del país abans que tenir una sort similar. No obstant va continuar mantenint contacte amb el seu pupil preferit Mahasena (el germà de Jettha) esperant mantenir vives en aquest les doctrines herètiques wytulianes que hàbilment li havia estat inculcant i esperava fer triomfar si Mahasena esdevenia rei.
Jetthatissa va dedicar gran part de la seva atenció al desenvolupament agrícola del país i va construir sis tancs d'aigua un dels quals en un poble anomenat Eluoama i un altre a un poble de nom Alambagama. La construcció i reparació de edificis religiosos mo obstant no es va aturar; el gran palau Lova Maha Paya les obres del qual havien quedat inacabades pel seu pare, es va aixecar fins a set plantes amb un cost de 10.000.000 de massa; va construir una sala anomenada Mani, tres arcs de portal al arbre sagrat i un vihara a la muntanya Pannatissa.
Va morir al cap de dotze anys de regnat i el va succeir el seu germà Mahasena.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# 574

El 574 (DLXXIV) fou un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* Els llombards es queden sense rei i perden poder.
* Els visigots sotmeten Cantàbria.

## Necrològiques

* Papa Joan III.

## Referències

* ↑ Barni, Gianluigi. I longobardi in Italia (en italià). De Agostini, 1987. ISBN 978-8840255385.
* ↑ Guerra de Viana, Daniel. «Huellas Visigodas en el Sur de Cantabria» (en castellà). Deusto. [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ «Pope John III». Catholic Encyclopedia, Volume 8, 1913.
# Joan Caldentey Perelló

Jaume Salvà Llull, (Manacor, Mallorca, 8 d'octubre de 1962) va ser un ciclista mallorquí que fou professional de 1984 a 1985. Va competir en diferents modalitats. Del seu palmarès destaca l'etapa a la Volta a Catalunya de 1985 gràcies a una escapada amb final a Salou.

## Palmarès

* 1981
** Campió de Balears en ruta
* 1983
** 1r a la Setmana aragonesa i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Segòvia
* 1985
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1984. 77è de la classificació general.

## Referències

* ↑ El mallorquín Caldentey subió en Salou al último pódium
* ↑ Ciclistes de Mallorca

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Jeong Yol

    En aquest nom coreà, el cognom és Jeong.
Jeong Yol (19 d'octubre de 1978) és un activista sud-coreà dels drets del col·lectiu LGBT. Des de la fundació de Solidaritat pels Drets Humans LGBT de Corea (SLRK) en 1997, ha estat un dels primers membres de l'organització. Des de 1998 fins a 2012, ha estat representant de SLRK.

## Biografia

Jeong Yol, tot i que després es va canviar a Jeong Min-suk (정민석), ha seguit utilitzant el seu nom original. "Yol" és una paraula turca que significa un camí o un curs de la vida.
Va sospitar de la seva orientació sexual en la seva adolescència i quan estava a l'institut, hi va haver moments en què se sentia diferent dels meus companys. No obstant això, no va ser fins a la universitat quan va descobrir que era homosexual. En la tardor de 1997, va veure en un tauler d'anuncis que s'anunciava una reunió gai al campus universitari i, després de repensar-s'ho, va assistir a una petita sala semisoterrani on s'hi celebrava. Això va suposar un punt d'inflexió per la seva identitat.
Quan es va allistar en l'exèrcit, la seva orientació sexual es va revelar durant el servei militar arran de la descoberta d'una carta d'amor d'un noi. Marginat pels seus companys, va ser ingressat per la força a un hospital psiquiàtric durant gairebé dos mesos. Després del seu llicenciament, va treballar com a pastisser durant sis anys.
En 1997, es va unir a SLRK. En 2000, va passar més temps amb SLRK, De 2002 a 2012, ha estat representant de SLRK. El febrer de 2003, el govern de Corea del Sud va considerar que la paraula "homosexual" era perjudicial per als joves. Llavors, va lluitar contra el govern amb Kwak Yi-kyong, Chang Pyong-kwon i altres. L’abril de 2004, es va aconseguir eliminar la prohibició de la paraula "homosexual" per als joves a Corea del Sud.
En 2003, va dirigir un moviment per a l'eliminació de la discriminació contra el col·lectiu LGBT. En 2004, es va unir als moviments contra la guerra i per la pau. Des de 2006, lluita pels drets dels seropositius, o sigui, de les persones que viuen amb el VIH.

