OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The All-American Rejects

The All-American Rejects és una banda pop rock i power pop dels Estats Units formada a Stillwater, Oklahoma. El seu últim treball, Move Along va arribar al top 10 al 2005. Són comunament coneguts com a AAR.

## Biografia

La banda es va formar de dos grups diferents. Una de les bandes era coneguda com a Drowning Fish i en ella estava el futur integrant del grup, Nick Wheeler, que durant aquesta època era el bateria de la banda. La primera banda de Tyson Ritter es deia Curbside Service. Allà Ritter era el cantant perquè tot just començava a tocar la guitarra. Els dos citats es van trobar en una festa, Wheeler li va dir a Ritter que la seva banda estava buscant a un baixista. Ritter li va respondre que acabava de trobar el seu baixista, però que ell no havia tocat el baix en la seva vida. El 1998, Ritter es va unir a Tabish i a Wheeler, i així es va formar The All-American Rejects. El nom de la banda ve d'una cancó de Green Day, Reject, en la que es troba la frase "Here I am, your All-American Reject". Tabish va deixar la banda el 2000, i The All-American Rejects va quedar només amb dos integrans. El grup va publicar el seu primer àlbum independent el 2000 amb certa repercussió.
A l'estiu de 2001, llencen el seu EP Same Girl, New Songs i comencen a fer gires pels Estats Units. Abans d'acabar la gira, van firmar un contracte amb Doghouse Records.
Mike Kennerty, guitarrista i vocalista, i Chris Gaylor (bateria) es van unir a la banda el 2002. Aquest any, el grup grava el seu primer àlbum de debut internacional. En aquest disc apareix el single Swing, Swing, amb el qual la banda va guanyar molta popularitat. El disc que portava el seu nom, va sortir a la venda el 15 d'octubre d'aquest any.
El 12 de juliol de 2005, editen Move Along, que contenia el single Dirty Little Secret. Aquest mateix any, la banda es veu obligada a cancel·lar diverses actuacions, incloent tota la gira europea, després de la seva gira el teclista Tim Jordan se suïcida.
El segon single que donava nom al disc, Move Along es va llançar al gener de 2006. Després d'uns quants mesos, va ser nominat com a Millor edició de Vídeo i Millor Vídeo en els premis Video Music Awards.
A l'agost de 2006, el seu quart single, It Ends Tonight, va ser llançat. El videoclip va debutar al Regne Unit, el 28 d'agost. Va arribar al lloc 10 en el seu debut del Top20 de VH1.

## Membres Actuals

Tyson Ritter – cantant solista, baix, piano, teclat (1999–ara)
Nick Wheeler – guitarrista solista, corista (2000–ara), bateria, percussió (1999–2000)
Mike Kennerty – guitarrista, corista (2001–ara)
Chris Gaylor – bateria, percussió (2001–ara)
[edit] Membres anterior
Tim Campbell - bateria, percussió (2000–2001)
Jesse Tabish - guitarrista solista, corista (1999–2000) [edit] Discogràfica Article Principal: The All-American Rejects discofrafia Àlbums 2003: The All-American Rejects 2005: Move Along 2008: When the World Comes Down

## Àlbums

* The All-American Rejects (2003)
* Move Along (2005)
* When the World Comes Down (2008)
* Kids in the Street (2012)
# Benedicta de Dinamarca

