OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eurileont

Eurileont (en grec antic: Εὐρυλέων, llatí: Euryleon, 'gran lleó') és el nom de diversos personatges de l'antiga Grècia:
* Eurileont (general espartà), militar que combaté en la Primera Guerra Messènica (segle viii aC)
* Eurileont de Selinunt, colonitzador espartà, fundà Heraclea Minoa (segle vii aC) i esdevengué tirà de Selinunt
* Personatges mitològics:
** Eurileont, company d'Odisseu menjat pels ciclops (Tzetzes, Quilíades, X 886)
** Eurileont, nom d'un fill d'Enees, tal vegada sobrenom d'Ascani (Dionisi I 65, 72; Eusebi, Cronografia, 103-105)
# Stony River

Stony River és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 61 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stony River tenia 61 habitants, 19 habitatges, i 14 famílies La densitat de població era de 6,5 habitants/km².
Dels 19 habitatges en un 52,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39,3% tenia menys de 18 anys, un 13,1% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 11,5% de 45 a 60 i un 6,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 131,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.714 $ i la renda mediana per família de 20.714 $. Els homes tenien una renda mediana de 8.750 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 5.469 $. Aproximadament el 38,9% de les famílies i el 38,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stony River». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stony River». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Stony Point (Nova York)

Stony Point és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 11.744 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stony Point tenia 11.744 habitants, 3.991 habitatges, i 3.160 famílies. La densitat de població era de 824,4 habitants per km².
Dels 3.991 habitatges en un 38,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,1% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 20,8% no eren unitats familiars. En el 17,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.017 $ i la renda mediana per família de 82.124 $. Els homes tenien una renda mediana de 55.014 $ mentre que les dones 35.974 $. La renda per capita de la població era de 27.975 $. Entorn de l'1,9% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stony Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stony Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Solana de Santa Cristina

La Solana de Santa Cristina és una solana del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà. Pertany al territori de la vall de Carreu.
Està situada al nord-oest de Carreu, al sud-oest de la Serra de Santa Cristina, al aud-est del lloc de Claverol i de les restes de la masia de Claverol.

## Etimologia

Es tracta de la part solana de la partida de Santa Cristina, que pren el nom d'una antiga església de la qual només ha quedat el topònim, Santa Cristina de Carreu.

## Enllaços externs

* La Solana de Santa Cristina en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Solana de Planers

La Solana de Planers és una solana i una partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És a la dreta del barranc de Fonguera, al nord de l'Obaga de Fonguera, situada davant per davant a l'altra riba del barranc. És al sud-est de la vila d'Abella de la Conca, al sud-oest del Xalet del Sobirana i de Cal Vila. És també al sud-est de Cal Manjo, Ca l'Andreu i la Borda del Roi, a l'extrem meridional de la partida dels Planers.
Comprèn les parcel·les 89 a 96 del polígon 2 d'Abella de la Conca; consta de 22,1752 hectàrees amb tota mena de terrenys, però amb predomini de conreus de secà i ametllerars. En el registre del Cadastre està inscrit com a Solana.

## Etimologia

Es tracta de la part solana de la partida dels Planers. És un topònim romànic modern de caràcter descriptiu.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 31 octubre 2011].

## Enllaços externs

* La Solana de Planers en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Trinomys mirapitanga

Trinomys mirapitanga és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. És endèmica del sud-est del Brasil. El seu hàbitat natural són els boscos secundaris de plana, a prop de Caesalpinia echinata. Està amenaçada per la desforestació i la destrucció del seu entorn, tot i que no es disposa de dades sobre l'abundància d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Moura, R.; Brito, D.; Leite, Y.; Patterson, B. Trinomys mirapitanga. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 juliol 2015.
# Trinomys myosuros

Trinomys myosuros és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. És endèmica dels boscos situats a l'oest de les serralades litorals dels estats de Bahia i Minas Gerais (Brasil). El seu hàbitat natural són els boscos de la Mata Atlàntica. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que la desforestació i la transformació del seu entorn per a usos ramaders i agrícoles probablement n'afecten les poblacions.