## Referències

* 1 2 «동성애자 인권운동가 정욜씨의 삶» (en coreà), 18-02-2005. [Consulta: 25 novembre 2021].
* ↑ 동성애자 인권운동가 정욜씨의 삶 오마이뉴스 2005.02.18 (coreà)
* ↑ 무지개 깃발 휘날리며, 성소수자로 연대하다 Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. (coreà)
* ↑ 어리석은 자들의 진보적 인권운동 10년 (coreà)
* ↑ <한겨레> '에이즈 기사' 규탄 기자회견 열려 오마이뉴스 2004.02.04 (coreà)
# Jeonnam Dragons FC

El Jeonnam Dragons FC és un club de futbol sud-coreà de Gwangyang fundat l'any 1995 a la ciutat de Gwangyang. La seva millor temporada fou l'any 1997 on foren segons a la lliga coreana i guanyaren la copa. Ha guanyat en tres ocasions la Copa sud-coreana de futbol (1997, 2006 i 2007).

## Entrenadors

| Nom | Inici | Fi |
| Chung Byung-Tak | 1995 | 1995 |
| Huh Jung-Moo | 1996 | 1997 |
| Lee Hoi-Taek | 1998 | 2003 |
| Lee Jang-Soo | 2004 | 2004 |
| Huh Jung-Moo | 2005 | 2007 |
| Park Hang-Seo | 2008 | Present |

## Futbolistes destacats

* Adriano Chuva
* Itamar
* Mota
* Sandro Cardoso
* Sandro Hiroshi
* Adrian Neaga
* Lee Sa-Vik
* Stevica Ristić

## Enllaços externs

* Jeonnam Dragons FC - Lloc web oficial
# Ak Sunkur I

Aq-Súnqur I o Aq-Súnqur al-Ahmadilí fou un esclau turc d'Ahmadil ibn Ibrahim ibn Wahsudhan ar-Rawwadí al-Kurdí, fundador de la dinastia dels ahmadílides de Maragha, a qui va succeir quan fou assassinat entre 1114 i 1116.
El 1121 el sultà Massud ibn Muhàmmad va nomenar atabeg de Maragha Qàssim-ad-Dawla al-Bursukí que va ocupar la ciutat. Aq-Súnqur se'n va anar a Bagdad i poc després, amb la derrota de Massud davant del seu germà el sultà Mahmud ibn Muhàmmad, li fou retornada la regió per aquest darrer. Aquell mateix any 1121 va morir Kuntughdi, atabeg del sultà Màlik Tughril ibn Muhàmmad i Aq-Sunqur va demanar la successió i se li va demanar aixecar un exèrcit de 10.000 cavallers. Ho va aconseguir i va acompanyar al sultà en expedició contra Ardabil però en la seva absència Maragha fou ocupada per Djuyush Beg enviat per Masud ben Muhammad.
El 1122 s'esmenta la derrota de l'atabeg d'Arran (sens dubte referit a Maragha) amb el nom d'Aghsunthul (Aq-Súnqur) que Tughril havia enviat en expedició a Xirvan. El 1128 o 1129 se'l va enviar a l'Iraq i se li va encarregar anul·lar les intrigues del mazyàdida Dubays ibn Sàdaqa. El 1131, a la mort del sultà Mahmud és esmentat com atabeg de Ghiyath al-Din Daud ben Mahmud i partidari d'aquest príncep, i junt amb el visir Abu l-Kasim Dargazini el van proclamar sulta a l'Azerbaidjan i Djabal, però fou derrotat a Hamadan (vers 1132) per Tughril, germà de Mahmud, nomenat sultà per Sandjar, que va entrar a Maragha i a Tabriz. Un altre germà de Tughril, Masud, va quedar assetjat a Tabriz però finalment es va signar la pau. Aq-Súnqur va fugir altre cop a Bagdad igual que Masud. Allí el califa va proclamar sultà a Masud i al seu nebot Ghiyath al-Din Daud ben Mahmud con el seu hereu i Aq-Súnqur va entrar al seu servei i després de derrotar a Tughril a Ardabil on Aq-Súnqur va assetjar les forces enemigues, van recuperar l'Azerbaidjan; els assetjats a Ardabil van intentar una sortida, i Aq-Súnqur llavors els va aniquilar, sent perseguits cap a Hamadan on el mateix Tughril fou derrotat i expulsat el maig/juny de 1134.
Fou assassinat pels ismaïlites per encàrrec de Tughril o del seu visir Dargazini, probablement el 1134 a Hamadan. Ibn al-Athir diu que l'assassinat fou instigat pel sultà Massud.
El va succeir el seu fill Aq-Súnqur II o Arslan Aq-Súnqur.

