OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Veu de Tarragona

La Veu de Tarragona va ser un setmanari que va sorgir al 1913 i es va dissoldre al 1935.

## Història

Aquest setmanari era portaveu de la Lliga Autonomista Republicana de Tarragona. La Veu de Tarragona dedicava especial atenció a informació local, posicionaments polítics del partit, conflicte agrari i problemes religiosos a través de pàgines literàries, art, deport, finances, dona, cinema, música... El seu propòsit principal era:
"Volem una Catalunya catalana, part integrant d'Espanya (...), llançar als quatre vents els noms de les personalitats que proposem com a Diputats de les Constituents (...) Volem salvar la Pàtria, la família, la propietat, la dignificació del treball, la religió, tot està envoltat de perills que salvarem sense greus sotregades si ens afanyem a consolidar la República democràtica".
També cal dir que polemitzava amb diversos números del Diari de Tarragona, l'Avançada i amb La Cruz.

## Aspectes tècnics

Constava de 8 pàgines amb 4 columnes cadascuna i la portada amb 3 columnes. Les pàgines tenien un format de 43x31 cm i els seus titulars eren principalment informatius i propagandístics. Tenia un preu de 10 cèntims el número (a partir del número 1260, 15 cèntims) i 2 pessetes mensuals (a partir del número 1260, 7,50 pessetes).

## Seccions i col·laboradors

Les seccions que formaven La veu de Tarragona eren "Editorial", "Opinió", "Informació local i de les terres tarragonines", "Calendari religiós", "Informació de Catalunya", "Espanya i l'estanger", "Informació marítima i meteorològica", "El que diu la premsa", "Esports", "Espectacles" i "De la Casa Gran".
Entre els col·laboradors habituals hi trobem a Fritz Leiva, Pedro Sangro y Ros de Olano, J. Garriga Massó, F. M. Ruix Hebrard, Hèctor Oriol, Joan de Caro, J. Gil Vernet, Josep de Bellcaire, Manuel Brunet i R. de Granadella entre d'altres.

## Localització

* Biblioteca Pública de Tarragona.
* Premsa Digitalitzada Biblioteca Hemeroteca Municipal de Tarragona

## Referències

* ↑ Virgili i Sanromà. Tarragona i la seva premsa 1900-1980, 1980.
* 1 2 3 La Premsa a la Província de Tarragona durant la Segona República, 1931-1936. [Tarragona]: Diputació de Tarragona, 1996. ISBN 84-88618-28-X.
# Palizzi

Palizzi és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 120 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 30 km al sud-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 2.069 habitants.
Palizzi limita amb els municipis següents: Bova, Marina Bova, Brancaleone i Staiti.
És un dels pobles de Bovesia on es parla el grecànic o griko, un dialecte del grec.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 3 febrer 2020].
# Mahide

Mahinde és un municipi de la província de Zamora, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Està format per les pedanies de Pobladura de Aliste, Boya, La Torre de Aliste i San Pedro de las Herrerías.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2000 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 651 | 602 | 567 | 493 | 482 | 466 | 446 |
# Toussaint de Charpentier

Toussaint de Charpentier (1779-1847) va ser un geòleg i entomòleg alemany.
Ell fou l'autor de Libellulinae europaeae descriptae e depictae (1840).

## Biografia

Toussaint de Charpentier va néixer a Freiberg, Saxònia, el 22 de novembre de 1779 i va morir a en Brieg el 4 de març de 1847. Charpentier era fill del geoleg saxó, Johann Friedrich William von Charpentier (1738-1805) i germà de Johann von Charpentier (també conegut com a Jean de Charpentier) (1786-1855), que també era geòleg. Va estudiar geologia i enginyeria minera a l'Acadèmia minera de Freiberg i va continuar els seus estudis a la Universitat de Leipzig.
L'any 1802 Charpentier va anar a Prússia, on va ser inspector de mines a Breslau.
L'any 1819 va ser transferit a Brieg i es va quedar allà fins a la seva mort.
Charpentier va publicar nombroses treballs sobre la mineria i la geologia i, a més a més, sobre la seva afició, l'entomologia.
Va publicar entre 1829 i 1830 una nova edició de Die europäischen Schmetterlinge and Die ausländischen amb Eugenius Johann Christoph Esper.