## Referències

* ↑ Brito, D.; Leite, Y.; Patterson, B. Trinomys myosuros. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 juliol 2015.
# Spolia opima

Spolia opima és un terme llatí que es podria traduir com a rics espolis o trofeus i que fa referència a l'armadura, armes i altres efectes que un general de l'antiga Roma es quedava com a trofeu de guerra després d'haver vençut el general enemic en un combat singular en el qual només haguessin participat ells dos.
A pesar que entre els romans existien altres trofeus i condecoracions de gran valor (com els estendards o els esperons de les naus enemigues), els spolia opima eren considerats com el trofeu més honorable que es podia obtenir, i concedia una gran fama al general que l'obtenia.
A través del curs de la història de Roma, els romans només van reconèixer tres casos en els quals els spolia opima haguessin estat atorgats a un general. El primer cas va ser el de Ròmul i Rem enfront d'Acró, rei dels Caenins. El segon va ser Aule Corneli Cos, que el va guanyar després de derrotar Lar Tolumni, rei de Veïs. El tercer i últim el va merèixer Marc Claudi Marcel, després de derrotar a Virdomar, rei dels gesats. En ser les dues primeres figures personatges llegendaris, es podria dir que el cas de Marc Claudi Marcel és l'únic constatat en el qual un personatge romà va ser mereixedor de l'honor.

## Referències

* 1 2 Rich, J.W. «Drusus and the Spolia Opima». Classical Quarterly, 49.2, 1999, pàg. 445.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita I,10
# Spomenka Hribar

Spomenka Hribar (nascuda el 25 de gener del 1941 a Belgrad) és una autora, filòsofa, política, columnista d'Eslovènia que va ser una de les intel·lectuals més influents als anys 80 i que va ser coneguda com «la primera dama de l'oposició democràtica eslovena» i com «la veu de la primavera eslovena». Hribar va créixer a la ciutat de Ziri i després d'anar al institut a Škofja Loka va estudiar a la Universitat de Ljubljana, on va cursar filosofia i sociologia. Es va graduar el 1965 amb una tesi sobre el concepte de llibertat de Karl Marx. Entre el 1965 i el 1966 va ser coeditora de la revista Tribuna. El 1969, va treballar a l'Institut de Sociologia de la Universitat de Ljubljana. A les eleccions del 1990, va ser escollida membre del parlament amb el partit Unió Democràtica d'Eslovènia. Hriibar va canviar de partit i va col·laborar amb el Partit Socialdemòcrata de qui va ser el primer president d'Eslovènia Milan Kučan.

## Referències

* ↑ «Spomenka Hribar - oglejte si vse knjige na Emka.si» (en eslovè). https://www.emka.si,+17-10-2019.+[Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Kdo je dal za mašo za Spomenko Hribar, ki je bila v Plečnikovi cerkvi za Bežigradom» (en eslovè). https://reporter.si,+17-10-2019.+[Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Spomenka Hribar» (en anglès). Government da la República de Slovènia, 17-10-2019. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ Hribar, Spomenka «Politične in ideološke manipulacije z zgodovino» (en eslovè). Delo, 04-08-2018 [Consulta: 17 octubre 2019].
# Tall L

Un tall L és una variant d'una tècnica d'edició cinematogràfica de divisió d'edició, on l'àudio de l'escena precedent es solapa amb la imatge de l'escena següent, de manera que l'àudio es talla després d'aparèixer la fotografia, i es continua sentint en el començament de la pròxima escena.
El nom que denomina la tècnica fa referència a la forma de les peces d'àudio i de vídeo de les dues primeres escenes tallades juntes en la majoria de programes d'edició de vídeo no linear.

## Vegeu també

* Edició dividida
* Tall J
* Continuïtat (cinema)

## Referències

* ↑ «Final Cut Pro X: Create split edits». Calgary Board of Education. [Consulta: 5 desembre 2016].
* ↑ «Digital Video Editing Terminology». [Consulta: 5 desembre 2016].
* ↑ Kyle Cassidy. «TRICKS FOR J AND L CUTS». Videomaker.com, 01-06-2008. [Consulta: 5 desembre 2016].
# Tanc Benach

El tanc ràpid Benach fou un projecte de tanc català de 1935, però del qual mai se'n va arribar a produir cap unitat.
El disseny del tanc fou de l'enginyer Joan Benach i Olivella, propietari de l'empresa Maquinaria Moderna para Construcciones y Obras Públicas (també coneguda com a cal Benach) de Sant Sadurní d'Anoia. Benach va patentar el disseny i és possible que esperés poder aconseguir un contracte del govern turc, que ja era client regular dels tractors de la fàbrica, però el projecte no es va arribar a materialitzar. El Ministeri de la Guerra espanyol tampoc no s'hi va interessar, de manera que Benach no va prosseguir amb el projecte i no va arribar a fabricar-ne ni tan sols un prototip.
El disseny del tanc sembla basat en les idees innovadores de l'enginyer estatunidenc John Walter Christie, especialment pel que fa al sistema de suspensió (sistema adoptat, entre altres pels tancs soviètics de tipus BT). L'empresa ja tenia experiència en la construcció de tractors i altres vehicles amb erugues i, posteriorment, ja iniciada la Guerra Civil Espanyola, va construir el tanc Sadurní (el disseny del qual, però, no tenia res a veure amb el del tanc Benach).