Benedicta de Dinamarca, princesa de Sayn-Wittgenstein-Berleburg (Copenhaguen 1944). Batejada amb els noms de Benedicta, Àstrid, Ingeborg, i Íngrid rebé des del seu naixement el títol de princesa de Dinamarca amb el tractament d'altesa reial.
Segona filla del rei Frederic IX de Dinamarca i de la princesa Íngrid de Suècia nasqué el 29 d'abril de 1944 a la capital danesa. És neta, per via paterna, del rei Cristià X de Dinamarca i de la duquessa Alexandrina de Mecklenburg-Schwerin en canvi per via materna ho és del rei Gustau VI Adolf de Suècia i de la princesa Margarida del Regne Unit. És germana de l'actual reina Margarida II de Dinamarca i de la reina Anna Maria de Grècia.
El 3 de febrer de 1968 es casà al castell de Fredensborg amb el príncep Ricard de Sayn-Wittgenstein-Berleburg. El príncep era fill del príncep Gustau Albert de Sayn-Wittgenstein-Berleburg i de l'aristòcrata francesa Margarida Fouchè. En el moment del casament, el príncep Ricard ja era el cap de la casa principesca de Sayn-Wittgenstein-Berleburg, ja que el seu pare desaparegué en el camp de batalla de la Segona Guerra Mundial.
La parella s'instal·là al castell de Berleburg i han tingut tres fills:
# Fasis (pintor)

Fasis (en llatí Phasis, en grec antic Φα̂σις) fou un pintor grec.
És conegut per un epigrama de Corneli Longí inclòs a l'Antologia grega, on diu que va pintar un quadre del militar atenenc Cinègir, germà del poeta Èsquil, no tal com se'l solia representar, amb una mà tallada, sinó amb les dues mans. Segons l'epigramatista, un heroi com Cinègir havia de ser representat amb les dues mans, encara que n'hagués perdut una a la batalla de Marató. Se suposa que podria ser contemporani de Longí.

## Referències

* ↑ Phasis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 242
# Josep Maria de Lasarte i de Janer

Josep Maria de Lasarte i de Janer (Barcelona, 19 de març de 1857-20 d'abril de 1921). Advocat, poeta, escriptor, autor teatral i periodista. Es va casar el 1890 amb Carme Karr i tingueren quatre fills: Montserrat, Joan de Lasarte i Karr, Paulina i Carme. Fou germà del pintor Erasme de Lasarte i de Janer, cosí del capità Julio de Lasarte Pessino i net de l'industrial Erasme de Janer i de Gònima.

## Biografia

Publicà aplecs de versos com "Regional" (1887), "Mocedades" (1888, compendi dels seus versos des de 1868, prologat per Valentí Almirall i amb biografia de l'autor per la seva amiga Elisa Ros de Jaramate) i "Divagacions" (1881, poesies catalanes, prologades per Frederic Soler). Deixà també obres teatrals com els drames en català "L'as d'oros" (1881), "El doctor Lorenzo" (estrenada al Teatre Novedades, en col·laboració amb Rossend Arús i Arderiu, 1886) i "Justícia catalana" (en vers en quatre actes, en col·laboració amb Rossend Arús i Arderiu, 1887), la sarsuela carnavalesca "Lo rei de la broma" (en 4 actes, amb música de F. Giralt, estrenada al Teatre Romea el 1881), la polka Avant i una traducció al català en vers decasíl·lab i alexandrí d'Àjax de Sòfocles (1879).
Col·laborà a Las Circunstancias de Reus, El Diluvio de Barcelona (entre 1878 i 1886, diari dirigit pel seu oncle Manuel de Lasarte i Rodríguez-Cardoso) i La Imprenta de Barcelona (dirigit pel seu cosí Manuel Patxot de Lasarte). Dirigí l'efímera La Revista.
Francmaçó de la Lògia "Verdad" amb el nom Ausias March; fou mestre fundador de la Lògia Cap "Avant", 149 del 0, col·laborant en el Diccionario enciclopédico de la masonería (Habana: La Propaganda Literaria, 1883, per Luis Ricardo Fors i Lorenzo Frau). Va ser un dels fundadors del Centre Català, l'Ateneu Lliure i l'Estrany Club (societat de gimnàs i esbarjo).
Va estar ingressat diverses temporades a l'Institut Pere Mata de Reus, a causa d'una forta depressió.