## Obres

* Kurze Beschreibung sämtlicher beim Amalgamierwerk Halsbrücke bei Freiberg vorkommenden Arbeiten, 1802
* Übersetzung von Rinmans Allgemeindem Bergwerkslexikon, 1808
* Darstellung der Höhe verschiedener Berge, Flüsse und Orte Schlesiens, 1812
* Über Gletscher, 1819
* Bemerkungen auf einer Reise von Breslau über Salzburg, Tirol und der südlichen Schweiz nach Rom, Neapel und Paestum Bd. 1-2, 1820
* Horae Entomologicae, 1825
* Libellulinae Europaeae, 1840
* Orthopterae, Heft 1-10, 1841–1843

## Referències

* «Neues preussisches Adels-Lexicon: oder genealogische und diplomatische, Volume 4,page 33» (en alemany).,
# Piñel de Abajo

Piñel de Abajo és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 267 | 235 | 200 | 194 |
# Paliseul

Paliseul (en való Palijhoû) és un municipi belga de la província de Luxemburg a la regió valona. Fou creat el 1977 de la fusió dels antics municipis de Carlsbourg, Fays-les-Veneurs, Framont, Maissin, Nollevaux, Offagne, Opont, i Paliseul.
# Otto Konrad

Otto Konrad (Graz, 1 de novembre de 1964) és un exfutbolista i entrenador austríac.
Va començar la seua carrera al club de la seua ciutat natal, l'Sturm Graz, on va romandre onze anys. D'ací va passar al SV Salzburg, on va ser titular, tot jugant més de 150 partits i guanyant les lligues de 1993, 1994 i 1997.
L'estiu de 1997 marxa a la lliga espanyola, a les files del Reial Saragossa, on roman temporada i mitja abans de retornar al seu país. Després de militar al Grazer AK, el DSV Leoben i el PSV SW Salzburg, va penjar les botes el 2003.
Posteriorment, ha ocupat llocs tècnics com a entrenador de porters de la selecció d'Àustria.

## Selecció

Konrad va ser 12 vegades internacional amb Austria. Va participar amb el combinat del seu país al Mundial d'Itàlia 1990.

## Referències

* 1 2 1988-1997: Austria Salzburg´s "Golden Years" Arxivat 2009-05-05 a Wayback Machine. - Austria Salzburg
* ↑ Goal of the season - Youtube
* ↑ «Otto Kkonrad» (en anglès). https://www.footballdatabase.eu/.
# Bitoriano Gandiaga

Bitoriano Gandiaga (Mendata, Biscaia, 1928 - Arantzazu, Guipúscoa, 2001) va ser un escriptor en èuscar.

## Poesia

* Elorri (1962)
* Hiru gizon bakarka(1974)
* Uda batez Madrilen1977,
* Denbora galdu alde1985,
* Gabon dut Anuntzio 1986,
* Ahotsik behartu gabe1997
* Bizitza itxaropen delako2001,
* XX. mendeko poesia kaierak - 2001,
* Adio 2004,
* Poema argitaragabeak2005.

## Referències

* ↑ «Bitoriano Gandiaga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Dalton Transactions

Dalton Transactions (abreviatura Dalton Trans.) és una important revista científica dedicada a la química inorgànica, química organometàl·lica i química bioinorgànica. És publicada, amb aquest nom, des del 2003 per la Royal Society of Chemistry britànica. El seu factor d'impacte és molt elevat, 4,197 el 2014. Ocupa la 7$^a$ posició de qualitat de revistes dedicades a la química inorgànica en el rànquing SCImago.
Dalton Transactions tracta les següents àrees d'investigació: Compostos organometàl·lics i catàlisi, incloent la síntesi i caracterització catalitzadors homogenis i heterogenis, els nous avenços en la química organometàl·lica i potencials aplicacions; química inorgànica biològica i química bioinorgànica, que cobreix una àmplia gamma de temes, des dels metalls en els estudis d'enzims als nous avenços en agents de contrast i teràpia contra el càncer; química de l'estat sòlid i química de coordinació incloent la síntesi, caracterització estructural, propietats i aplicacions dels polímers de coordinació i carcasses d'organometàl·lics; química de materials, inclosos nous mètodes de síntesi i caracterització estructural, conductivitat, propietats òptiques i magnètiques i les possibles aplicacions; i propietats i reaccions, incloent la química computacional, termodinàmica, cinètica, potenciometria, constants d'estabilitat i coneixements sobre mecànica de reaccions inorgàniques.
Amb el nom Journal of the Chemical Society, Dalton Transactions (J. Chem. Soc., Dalton Trans.) fou publicada del 1972 fins al 2002.

## Referències

* ↑ «Journal Rankings». SCImago, Journal & Country Rank, 2015. [Consulta: 24 març 2015].
* 1 2 «Dalton Transactions». Royal Society of Chemistry. [Consulta: 24 març 2015].

