OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Liry

Liry és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 106 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Liry era de 106 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 24 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 62 habitatges, 46 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 60 eren cases i 1 era un apartament. Dels 46 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 29 en tenien cinc o més. 41 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Liry el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 12 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 12 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 60 persones, 41 eren actives i 19 eren inactives. De les 41 persones actives 37 estaven ocupades (21 homes i 16 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 19 persones inactives 8 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Liry hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.140 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Liry a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Liry a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Premi Cecil B. DeMille

El Premi Cecil B. DeMille, és un guardó que concedeix cada any en honor per una destacada trajectòria cinematogràfica l'associació de crítics HFPA (Hollywood Foreign Press Association, Associació de Premsa Estrangera de Hollywood) durant la cerimònia d'entrega dels premis Globus d'Or, a Hollywood, Califòrnia. Creat l'any 1952 per a la novena edició de la gala, se li va donar el nom del gran director i productor de cinema Cecil B. DeMille (1881-1959), que fou la primera persona a guanyar-lo.

## Llistat de guardonats

* 1952: Cecil B. DeMille
* 1953: Walt Disney
* 1954: Darryl F. Zanuck
* 1955: Jean Hersholt
* 1956: Jack L. Warner
* 1957: Mervyn LeRoy
* 1958: Buddy Adler
* 1959: Maurice Chevalier
* 1960: Bing Crosby
* 1961: Fred Astaire
* 1962: Judy Garland
* 1963: Bob Hope
* 1964: Joseph E. Levine
* 1965: James Stewart
* 1966: John Wayne
* 1967: Charlton Heston
* 1968: Kirk Douglas
* 1969: Gregory Peck
* 1970: Joan Crawford
* 1971: Frank Sinatra
* 1972: Alfred Hitchcock
* 1973: Samuel Goldwyn
* 1974: Bette Davis
* 1975: Hal B. Wallis
* 1976: (El premi no s'atorgà)
* 1977: Walter Mirisch
* 1978: Red Skelton
* 1979: Lucille Ball
* 1980: Henry Fonda
* 1981: Gene Kelly
* 1982: Sidney Poitier
* 1983: Laurence Olivier
* 1984: Paul Newman
* 1985: Elizabeth Taylor
* 1986: Barbara Stanwyck
* 1987: Anthony Quinn
* 1988: Clint Eastwood
* 1989: Doris Day
* 1990: Audrey Hepburn
* 1991: Jack Lemmon
* 1992: Robert Mitchum
* 1993: Lauren Bacall
* 1994: Robert Redford
* 1995: Sophia Loren
* 1996: Sean Connery
* 1997: Dustin Hoffman
* 1998: Shirley MacLaine
* 1999: Jack Nicholson
* 2000: Barbra Streisand
* 2001: Al Pacino
* 2002: Harrison Ford
* 2003: Gene Hackman
* 2004: Michael Douglas
* 2005: Robin Williams
* 2006: Sir Anthony Hopkins
* 2007: Warren Beatty
* 2008: (El premi no s'atorgà)
* 2009: Steven Spielberg
* 2010: Martin Scorsese
* 2011: Robert De Niro
* 2012: Morgan Freeman
* 2013: Jodie Foster
* 2014: Woody Allen
* 2015: George Clooney
* 2016: Denzel Washington
* 2017: Meryl Streep
* 2018: Oprah Winfrey
* 2019: Jeff Bridges
* 2020: Tom Hanks
* 2021: Jane Fonda
* 2022: (El premi no s'atorgà)

## Referències

* ↑ «The Cecil B. deMille Award» (en anglès). [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ Bernardi, Daniel; Green, Michael. Race in American Film: Voices and Visions that Shaped a Nation [3 volumes] (en anglès). ABC-CLIO, 2017-07-07. ISBN 978-0-313-39840-7.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
# Cristal Atlético Clube

El Cristal Atlético Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Macapá a l'estat d'Amapá.

## Història

El Cristal Atlético Clube fou fundat el 15 de novembre de 1969. Va guanyar la Segona Divisió del campionat amapaense els anys 1988 i 2005, i el de primera divisió el 2008, en derrotar el São José a la final.

## Palmarès

* Campionat amapaense:
** 2008
* Campionat amapaense Segona Divisió:
** 1988, 2005

## Estadi

Cristal disputa els seus partits a l'Estadi Glicério Marques. L'estadi té una capacitat per a 3.500 espectadors.