## Enllaços externs

* «Josep Maria de Lasarte i de Janer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nicolas Chaperon

Nicolas Chaperon o Chapron (Châteaudun, 1612 - Lió, 1656) va ser un pintor, dissenyador i gravador del classicisme francès, dins del corrent de l'aticisme. Va ser batejat el 19 d'octubre de 1612 en la parròquia de Saint Pierre de Châteaudun, sent el seu pare Jehan Chaperon, i la seua mare Marie Brissard.
Va ser alumne de Simon Vouet i va viatjar a Roma el 1642 amb Poussin. En 1649 va gravar una sèrie completa (52 planxes) sobre els frescos de Rafael en les “Loggias Vaticanes”. Es conta que ho feu a petició de Poussin, que responia així a un suggeriment del rei de França. Aquests gravats van servir d'aprenentatge i exemple als artistes francesos que no podien viatjar a Roma] per a estudiar les pintures originals.(La correspondència de Nicolas Poussin esmenta molts cops les dificultats del treball de Chaperon, que ell escriu Chapron, i la manca de formalitat d'aquest).
Se cita per última vegada a Chaperon a Roma, l'any 1651. En 1653-1655 els cònsols de Lió van voler adornar l'ajuntament de la seua localitat i van demanar a Chaperon que retornara de Roma, però aquest no va poder realitzar el treball. Algunes fonts diuen que havia mort abans de rebre l'encàrrec, però altres fonts puntualitzen que va arribar a Lió i que hi va morir poc després, en 1656.

## Referències

* ↑ Henri Herluison. Artistes orléanais, peintres, graveurs, sculpteurs, architectes: Liste sous forme alphabétique des personnages nés pour la plupart dans la province de l'Orléanais, suivie de documents inédits. H. Herluison, 1863, p. 59–.
* ↑ Biographie universelle (Michaud) ancienne et moderne. Michaud, 1854, p. 489–.
* ↑ Edmond De Busscher. Biographie historique et artistique de J. C. de Meulemeester, de Bruges: graveur en taille-douce, éditeur des Loges de Raphaël d'Urbin. de Busscher frères, 1838, p. 44–.
* ↑ Le Bibliophile Belge, 1845, p. 230–.
* ↑ Académie des sciences et lettres de Montpellier. Section des Lettres. Mémoires de la Section des lettres, 1857, p. 254–.
* ↑ Nicolas Poussin. Collection de lettres de Nicolas Poussin. Didot, 1824.
* ↑ Sylvain Laveissière; Dominique Jacquot; Musée des Beaux-Arts Nicolas Chaperon, 1612-1654/1655. Actes Sud, 1999. ISBN 978-2-7427-2460-4.
# Litoria prora

Litoria prora és una espècie de granota del gènere Litoria de la família dels hílids. És originària de Papua Nova Guinea i Indonèsia. Va ser descrit com a Hyla prora per James I Menzier el 1969, i reclassificat com Litoria prora Michael J. Tyler el 1971.
És una espècie comuna i estesa sense cap amenaça particular, si no la degaradació general de l'habitat per l'activitat humana, el canvi climàtic i la sobreexplotació de la Terra.

## Referències

* 1 2 «Efogi Treefrog Litoria prora» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 12-08-2019. DOI: 10.2305/iucn.uk.2020-3.rlts.t59317a54355296.en.
* ↑ Menzies, James I.; Menzies, James I. «A NEW SPECIES OF TREE FROG HYLA FROM PAPUA HYLA-PRORA». Transactions of the Royal Society of South Australia, Incorporated, 93, 1969, pàg. 165––168.
* ↑ Tyler, Michael J. «The phylogenetic significance of vocal sac structure in hylid frogs». University of Kansas publications, Museum of Natural History, 19, 1971, pàg. 319––360. DOI: 10.5962/bhl.part.15451.
* ↑ Menzies, J. I. «Papuan Tree Frogs of the Litoria nigropunctata Group». Herpetologica, 28, 4, 1972, pàg. 291–300. ISSN: 0018-0831.
# Publi Corneli Escipió Nasica (pretor 93 aC)