## Enllaços externs

* Web Dalton Transactions
# John Cannon

John Cannon (Londres, Regne Unit, 21 de juny del 1933 Nou Mèxic, Estats Units, 18 d'octubre de 1999) era un pilot de carreres automobilístiques.
Tot i haver nascut a Anglaterra, ell corria per Canadà. Va córrer internacionalment a les USRRC series, a la CanAm, a les Continental series on va ser campió l'any 1970 i que li va permetre provar sort a la Fórmula 1. John Cannon va participar en un únic Gran Premi de F1, el Gran Premi dels Estats Units que es va disputar el 3 d'octubre de 1971. Va acabar la cursa en 14a posició, sense sumar cap punt pel Campionat del món.
Va morir en un accident amb un ultralleuger.

## Resultats a la F1

| Any | Equip | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Equip | WDC | Punts |
| 1971 | BRM | RSA | ESP | MON | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | CAN | USA 14 | BRM | - | 0 |
# Reserva índia Alexis Whitecourt 232

La Reserva índia Alexis Whitecourt 232 és una reserva índia a Alberta i té 86 residents. És una de les quatre reserves sota govern de la Primera Nació Alexis Nakota Sioux.

## Referències

* ↑ «Indian and Northern Affairs Canada "Reserves/Settlements/Villages" detail». Arxivat de l'original el 2014-12-05. [Consulta: 29 novembre 2014].
# Padaung

Els padaung (colls llargs) són una branca de la nació Karenni que viuen a l'estat Kayah (principalment a la regió de Loikaw, la capital) i al sud-oest de l'estat Shan de Myanmar. Són famosos per les seves dones, conegudes com a dones girafa, que s'allarguen el coll amb anells metàl·lics.
Els yinbaw són una branca dels padaung, dins la nació karenni. Són uns deu mil i viuen a l'estat Kayah i a l'Estat Shan de Myanmar. Parlen el yinbaw i practiquen la religió tradicional.

## Referències

* ↑ Informació sobre el grup humà a Joshua Project
# János Herskó

János Herskó (Budapest, 9 d'abril de 1926 – 12 d'octubre de 2011) va ser un director de cinema hongarès.

## Biografia

Diplomat a la Színház- és Filmművészeti Főiskola (Escola Superior d'Art dràmatic i cinematogràfic) de Budapest el 1949, durant dos anys va fer classes de cinema a Moscou. Primer va treballar com a actor abans de fer dos curtmetratges a finals dels quaranta. La seva primera pel·lícula de ficció està dedicada a la joventut de Budapest (A város alatt, 1953). Treballà com a assistent de Zoltán Fábri a Hannibál tanár úr el 1956. El 1963 fou membre del jurat al 3r Festival Internacional de Cinema de Moscou. Professor de l'Escola Superior d'Art Dramàtic i Cinematogràfic de Budapest, János Herskó va abandonar el seu país i es va instal·lar a Suècia el 1971, després de fer una pel·lícula amb un to desencantat Requiem a la hongaresa.
Lars von Trier el va contractar com a actor, principalment a L'element del crim (1984) i Europa (1991).

## Filmografia

* 1953: A város alatt
* 1958: Vasvirág
* 1960: 'Két emelet boldogság
* 1963: 'Párbeszéd
* 1967: Szevasz, Vera !
* 1970: N.N. a halál angyala
* 1990: Találkozások (Wallenberg)

## Referències

* ↑ Meghalt Herskó János filmrendező, origo.hu, 13 d'octubre de 2011
* ↑ (hongarès) Herskó János Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Színház- és Filmművészeti Egyetem
* ↑ «3rd Moscow International Film Festival (1963)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 gener 2013. [Consulta: 25 novembre 2012].
# París-Roubaix 1971

La París-Roubaix 1971 fou la 69a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 18 d'abril de 1971 i fou guanyada pel belga Roger Rosiers, que s'imposà en solitari, en l'arribada a Roubaix. Segon i tercer acabaren Herman van Springel i Marino Basso respectivament.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Roger Rosiers | Bic | 6h 17' 53" |
| 2 | Herman van Springel | Molteni-Arcore | + 1' 26" |
| 3 | Marino Basso | Molteni-Arcore | m. t. |
| 4 | Jan Janssen | Bic | m. t. |
| 5 | Eddy Merckx | Molteni-Arcore | m. t. |
| 6 | Eric Leman | Mars-Flandria | m. t. |
| 7 | Roger de Vlaeminck | Mars-Flandria | m. t. |
| 8 | Felice Gimondi | Salvarani | m. t. |
| 9 | Eric de Vlaeminck | Mars-Flandria | + 4' 26" |
| 10 | Georges Pintens | Hertekamp-Magniflex-Novy | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl
# Teatre de l'escorpí