## Referències

* ↑ Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 159. ISBN 85-88651-01-7.
* ↑ «Amapá State League - List of Second Level Champions». RSSSF, Octubre 29, 2008. [Consulta: Setembre 12, 2009].
* ↑ «Amapá State 2008». RSSSF, Desembre 24, 2008. [Consulta: Setembre 12, 2009].
* 1 2 «Glicério De Souza Marques» (en portuguès). Zerozero. [Consulta: Setembre 12, 2009].
# Dimas Martín Martín

Dimas Martín Martín (Yaiza, Lanzarote, 8 d'abril de 1948) és un polític i industrial.

## Carrera política

Inicià la carrera política el 1983 com a alcalde de l'ajuntamnet de Teguise. En la legislatura 1987-1991 va ser l'alcalde de Teguise i Conseller del Cabildo Insular de Lanzarote. En les eleccions generals de 1989 és elegit senador. El 1991 esdevení diputat del Parlament de Canàries, president del cabildo insular de Lanzarote i tinent alcalde de l'ajuntament de Teguise. Va ser president del Partit d'Independents de Lanzarote des de la seua fundació, el 1990.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 652. ISBN 84-930048-0-4.
# Eslavònia

Eslavònia (en croat: Slavonija) és una regió geogràfica i històrica a la Croàcia oriental. És una fèrtil comarca agrícola i forestal que està delimitada pel riu Drava al nord, el riu Sava al sud, i el riu Danubi a l'est.

## Història recent

Quan Croàcia va declarar la independència el 1991, els serbis de Krajina van proclamar tot seguit el seu propi estat amb porcions d'Eslavònia oriental i occidental, com les ciutats d'Osijek, Vinkovci, Županja, Vukovar, Ilok i Baranja. En aquesta regió de la Krajina hi havia una barreja ètnica amb una majoria relativa croata, cosa que va comportar durs enfrontaments durant la guerra. La porció occidental incloïa la rodalia d'Okučani i la majoria de la muntanya de Psunj. El maig de 1995, la part occidental va tornar sota control croat amb l'Operació Tempesta (Oluja en croat). El 1998 la part oriental es va reintegrar a Croàcia.

## Curiositats

Glas Slavonije és un diari local d'Eslavònia, a Croàcia, controlat per Branimir Glavaš, un polític conservador d'Osijek.
# Martina

Martina (grec: Μαρτίνα) (Província romana de Síria, c. 598 - Rodes, c. 641) va ser emperadriu de l'Imperi Romà d'Orient. Es va casar amb Heracli, el seu oncle, del qual va ser la segona esposa. La primera, Fàbia Eudòxia, havia mort l'any 612. Segons Teòfanes el Confessor es van casar l'any 613, però altres historiadors diuen que el 624. El matrimoni presentava dubtes legals a causa del grau de parentiu, però Heracli no en va fer cas i el patriarca de Constantinoble Sergi I els va casar. Heracli la va proclamar augusta.
Martina va acompanyar l'emperador en les seves campanyes militars contra els perses (624-629). La parella va tenir onze fills, entre altres Heraclones, que va ser emperador. Dels seus onze fills, quatre van morir de petits, i dos tenien alguna minusvalidesa, cosa que es va atribuir al parentiu incestuós dels pares.
L'any 617 Heracli va nomenar cèsar el fill de la seva primera dona Constantí III Heracli, que tenia pocs anys. A la mort d'Heracli el 641, Martina va voler imposar el seu fill Heraclones com a emperador per davant de Constantí, proclamat emperador i mort per causes naturals el mateix any. Va ser breument regent del seu fill Heraclones, menor d'edat, que va ser proclamat emperador. Va ser deposada al cap de pocs mesos i exiliada a Rodes per una insurrecció militar que va coronar emperador Constant II.