## Referències

* ↑ Brosset, Histoire de Georgie
# Ad interim

La frase en llatí ad interim (en forma abreujada. Ad int., literalment «en el temps entre») significa «mentrestant» o «temporal».
L'abreviatura a.i. s'utilitza en els títols laborals. Per exemple. Director d'Operacions, i.a.

## Ús

S'utilitza per indicar que una funció o tasca és provisionalment assumida per algú a l'espera que se li encarregui a qui realment ha d'assumir-la.
Un funcionari diplomàtic que actua en lloc d'un ambaixador es diu Encarregat de negocis ad interim.
D'aquest vocable deriven els termes interí i les seves variants.

## Exemples

Exemples en la literatura clàssica:
   — Capítol 77 de Vint anys després, d'Alexandre Dumas (pare)
   — Kim, de Rudyard Kipling

## Referències

* ↑ Interí, Diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans
* ↑ Twenty Years After, d'Alexandre Dumas (pare) en Gutenberg.org (anglès)

## Vegeu també

* Encarregat de negocis amb cartes de gabinet
* Llatinisme
* Locució llatina
* Pro tempore
# Joan Trullàs i Vivó

Joan Trullàs i Vivó (Sallent, 19 de juny de 1921 - Bagà, 30 de desembre de 2007) fou un fabricant tèxtil, músic i compositor berguedà. Va compondre el 1953 la música del Ball de Les Maces de La Patum de Berga, que no es va estrenar fins deu anys més tard. Va calcular-ne perfectament la cadència mil·.limetrada a cada pas del Salt que fem portant una Maça: un Salt combinat de salt vertical al mateix temps que ha de giravoltar la Maça i conservant en tot moment, el so del Tabal, així doncs quadra perfectament amb cada salt de peu que fem quan BALLEM Les Maces amb una excel·lent coreografia. Destacar també la bonica lletra de "Les Maces" que va fer la senyora Montserrat Ballarà i Viñas (1905-1982) escriptora i poetessa berguedana .
Adjunto alguns enllaços de interès d'articles i composicions del meu avi:
Algunes composicions :
* Ball de les maces de la Patum de Berga, 1953. Amb reconeixement oficial durant La Patum de l'any 2. 019, llegiu https://www.naciodigital.cat/bergueda/noticia/17227/berga/reconeix/titol/postum/figura/joan/trullas/autor/musica/ball/maces
* El podeu escoltar aquí: https://open.spotify.com/album/6lVuTJeOOWGAnjxib4TaSI o bé també aquí: https://www.youtube.com/watch?v=jcmexwOZ-MA
* Cant de Nadal (Berga, 1970) dedicada a la seva filla Mª Dolors.
* Ball de Gegants d'Espinalbet.
* La Font de Mossèn Guiu (Berga, 1991)
* EmpúriEscala (Havanera, Berga, Maig 1996)
I d'altres vàries: des de sardanes fins a valssos i d'altres melòdiques/balades dedicades a la seva esposa Pepita Sala i Zamora, pianista i filla del també compositor Jaume Sala i Casals director i fundador de la cobla "Els Saletes".
Destacar que el meu avi amb la meva àvia, feien concerts de piano a QUATRE a mans. i havien tocat junts a l'Orquestra "Nostra Llar" de la llar d'avis de Berga, a la qual el meu avi tocava també l'acordió i la meva àvia el piano.
Podeu escoltar la música del Ballet de Les Maces de La Patum de Berga, aquí: https://open.spotify.com/album/6lVuTJeOOWGAnjxib4TaSI i veure la coreografia completa del Ballet de Les Maces de La Patum de Lluïment, només els dijous i diumenges al migdia, aquí: https://www.youtube.com/watch?v=b6IPBN9PuOk

## Referències

* https://www.raco.cat/index.php/Erol/article/view/200323/267821 Article sobre Joan Trullàs i Vivó.
* https://www.regio7.cat/blogs/felipo-039-s-newsletter/joan-trullas-i-vivo.html Article publicat a la premsa local REGIÓ 7, en Memòria a Joan Trullàs i Vivó, escrit per Ramón Felipó.
* http://elberganauta.blogspot.com/2007/12/homenatge-joan-trulls.html Article publicat a la premsa local EL BERGANAUTA, Carta Homentage a Joan Trullàs i Vivó, escrit per Quirze Grifell i Sala.
* https://fotosformacionsmusicalsdecatalunya.blogspot.com/search/label/BERGA%20%283%29 "Conjunt Trullàs" que va fundar Joan Trullàs i Vivó i també va tocar a la cobla "Els Saletes", de la qual el seu sogre n'era fundador i director. I també va tocar a la "Orquestrina Tabú".