Teatre de l'escorpí va ser una companyia de teatre independent creada el 1974 per Josep Montanyès, Fabià Puigserver, Guillem-Jordi Graells i Joan Nicolàs, amb membres procedents del Grup d'Estudis Teatrals d'Horta, alumnes de l'Institut del Teatre i algunes persones de llarga trajectòria en el teatre independent, com Carlota Soldevila. Seguint el vell model de les companyies molt nombroses, vocacionals i d'activisme político-cultural, es definí des dels seus inicis per la voluntat de centrar-se en la dramatúrgia catalana, aspecte que va mantenir al llarg de tota la seva trajectòria. La companyia va estar en actiu fins al 1982.
Després del segon muntatge, Quiriquibú, un seguit de membres l'abandonaren per integrar-se en un nou projecte, el Teatre Lliure: Puigserver, Soldevila i també Muntsa Alcañiz, Lluís Homar i Domènec Reixach, a més de Lluís Pasqual i Pere Planella, que havien col·laborat anònimament en aquell muntatge. Això determinà que per al tercer muntatge se sumessin esforços amb un renascut Grup d'Estudis Teatrals d'Horta i en el quart encara amb el Grup de l'Escola de Teatre de l'Orfeó de Sants, que fou el darrer de l'etapa. Posteriorment, el nom fou utilitzat per Josep Montanyès per al seu muntatge de Revolta de bruixes i per Guillem-Jordi Graells per a la seva producció de La dama enamorada, purament a efectes formals, tot i que mantenint la dedicació a la dramatúrgia catalana.
El Teatre de l'escorpí fou un exemple de companyia independent sorgida segons vells esquemes, però quan s'estava ja a la recerca de nous models que, bàsicament, permetessin la professionalització. Concebuda encara com una companyia de nombrosos components, sense perspectives de dedicació exclusiva ni professionalitat, podia permetre's un màxim de dos muntatges anuals, a través de llargs períodes d'assaigs, nocturns i en horari posterior a les dedicacions laborals o docents dels seus membres.

## Produccions

* Terra baixa, d'Àngel Guimerà. Versió de Guillem-Jordi Graells. Direcció de Josep Montanyès. Teatre de l'Institut.
* Quiriquibú, de Joan Brossa. Direcció de Guillem-Jordi Graells i F. Puigserver. Casino de l'Aliança del Poble Nou.
* Home amb blues, amb textos de poetes catalans, música de jazz i de Joan Vives. Direcció de Guillem-Jordi Graells i Josep Montanyès. Coproducció amb La locomotora negra i el Grup d'Estudis teatrals d'Horta. Centre Parroquial d'Horta.
* Onze de setembre, de Guillem-Jordi Graells. Direcció de Guillem-Jordi Graells i Josep Montanyès. Coproducció amb el Grup d'Estudis Teatrals d'Horta i el Grup de l'Escola de Teatre de l'Orfeó de Sants. Cotxeres de Sants.
* Revolta de bruixes, de Josep M. Benet i Jornet. Direcció de Josep Montanyès i Josep M. Segarra. Teatre Romea.
* La dama enamorada, de Joan Puig i Ferreter. Versió de G. J. Graells. Direcció de Josep M. Segarra. Festival de Sitges.

## Referències

* 1 2 3 4 Graells, Guillem-Jordi. «Teatre de l'escorpí». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: juliol 2022].
# Francesc Xavier de Borbó i de Saxònia

Francesc Xavier de Borbó i de Saxònia (Caserta, 17 de febrer de 1757 – Aranjuez, 10 d'abril de 1771) va ser príncep de Nàpols i de Sicília i infant d'Espanya, fill de Carles III d'Espanya, mort als catorze anys.
Va néixer el 17 de febrer de 1757 al Palau Reial de Caserta. Va ser fill el sisè i darrer fill mascle de Carles VII de Nàpols i V de Sicília —futur Carles III d'Espanya— i de Maria Amàlia de Saxònia, i germà dels futurs Carles IV d'Espanya i Ferran IV de Nàpols. Des del naixement va ser príncep de Nàpols i de Sicília. Va ser cavaller de l'orde del Toisó d'Or, nomenat el 1757, de l'orde de l'Esperit Sant i de Sant Gener.
Va esdevenir infant d'Espanya en pujar al tron el seu pare com a Carles III el 10 d'agost de 1759, i com a tal se li va assignar una llista civil de 7.200 escuts. Juntament amb els pares i germans, va arribar a Barcelona procedent de Nàpols el 17 d'octubre de 1759 a bord de la fragata Triunfante. Una any més tard va morir la seva mare i va quedar a cura del seu pare, que va intentar procurar-li a ell i als seus germans una educació superior a la d'altres prínceps dels mateix rang.
En arribar a Espanya se li van atorgar per al seus sosteniment les comanadories d'Alcanyís, Manzanares, Fresneda i Ráfales, de l'orde de Calatrava. Poc més se sap de la seva vida fins a la seva mort, succeïda a Aranjuez el 10 d'abril de 1771, amb catorze anys, a causa de la verola. Aquest fet va causar dolor al seu pare almenys fins al naixement del seu net, Carles Climent, el setembre del mateix any. Entre els seus darrers servidors constaven el ducs de Béjar i del Parque, entre d'altres.
L'infant va ser enterrat al Panteó d'Infants del monestir d'El Escorial.