## Referències

* ↑ OriolQF. «Vuitanta anys després es fabrica un tanc dissenyat a Sant Sadurní…», 09-12-2015. [Consulta: 5 agost 2019].
* ↑ Soldadets. «Soldadets: Tanc ràpid Benach M1935», dissabte, 12 setembre 2015. [Consulta: 5 agost 2019].

## Enllaços externs

* Plànols originals i patent del tanc Benach
* Reconstrucció del tanc a escala 1/72
# Teatre Y Torch

El Teatre Y Torch és una organització sense ànim de lucre d'Aberdaugleddau (ó Milford Haven), al comtat gal·lès de Sir Benfro.
Fundat el 1977 i dissenyat per l'arquitecte local Monty Minter, és un dels tres teatres de Gal·les que produeixen obres pròpies. A més d'acollir companyies en gira, el Torch té la seva pròpia companyia resident que produeix i treu en gires els seus espectacles. La seva adreça és St Peter's Road, Milford Haven SA73 2BU.
En l'any 2006, el teatre emprengué una reforma per valor de cinc milions de lliures. L'agost del 2007, l'ajuntament d'Aberdaugleddau acordà de suspendre el subsidi que atorgava al teatre, cosa que es preveu que afecti negativament la molt més important subvenció que el teatre rep del Cyngor Celfyddydau Cymru, el Consell de les Arts Gal·lès.

## Notes

* ↑ Funding row over Connie theatre, Disputa per la subvenció del teatre de Connie -Fisher- BBC News, Article, 09-08-2007

## Enllaços externs

* Plana del Torch Theatre (anglès)
# Svetlana Al·lilúieva

Svetlana Ióssifovna Al·lilúieva (nascuda el 28 de febrer del 1926 a Moscou, Unió Soviètica- 22 de novembre de 2011 Richland Center Wisconsin (Estats Units)) fou l'única filla de l'antic líder soviètic Ióssif Stalin.
La seva mare, Nadejda Al·lilúieva, morí el 9 de novembre del 1932 (probablement se suïcidà), quan Svetlana només tenia sis anys. Malgrat totes les atrocitats comeses per Stalin durant la seva dictadura, sempre dedicà molt d'amor a Svetlana durant la seva infància. Tanmateix, tot això canvià quan, a l'edat de 16 anys, Svetlana s'enamorà d'un productor de cinema jueu de 40 anys, Aleksei Kàpler. Stalin no abandonà mai la seva filla, però la seva relació quedà compromesa. Svetlana s'acabà casant a l'edat de 17 anys amb un altre jueu, Grigori Morózov, que estudiava a la Universitat de Moscou. Stalin no anà al casament.
Després de la mort de Stalin el 1953, Svetlana renuncià al cognom del seu pare i des d'aleshores va utilitzar el de la seva mare. El 1967 fugí de la Unió Soviètica i li fou concedit l'asil polític als Estats Units, cosa que fou presentada com una victòria prestigiosa a la premsa d'aquest país. A la dècada del 1980 tornà a la seva pàtria, però pocs anys més tard retornà als Estats Units, on va viure fins a la seva mort en una residència per a gent gran de Wisconsin.

## Referències

* ↑ «S'ha mort la filla de Stalin, Svetlana Alliluyeva». Vilaweb, 29-11-2011. [Consulta: 29 novembre 2011].
# Tei (Malla)

Tei és una masia de Malla (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta basilical amb la façana orientada a migdia. El portal és format per dovelles i constitueix un arc de mig punt peraltat. Al damunt d'aquest i dins el cos central s'obren unes galeries d'arc de mig punt rebaixat. La casa no manté cap llinda de pedra llevat del portal, ja que els arcs són de totxo. Al davant es forma una lliça amb un portal d'accés. Està envoltada per dependències agrícoles. L'estat de conservació és força bo malgrat que caldrien algunes reformes a la façana. Es troba a tocar del terme de Taradell. A pocs metres hi ha una masoveria del mas, que vull dia es troba abandonada.