Publi Corneli Escipió Nasica (en llatí Publius Cornelius Scipio Nasica) va ser un magistrat romà. Era fill de Publi Corneli Escipió Nasica, que va ser cònsol l'any 111 aC. Formava part de la gens Cornèlia i de la família dels Escipió, d'origen patrici.
Va ser pretor l'any 94 aC i Ciceró parla d'ell diverses vegades, ja que era un dels advocats de Sext Rosci d'Amèria. Es va casar amb Licínia, la segona filla de Luci Licini Cras l'orador. Va deixar dos fills que van ser adoptats testamentàriament, un per l'avi matern Luci Licini Cras i va agafar el nom de Luci Licini Cras Escipió. L'altre per Quint Cecili Metel Pius i va prendre el nom de Quint Cecili Metel Pius Escipió.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 752.
# Teresa Alcocer i López

Teresa Alcocer i Lopez (Barcelona, 1921 - Granollers, 1999) és una editora i muntadora de cinema catalana.
El 1939 començà a treballar en el cinema com a ajudant d'edició amb Joan Pallejà i Mañanet. El seu primer llargmetratge com a ajudant d'editor fou El hombre que las enamora de Josep Maria Castellví i Marimón (1944) i com a muntadora en cap a Muchachas de Bagdad (1953). Treballà en les pel·lícules fetes als estudis barcelonins, encara que en la dècada del 1960 va alternar les coproduccions dels Estudis Balcázar (generalment spaghetti western) amb les produccions dels joves directors de la futura Escola de Barcelona (Pere Portabella, Jaime Camino, Ramon Masats), sovint de manera clandestina.
Als IV Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya va rebre el premi al millor tècnic per la seva intervenció en pel·lícules catalanes per la seva tasca a Karnabal i Un parell d'ous.

## Filmografia (parcial)

* El fugitivo de Amberes (1954)
* Sin la sonrisa de Dios (1955)
* Gli italiani sono matti (1958)
* Las de Caín (1959)
* La bella Lola (1962)
* Los felices 60 (1963)
* Los pistoleros de Arizona (1964)
* Oklahoma John (1965)
* Superargo contro Diabolikus (1966)
* The Texican (1966)
* Sicario 77, vivo o morto (1966)
* España, otra vez (1968)
* Les llargues vacances del 36 (1975)
* La vieja memoria (1978)
* Un geni amb l'aigua al coll (1983)
* Karnabal (1985)
* Un parell d'ous (1984)
* La ràdio folla (1986)
* Adela (1986)
* Dragon Rapide (1986)
* Deadly Deception (1991)
* El llarg hivern (1992)

## Referències

* ↑ Isenberg, Noah. Edgar G. Ulmer: A Filmmaker at the Margins (en anglès). Univ of California Press, 2014-01-09. ISBN 9780520957176.
* ↑ Labanyi, Jo; Pavlović, Tatjana. A Companion to Spanish Cinema (en anglès). John Wiley & Sons, 2015-12-21. ISBN 9781119170136.
* ↑ Teresa Alcocer i López, Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ Els Premis de Cinematografia de la Generalitat Arxivat 2021-11-23 a Wayback Machine. a la pàgina 98 la Memòria del Departament de Cultura de la Generalitat 1984-1985
* ↑ Pitts, Michael R. Columbia Pictures Horror, Science Fiction and Fantasy Films, 1928-1982 (en anglès). McFarland, 2014-01-10. ISBN 9780786457663.
* ↑ Larkins, Bob; Magers, Boyd. The Films of Audie Murphy (en anglès). McFarland, 2009-08-19. ISBN 9780786445080.
# Benediction

«Benediction» té aquests significats:
* Benediction (pel·lícula): Pel·lícula biogràfica de Siegfried Sassoon
* Benediction (banda): Banda de música britànica de death metal
# Fasmatodeus