## Referències

* 1 2 3 4 Robles do Campo, Carlos «Los infantes de España bajo la Ley Sálica». Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía, vol. 10, 2007, pàg. 327. Arxivat de l'original el 2022-10-05 [Consulta: 6 març 2022].
* 1 2 3 4 5 Mateos Sainz de Medrano, Ricardo. «Francisco Javier Antonio Pascual de Borbón y Sajonia» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia dela Història. [Consulta: 7 març 2020].
* 1 2 3 «Borbón Sajonia, Francisco Javier de (1757-1771, infante de España)» (en castellà). Portal de Archivos Españoles. Ministeri de Cultura i Esport d'Espanya. [Consulta: 7 març 2022].
* 1 2 Ezquerra del Bayo, Joaquín. Casas Reales de España. Retratos de niños. (en castellà). vol. 2. Madrid: Junta de Iconografía Nacional, 1926, p. 54-55.
# Grano

Grano és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 9 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grano tenia 9 habitants, 5 habitatges, i 3 famílies. La densitat de població era d'11,6 hab./km².
Dels 5 habitatges en un 0% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 40% dels habitatges hi vivien persones soles el 40% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 0% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 44,4% entre 25 i 44, un 0% de 45 a 60 i un 0% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.250 $ i la renda mediana per família de 0 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 15.000 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grano». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grano». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
Viccionari
# Ecotxe

Ecotxe és una cooperativa de consum amb seu a Palma que ofereix el servei de cotxe multiusuari.
La cooperativa es va fundar en 2016, està formada per 251 persones i entitats sòcies i compta amb cinc vehicles elèctrics distribuïts a diverses ubicacions de Palma i Esporles (Mallorca).

## Referències

* ↑ Ambrosio, Aina. «Ecotxe, una ayuda para el transporte público» (en castellà), 22-09-2023. [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ «Ecotxe ja és una realitat! – Ecotxe», 10-03-2016. [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ Ecodiari. «Ecodiari: Neix Ecotxe, una cooperativa de cotxe elèctric compartit a Mallorca». [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ «On són els Ecotxes? – Ecotxe». [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ «Ecotxe presenta la seva activitat a Esporles | Ajuntament Esporles». [Consulta: 27 octubre 2023].
# Pahlavi (desambiguació)

«Pahlavi (o pahlevi)» té aquests significats:
* La llengua pahlavi, o persa mitjà, antiga parla oficial de l'imperi Sassànida
* L'escriptura pahlavi, sistema utilitzat pel persa mitjà.
* La Dinastia Pahlavi, que va governar l'Iran entre 1925 i 1979.
** Rida Shah, fundador de la dinastia.
** Mohammad Reza Pahlavi, xa d'Iran entre 1941 i 1979.
** Farah Pahlavi, emperadriu iraniana.
** Shahnaz Pahlavi, príncep iranià.
** Shams Pahlavi, princesa iraniana.
# János Göröcs

János Göröcs (Gánt, 8 de maig de 1939 - Budapest, 23 de febrer de 2020) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1960 i entrenador.
La major par de la seva carrera transcorregué a Újpesti Dózsa, però també jugà a Tatabányai Bányász. Fou internacional amb la selecció d'Hongria, amb la qual guanyà la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1960. També disputà la Copa del Món de futbol de 1962.

## Referències

* ↑ János Göröcs a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «János Göröcs Biography and Statistics». Sports Reference. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 27 octubre 2009].
# Randlett (Oklahoma)

Randlett és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 511 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Randlett tenia 511 habitants, 194 habitatges, i 140 famílies. La densitat de població era de 313,2 habitants per km².
Dels 194 habitatges en un 36,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,2% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.019 $ i la renda mediana per família de 30.455 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.000 $ mentre que les dones 21.429 $. La renda per capita de la població era d'11.455 $. Entorn del 12,7% de les famílies i el 15,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Randlett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Randlett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].