## Història

Desconeixem l'antiguitat d'aquest mas però és interessant pel tipus de planta i alçat, que obeeixen a una estructura basilical.
L'única data constructiva es troba al portal de la lliça: 1801.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Temis de Ramnunt

La Temis de Ramnunt és una estàtua trobada l'any 1890 al jaciment de Ramnunt, a la costa de l'Àtica, prop de Marató (Grècia). Es va identificar com la titànida Temis, datada del 300 abans de la nostra era, a partir d'una inscripció dedicatòria a la base. S'exhibeix al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes.

## Descripció

Amb 2,22 m d'alçada, l'estàtua és tallada en marbre del Pentèlic. La figura dempeus duu un quitó amb mànigues atrapat per una zona sota el cosset, embolicat en un himàcion els extrems del qual li cauen sobre l'avantbraç esquerre, estés. El cap està tallat per separat, amb el cabell recollit cap amunt i esculpit esquemàticament. El pes el recolza a la cama esquerra, amb el genoll dret avançat i el taló alçat. Li manca l'avantbraç dret, que podria haver sostingut un bol d'ofrena; la mà esquerra segurament una balança. Una curiositat és el nus de tela que recolza damunt l'himàcion; aquest detall no té una relació clara amb la resta de la roba.
La figura reposa damunt una base quadrada baixa amb una motllura tant a la part superior com a la inferior. A la superfície frontal hi ha una inscripció dedicatòria de Megacles, fill de Megacles, que identifica l'escultor com Querèstrat, fill de Caredemos.

## Descobriment i interpretació

L'estàtua fou descoberta el 1890 durant les excavacions de la Societat Arqueològica d'Atenes, dirigides per Valerios Stais. Es va trobar, juntament amb altres estàtues i fragments, al pronaos del més petit dels dos temples que es troben junts al jaciment. El temple més gran s'associa a Nèmesis però hi ha incertesa quant al menut; generalment s'assigna a Temis, per la inscripció de la base, i per un parell de trons a l'entrada del temple, un dels quals portava una inscripció que el dedica a la titànida.
L'estàtua s'ha datat de l'any 300 ae per la dedicació i per motius estilístics. Una inscripció indica que un tal Caredemos fou sacerdot en Ramnunt entre els anys 315 o 314 ae; una altra inscripció de l'àgora d'Atenes esmenta un Querèstrat, fill de Caredemos, actiu al voltant dels 328-327 ae, que podria ser l'avi o l'escultor de Temis. S'ha suggerit una connexió estilística amb un tors (S 2370) trobat a Atenes i identificat com una personificació de Tique o Temis.

## Referències

* ↑ «Marble statue of Themis from Rhamnous ca. 300 BC.» (en anglés). Museu Arqueològic Nacional d'Atenes. [Consulta: 20 agost 2021].
* ↑ Spivey, Nigel (2013). Greek Sculpture. Cambridge University Press, p. 267.
* 1 2 3 4 Ridgway, Brunilde Sismondo (2001). Hellenistic Sculpture, Vol I: The Styles of ca. 331-200 B.C. Madison. University of Wisconsin Press, pp. 55–57.
* ↑ The American Journal of Archaeology and of the History of the Fine Arts (en anglés). Ginn, 1890.
* ↑ Paga, Jessica (2015). "Chapter 11: The Monumental Definition of Attica in the Early Democratic Period", en Miles, Margaret M. (ed.). Autopsy in Athens: Recent Archaeological Research on Athens and Attica. Oxford. Oxbow Books, pp. 112–116.
* ↑ «Athens, Agora S 2370 (Sculpture)». Tufts University. [Consulta: 20 agost 2021].
# TK/ST-4

La carretera prefectural 4 (東京都道・埼玉県道4号東京所沢線, Tōkyōto-dō Saitama kendō 4-gō Tōkyō Tokorozawa-sen) és una carretera prefectural de primera classe compartida entre les prefectures de Tòquio i Saitama, comunicant el districte especial de Shinjuku, a Tòquio amb la ciutat de Tokorozawa, a la prefectura de Saitama.
Durant el seu recorregut, la carretera rep diversos noms com ara "carrer Meiji" (明治通り, Meiji dōri) a Shinjuku, "carrer Yasukuni" (靖国通り, Yasukuni dōri) també a un tros de Shinjuku, "carretera d'Ōme" (青梅街道, Ōme kaidō) entre Shinjuku i el municipi de Nishi-Tōkyō i "carretera de Tokorozawa" (所沢街道, Tokorozawa kaidō) entre Nishi-Tōkyō i Tokorozawa.
La carretera prefectural 4 té una llargària total de 29,2 quilòmetres. Les seccions del recorregut a Tòquio i Saitama tenen una llargària de 24.870 i 4.329 metres respectivament.