## Referències

* ↑ «Martina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Garland, Lynda. «Martina (Second Wife of Heraclius)». De Imperatoribus Romanis. [Consulta: 30-XII-2019].
# Apogon argyrogaster

Apogon argyrogaster és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És una espècie marina.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Pacífic central: Austràlia i Indonèsia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, M. 1909. Diagnosen neuer Fische der Siboga-Expedition. Notes Leyden Mus. v. 31 (note 4): 143-169.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Joan Busquets

Joan Busquets és el nom dels següents personatges:
* Joan Busquets i Cornet (Barcelona, 1845 - Barcelona, 1915), tapisser decorador
* Joan Busquets Crusat (Reus, 1902 - Reus, 1997), empresari català
* Joan Busquets i Dalmau (Girona, 1934 - 2018), sacerdot i historiador
* Joan Busquets i Grau (El Prat de Llobregat, Barcelonès, 1946), arquitecte i urbanista
* Joan Busquets i Jané (Barcelona, 1874 - Barcelona, 1949), moblista i decorador
* Joan Busquets i Portero (Barcelona, 1956 - 2010), pallasso, director teatral i gestor cultural
* Joan Busquets i Queralt (Valls, 1909 - Tarragona, 1940), sindicalista, víctima del franquisme
* Joan Busquets i Vergés (Barcelona, 1928), lluitador antifranquista català
# Nergal

En la mitologia sumerobabilònica, Nergal (𒀭𒄊𒀕𒃲) és el rei de l'infern i espòs d'Ereixkigal, segon fill d'Enlil i Ninlil, i podria ser el segon governant de Kur (el món dels morts) amb Ereshkigal; a l'inframon tenia un palau on rebia homenatge dels que el visitaven. El lloc principal de culte era Kutha.

## Atributs

Nergal és el déu de la guerra, la pestilència i l'inframon però també el de la posta de sol. Se l'anomena "el furiós" o "el qui crema" pel seu caràcter destructiu. Es relaciona amb el planeta Mart i amb el desert.

## Evolució

Al final del període imperial babiloni Nergal es va barrejar amb Ninurta. Va ser adorat dins l'àmbit hel·lènic fins i tot després de l'adveniment del cristianisme, creença que el va dotar de tints demoníacs.

## Nergal i la catàbasi

Existeix un cert sincretisme en els mites de Nergal i altres figures que protagonitzen catàbasis o baixades als inferns. En la història més coneguda, Ereixkigal rep una ofensa de Nergal i exigeix que baixi a l'infern per demanar-li disculpes. Aquest accepta però es fa acompanyar de diversos dimonis poderosos i acaba amenaçant la vida d'Ereixkigal. Ella li suplica clemència a canvi de casar-se amb ell i compartir el seu poder a l'inframon. Llavors ell com a consort passa temporades amb la seva muller a sota terra i d'altres al món dels vius, en una associació amb els cicles de la natura que en altres mites té a veure amb Inanna i Dumuzi o amb Namtar.

## Referències

* ↑ Zolyomi, Gabor (2010). "Hymns to Ninisina and Nergal on the Tablets Ash 1911.235 and Ni 9672" dins Your Praise Is Sweet: A Memorial Volume for Jeremy Black from Students, Colleagues, and Friends. London: British Institute for the Study of Iraq. pp. 413–428
* ↑ Munnich, Maciej M.. The God Resheph in the Ancient Near East. Tubingen, Germany: Mohr Siebeck, 2013, p. 62–63.
* ↑ Zolyomi, Gabor. "Hymns to Ninisina and Nergal on the Tablets Ash 1911.235 and Ni 9672" in Your Praise Is Sweet: A Memorial Volume for Jeremy Black from Students, Colleagues, and Friends. Londres: British Institute for the Study of Iraq, 2010, p. 413–428.
* ↑ E. Lipiński, Dieux et déesses de l'univers phénicien et punique, Louvain, 1995, p. 242-243
* ↑ Encyclopædia of Religion and Ethics, Volume 6 – edited by James Hastings, John Alexander Selbie, Louis Herbert Gray – p.645
# Sephanoides

Sephanoides és un gènere d'ocells de la subfamília dels lesbins (Lesbiinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae). Aquests colibrís habiten zones meridionals del Neotròpic.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.1, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* colibrí de les Juan Fernández (Sephanoides fernandensis).
* colibrí austral (Sephanoides sephaniodes).

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Hummingbirds» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. [Consulta: 12 octubre 2024].
# Foc sobre Àfrica

Foc sobre Àfrica (títol original en anglès: Malaga o Fire Over Africa) és una pel·lícula britànica dirigida per Richard Sale, estrenada el 1954. Ha estat doblada al català.