Els fasmatodeus (Phasmatodea), fasmatòpters (Phasmatoptera) o fàsmids (Phasmida) són un ordre d'insectes neòpters, coneguts vulgarment com a insectes bastó i insectes fulla a causa del seu aspecte corporal. Se'n coneixen unes 3.000 espècies. Es distribueixen per la major part del món, però la majoria són tropicals.
Són un grup especialitzat en el camuflatge (cripsi) amb colors, formes i comportaments extraordinaris que els confonen amb la vegetació sobre la qual habiten i de la qual s'alimenten.
Entre els fasmatodeus es troben els insectes més pesants (Heteropteryx dilatata, amb 30-40 grams) i els més grans (Phobaeticus chani, amb 35,7 cm de longitud). Són hemimetàbols, és a dir, tenen metamorfosi incompleta, amb només dos estadis en el seu desenvolupament, nimfa i imago (adult).

## Noms comuns

A més d'insectes bastó i insectes fulla també reben el nom de cavall de faves o cavalls de garrot per la semblança amb el cavall de faves, joguina feta d'una bajoca de faves a la qual es claven quatre busques que fan de cames, una darrere que simula la cua i dues de més petites davant que simulen les orelles, que els nins fermen amb un fil i fan caminar.

## Taxonomia

Superfamília Phasmatoidea
* Família Bacteriidae
** Tribu Bacteriini
** Tribu Cladoxerini
** Tribu Craspedoniini
** Tribu Hesperophasmatini
** Tribu Otocraniini
* Família Diapheromeridae
** Tribu Diapheromerini
** Tribu Libethrini
** Tribu Ocnophilini
** Tribu Oreophoetini
* Família Eurycanthidae
** Tribu Eurycanthini
** Tribu Neopromachini
* Família Lonchodidae
** Tribu Lonchodini
** Tribu Menexenini
* Família Necrosciidae
* Família Pachymorphidae
** Tribu Hemipachymorphini
** Tribu Pachymorphini
** Tribu Ramulini
* Família Palophidae
* Família Phasmatidae
** Tribu Acanthomimini
** Tribu Acanthoxylini
** Tribu Achriopterini
** Tribu Baculini
** Tribu Pharnaciini
** Tribu Phasmatini
** Tribu Stephanacridini
* Família Platycranidae
* Família Tropidoderidae
** Tribu Monandropterini
** Tribu Tropidoderini
* Família Xeroderidae
Superfamília Phyllioidea
* Família Aschiphasmatidae
* Família Bacillidae
** Tribu Antongiliini
** Tribu Bacillini
** Tribu Xylicini
* Família Heteropterygidae
** Tribu Anisacanthini
** Tribu Datamini
** Tribu Heteropterygini
** Tribu Obrimini
* Família Korinnidae
* Família Phylliidae
* Família Pseudophasmatidae
** Tribu Anisomorphini
** Tribu Heteronemiini
** Tribu Prisopodini
** Tribu Pseudophasmatini
** Tribu Stratocleidini
** Tribu Xeropsidini
** Tribu Xerosomatini
* Família Pygirhynchidae
Superfamília Timematoidea
* Família Timematidae

## Referències

* 1 2 3 «Els fasmòpters: cavalls de faves | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 desembre 2021].
* 1 2 Zhang, Z.-Q. 2011. Phylum Arthropoda von Siebold, 1848. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148: 99–103.
* ↑ «Phobaeticus chani, 'Chan's megastick'». Natural History Museum. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2015. [Consulta: 14 novembre 2015].
# Josep Maria d'Arteaga i Pereira

Josep Maria d'Arteaga i Pereira (Barcelona, 1846 - Barcelona, 16 de gener de 1913) fou pianista, musicògraf i compositor.
Fill de Fernando Arteaga i Núñez de Castro capità de carrabiners, natural de Madrid i de Maria Soledad Pereira i González natural de Granada. Estudià piano amb Joan Barrau i composició amb Marià Obiols. A partir del 1866 fou professor del Conservatori del Liceu. Entre les seves obres destaquen Barcarola, Rapsòdia i altres peces per a piano i de la cancço lírica, com romances. Va traduir a l'italià els llibrets de les òperes Henry Clifford, d'Isaac Albéniz, i Els Pirineus de Felip Pedrell. Des del 1900 va ser membre de la International Phonetic Association i les seues recerques fonètiques van influir en Pompeu Fabra i Poch.
Pòstumament, el 1915, Pere Barnils va publicar el llibre en francès sobre la pronunciació del català Textes catalans avec leur transcription phonétique précédés d'un aperçu sur les sons du catalan par J. Arteaga Pereira.