## Recorregut

* Tòquio
** Shinjuku
** Nakano
** Suginami
** Nerima
** Nishi-Tōkyō
** Higashi-Kurume
** Higashi-Murayama
* Prefectura de Saitama
** Tokorozawa

## Referències

* ↑ http://www.douroweb.jp/region13035/c068tokorozawa.html
* ↑ 東京都道路現況調書 平成25年度. 東京都建設局道路管理課, 2014, p. 79.
* ↑ 平成25年4月1日現在 埼玉県道路現況調書. 埼玉県県土整備部道路環境課, 2014, p. 38.
# Tanque

Tanque és un barri de la Zona Oest del municipi de Rio de Janeiro, al Brasil.
Limita amb els barris de Taquara, Pechincha, Freguesia de Jacarepaguá, Quintino Bocaiúva, Praça Seca, Vila Valqueire i Jardim Sulacap. En el barri, està localitzada l'escola de samba Renascer de Jacarepaguá, la principal representant de la regió de Jacarepaguá en el carnaval carioca. El Center Shopping Rio està localitzat en el barri, no obstant això aquest també és associat al barri del Pechincha.
El seu índex de desenvolupament humà (IDH), l'any 2000, era de 0,831, el 69 millor del municipi de Rio.

## Història

El Largo do Tanque va sorgir a finals del segle xix, quan hi havia gran circulació de bondes de tracció animal per la regió. Tanque formava part del trajecte entre a Porta d'Água, Freguesia de Jacarepaguá i Taquara. Per això, el 1875, va ser construït un gran embassament d'aigua per que cavalls i burros matessin la set. Des de llavors, va passar a ser anomenat Largo do Tanque. Té connexió directa amb Freguesia a través de la Carretera del Camatiá.
Forma part de la regió administrativa de Jacarepaguá, de la qual també formen part:
* Anil
* Curicica
* Freguesia de Jacarepaguá
* Gardênia Azul
* Jacarepaguá
* Pechincha
* Praça Seca
* Taquara
* Vila Valqueire
La denominació; delimitació i codificació del Barri va ser establerta pel Decret Nº 3158, de 23 de juliol de 1981 amb alteracions del Decret Nº 5280, de 23 d'agost de 1985.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* 1 2 Andrade, Henrique. «Tanque» (en portuguès brasiler). [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «IDH dos bairros da cidade do Rio de Janeiro - WikiRio» (en portuguès). www.wikirio.com.br. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «IDS RIO BAIRROS 2000» (en portuguès). [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ Lucena, Felipe. «História do nome do bairro do Tanque» (en portuguès brasiler), 13-11-2019. [Consulta: 17 desembre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# Pepingen

Pepingen és un municipi belga de la província de Brabant Flamenc a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de Pepingen, Bogaarden, Heikruis, Elingen, Beert i Bellingen.

## Seccions

| # | Nom | Extensió (km²) | Població (01/01/2006) |
| I | Pepingen | 13,08 | 1.490 |
| II | Beert | 2,98 | 543 |
| III | Bellingen | 4,01 | 748 |
| IV | Bogaarden | 4,94 | 406 |
| V | Elingen | 3,00 | 440 |
| VI | Heikruis | 7,68 | 725 |
Font: Ajuntament de Pepingen
# Benjamin Perry

Benjamin "Ben" Perry (Saint Catharines, Ontario, 7 de març de 1994) és un ciclista canadenc, professional des del 2015. Actualment corre a l'equip Israel Cycling Academy.

## Palmarès

* 2014
** Campió del Canadà sub-23 en ruta
* 2015
** Campió del Canadà sub-23 en ruta
** Campió del Canadà en critèrium
** Vencedor d'una etapa del Tour de Beauce
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi ciclista de Saguenay
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Baltic Chain Tour
* 2019
** Vencedor d'una etapa al Tour de Corea

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com