## Argument

Joanna Dane és enviat a Tànger per les autoritats americanes per esbrinar qui hi ha al darrere d'una potent xarxa de contrabandistes que actua també a Espanya i Itàlia, i també contribueix a un índex de mortalitat alt entre els policies de Tànger.
Aconsegueix feina en una empres del port portada per "Frisco" i aviat és cortejada per Van Logan, un altre agent americà que es fa passar per un dels contrabandistes. La majoriq de l'acció té lloc a Tànger, amb un breu descans a Gibraltar, i el clímax és en un intercanvi de trets entre la policia de Tànger i els contrabandistes a la costa Nord-africana de la Mediterrània.

## Repartiment

* Maureen O'Hara: Joanna Dana
* Macdonald Carey: Van Logan
* Binnie Barnes: Frisco
* Guy Middleton: Soames Howard
* Hugh McDermott: Richard Farrell
* James O'Hara: Danny Boy
* Harry Lane: Augie
* Leonard Sachs: Paul Dupont
* Ferdy Mayne: Mustapha
* Eric Corrie: Pebbles
* Bruce Beeby: Potts

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, número 247 (anglès)
* Cahiers du cinéma, Número 48, juny 1955 (francès)

## Referències

* ↑ esadir.cat. Foc sobre Àfrica. esadir.cat.
* ↑ «Fire Over Africa». The New York Times.
# Dimaskh Khwadja

Dimaskh Khwadja fou el tercer fill de l'amir Coban, principal figura dels cobànides.
El 1319/1320 fou nomenat governador de l'Azerbaidjan, l'Iraq Adjemi i l'Iraq. El 1325 va assolir el càrrec de visir.
El 1326 quan el seu pare fou enviat al Khurasan a reprimir un atac dels mongols de Txagatai, va restar a la cort per assegurar el control del poder per part de la família cobànida. Dimaskh gastava el tresor dels Il-kan de manera poc mesurada, i sembla que s'aprofitava de la seva posició per gaudir de les dones de l'harem reial o almenys tenia especials relacions amb una d'elles, antiga concubina d'Oldjeitu. La seva figura era molt impopular i a la cort hi havia un fort partit contrari; el mateix kan, Abu Said Bahadur Khan, se'n volia desfer igual que del seu pare i de tots els cobànides. El 24 d'agost de 1327 el kan Abu Said va ordenar l'execució de Dimaskh a Sultaniya i va dictar una orde per l'extermini de tota la família.
Fou el pare de Delsad Khatun, que el 1333 es va casar amb Abu Said Bahadur Khan, del que estava prenyada quan va morir (però al cap de set mesos va néixer una filla); després Delsad fou la dona d'Hasan Buzurg, el fundador de la dinastia djalayàrida.

## Referències

* Biografia a Encyclopaedia Iranica
# Estació del Stadtbahn de Karlsplatz

L'estació de l'Stadtbahn de Karlsplatz és una estació del desaparegut "Wiener Stadtbahn", un sistema de transport públic de la ciutat de Viena que funcionà entre els anys 1898-1989. Les edificacions de l'antiga estació són un conegut exemple de l'arquitectura Jugendstil, el nom amb què es coneix el modernisme Austríac. Els edificis s'inclouen dins del moviment de la Secessió de Viena, moviment lligat al modernisme, del qual els edificis de l'estació en segueixen els cànons artístics.
Els edificis varen ser dissenyats per l'arquitecte vienès Otto Wagner, en aquell moment assessor de la Comissió de Transport de Viena i el també arquitecte Joseph Maria Olbrich. Els edificis, a diferència de les altres estacions del "Wiener Stadtbahn", estan construïts a partir d'una estructura d'acer i plafons de marbre a l'exterior. Aquestes edificacions persegueixen l'objectiu d'Otto Wagner de crear edificacions modernes i punteres per a una ciutat que era de les més modernes del seu temps. Objectiu que aconseguí amb escreix El crític arquitectònic Friedrich Achleitner descrigué les estacions amb les paraules "...Amb aquests dos edificis, Wagner ha assolit un magnífic equilibri entre funcionalitat i poesia, construcció i decoració, doncs un racionalisme sever entra en competició amb una decoració gairebé Secessionista.
L'estació va ser primerament oberta amb el nom d"Akademiestraße" l'any 1899. L'any 1981 el "Wiener Stadtbahn" va ser reconvertit en línies de l'actual U-Bahn. En un primer moment es va planificar l'enderroc dels edificis modernistes de l'exterior, decisió que fou finalment revocada en veure l'escàndol que causà en la societat vienesa. Aprofitant les obres lligades a la construcció de l'U-Bahn, els edificis foren desmotats, renovats i muntats en el seu lloc original. Un dels edificis és ara utilitzat com un espai d'exposició del Museu de Viena, l'altre és una cafeteria.