## Referències

* ↑ «Registre de defuncions. Any 1913. Registre 32. Jutjat Universitat.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 16-01-1913. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ BLL. «Josep Maria d'Arteaga i Pereira». A: Gran enciclopèdia de la música.
* ↑ «esquela de Maria de la Soledad Pereira Gonzalez». El Diluvio : diario político de avisos, noticias y decretos: No. 200 (19 Julio 1882) Ed. tarde, 19-07-1882, pàg. 14.
* ↑ «Josep Maria d'Arteaga i Pereira». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gordillo, Francisco Javier «Hace 130 años: La Sociedad-Wagner de Barcelona» (en castellà). Filomúsica, revista de música culta, 41, 2003.
* ↑ Fabra, Pompeu; Yates, Alan (traductor). «Pompeu Fabra: A life's work in applied linguistics». A: Carreras, Joan Costa. The Architect of Modern Catalan: Selected Writings (en anglès). John Benjamins Publishing, 2009, p. 56. ISBN 9789027232649.
* ↑ Barnils i Giol, Pere. Textes catalans avec leur transcription phonétique précédés d'un aperçu sur les sons du catalan par J. Arteaga Pereira. volum 5 de Biblioteca filològica. Institut d'Estudis Catalans, Barcelona, 1915, p. 84.
# Apogon maculatus

Apogon maculatus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: des del Canadà fins a Massachusetts (Estats Units), Bermuda i les Bahames, i des del Golf de Mèxic fins al Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poey, F. 1858-1861. Memorias sobra la historia natural de la Isla de Cuba, acompañadas de sumarios Latinos y extractos en Francés. Tomo 2. L'Havana. Mem. Hist. Nat. Cuba v. 2: 1-96 (1858), 97-336 (1860), 337-442, (1861), Pls. 1-19.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Necromys urichi

Necromys urichi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al Brasil, Colòmbia, Trinitat i Tobago i Veneçuela. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals perennifolis. Es creu que en realitat és un complex d'espècies.
L'espècie fou anomenada en honor del naturalista de Trinitat i Tobago Frederick William Urich.

## Referències

* ↑ Gómez-Laverde, M. et al. Necromys urichi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 31 octubre 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 422. ISBN 978-0801893049.
# Formiguer pissarrós

El formiguer pissarrós (Myrmelastes schistaceus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae). Habita el sotabosc de la selva pluvial de les terres baixes fins als 500 m, del sud-est de Colòmbia, est del Perú i oest amazònic del Brasil.

## Referències

* ↑ «Formiguer pissarrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Publi Corneli Escipió Nasica

Publi Corneli Escipió Nasica és el nom dels següents personatges:
* Publi Corneli Escipió Nasica (cònsol 191 aC)
* Publi Corneli Escipió Nasica Corculum
* Publi Corneli Escipió Nasica Serapió
* Publi Corneli Escipió Nasica (cònsol 111 aC)
* Publi Corneli Escipió Nasica (pretor)
* Publi Corneli Escipió Nasica (cònsol 52 aC)
# Euphlyctis ehrenbergii

Euphlyctis ehrenbergii és una espècie de granota que es troba al Iemen i a l'Aràbia Saudita.

## Referències

* Papenfuss, T., Anderson, S., Kuzmin, S. & Gardner, A. 2004. Euphlyctis ehrenbergii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 20 d'abril del 2008.