## Enllaços externs

* Youtube. «Música de la Patum - Les Maces», 11-03-2010. [Consulta: 16 abril 2019].
# Abdastartos

Abdastartos (en fenici 𐤏𐤁𐤃𐤏𐤔𐤕𐤓𐤕 ’bd’štrt, que possiblement es pronunciava 'Abd-'Aixtart) va ser un rei de Tir, de l'any 927 aC al 918 aC aproximadament.
Era fill de Baal-Eser I i net d'Hiram I. Només es coneix d'Abdastartos el que en diu Flavi Josep, quan cita una Història perduda de Menandre d'Efes:
| « | Després de la mort d'Hiram, el seu fill Belezaros es va fer càrrec del regne. Va viure 47 anys i va regnar 17 anys. Després de la seva mort el va succeir el seu fill Abdastartos, que va viure vint-i-nou anys i en va regnar 9. Quatre fills de la seva dida van conspirar contra ell i el van matar. | » |
El fill més gran dels quatre, anomenat Astartos, va pujar al tron.

## Referències

* ↑ Flavi Josep. Contra Apió. I, 18
* ↑ Liver, J «The Chronology of Tyre at the Beginning of the First Millennium B.C.». Israel Exploration Journal, 3, 2, 1953, pàg. 119-120.
# Al-Hàssan ibn Gannun

Al-Hàssan ibn al-Qàssim Gannun fou emir idríssida del Magrib. Era fill d'al-Kasim Gannum ibn Muhammad ibn al-Kasim i va succeir el seu germà Abul Aysh Ahmad ibn al-Kasim Gannum que va abdicar al seu favor el 955. Només dominava Arzila i al-Basra. Va llegir la khutba en nom del califa omeia de Còrdova.
El 958 el general fatimita Djawhar al-Sikilli va anar al Magrib per combatre els omeies, els va derrotar i va imposar el reconeixement fatimita a tots els petits sobirans. Hasan II fou dels que va reconèixer al califa fatimita (de fet sembla que ja no llegia la khutba en nom del califa omeia des del 952). El 972 el govern de Còrdova va enviar una expedició al Marroc per sotmetre als idríssides dirigida pels general Muhammad ibn Kasim ibn Tumlus i l'almirall Ibn al-Rumahis; van ocupar Tànger i després de diverses victòries van entrar a la capital idrissita Arzila; l'emir idrissita Hassan II va aconseguir reunir més forces amazigues i va sorprendre l'exèrcit cordovès a Mahran, on va fer una carnisseria (fins i tot el mateix general Ibn Tumlus va morir). Llavors el general Ghalib ibn Abd al-Rahman al-Siklabi va ser enviat al Marroc i l'octubre del 973 va desembarcar entre Tànger i Ceuta, entrant en combat amb els idrissites; l'exèrcit de Hassan II es va desbandar i l'emir va fugir a una fortalesa propera a al-Ksar al-Kabir (Alcazarquivir) anomenada "Roca de l'Àliga", amb els seus homes més lleials. Allí va estar assetjat uns quants mesos fins que es va rendir (974) i fou enviat a Còrdova. Marroc va restar sota domini de Còrdova fins al 1012.
Després d'un temps d'estar a Còrdova amb els seus parents, on fou ben tractat, en fou finalment expulsat i es va refugiar a Egipte. El 985 va retornar protegit pels fatimites i zírides i va recuperar efimerment el poder però fou derrotat pel general omeia enviat per Còrdova i portat presoner a aquesta ciutat, sent assassinat pel camí.
Una branca dels idrissídes va regnar més tard a Màlaga (vegeu Hammúdides). Encara existeixen descendents idríssides: un d'aquesta va arribar a formar una dinastia a Sabya al sud de la Tihama (Asir) i nord del Iemen (Vegeu Idríssides del Iemen)

## Bibliografia

H. Terrace, Histoire du Maroc