## Notes

* 1 2 Mary Ann Sullivan. «Subway Pavilion, Karlsplatz».
* 1 2 Vienna Museum Guide. Pichler Verlag, 2000. ISBN 3-85058-177-2.
* ↑ Arnason, H. H., 1909-1986,. History of modern art : painting, sculpture, architecture, photography. 3rd ed.. Englewood Cliffs, N.J.: Prentice-Hall, 1986. ISBN 0-13-390360-5.

## Referències

* ^ * "Arquitectura dins Àustria en els segles XX i XXI". Ed. Gudrun Hausegger. Basel, SW: Birkhäuser Verlag, 2006. ISBN 3-7643-7694-5
* ^ * Borsi, Franco, i Ezio Godoli. "Viena 1900 Arquitectura i Disseny". Nova York, NY: Rizzoli Publicacions Internacionals, Inc., 1986. ISBN 0-8478-0616-2
* ^ * Arnanson, Harvard H. "Història d'Art Modern". Ed. Daniel Wheeler. 3r ed. Englewood Penya-segats, NJ: Prentice Sala, Inc., 1986. ISBN 0-13-390360-5
# John Kersey

John Kersey (Bodicote, 1616 - Londres, 1677) va ser un matemàtic anglès, anomenat John Kersey el vell per diferenciar-lo del seu fill, el filòleg i lexicògraf John Kersey el jove.

## Vida i obra

Poc o res es coneix de la seva vida. Probablement va ser tutor dels fills de la família Denton a Hillesden (Buckinghamshire). El 1644, durant la Guerra Civil anglesa, els Denton van ser condemnats per ser reialistes i Kersey es va traslladar a Londres on va ser un exitós professor privat de matemàtiques. Per això, Edmund Wingate li va demanar que revisés i augmentés el seu popular llibre d'aritmètica, editat per primer cop el 1630 amb el títol de Arithmetique made easie. Kersey ho va fer i el va convertir en el llibre més popular d'aritmètica de la época, que va arribar a tenir més de deu edicions abans d'acabar el segle.
Finalment va publicar un llibre notable: The elements of that mathematical art commonly called algebra, en dos volums publicats el 1673 i 1674 respectivament i que es va conèixer popularment com Elements d'àlgebra i que va ser força elogiat per John Collins.

## Referències

* ↑ Beeley, 2024, p. 437.
* ↑ Beeley, 2019, p. 234-235.
* ↑ Otis, 2024, p. 76.
* ↑ Hooker, 1896, p. 35-38.
* ↑ Beeley, 2024, p. 440.
* ↑ Beeley, 2024, p. 445.

## Bibliografia

* Beeley, Philip «Practical mathematicians and mathematical practice in later seventeenth-century London» (en anglès). The British Journal for the History of Science, Vol. 52, Num. 2, 2019, pàg. 225-248. DOI: 10.1017/S0007087419000207. ISSN: 0007-0874.
* Beeley, Philip. «Advancing the "Analytick Doctrine": The Making of John Kersey's "Elements of Algebra"». A: Philip Beeley, Ciarán Mac an Bhaird (eds.). Mathematical Book Histories: Printing, Provenance, and Practices of Reading (en anglès). Birkhäuser, 2024, p. 429-484. ISBN 978-3-031-32610-3.
* Hooker, J.H. «Wingate’s Arithmetick» (en anglès). The Mathematical Gazette, Vol. 1, Num. 8, 1896, pàg. 35-38. DOI: 10.1017/S002555720007755X. ISSN: 0025-5572.
* Otis, Jessica Marie. By the Numbers (en anglès). Oxford University Press, 2024. ISBN 978-0-19-760878-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «John Kersey» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Neu marina

La neu marina en el mar profund és el nom que rep la contínua caiguda, des de les capes superiors de la columna d'aigua, dels detritus principalment orgànics. Exporta energia de manera significativa des de la zona rica en llum (zona fòtica) cap a la zona afòtica de sota. Aquest terme va ser encunyat primer per l'explorador William Beebe quan el va observar des de la seva batisfera. Hi ha canvis en la producció de neu marina segons les estacions de l'any i l'activitat fotosintètica i els corrents oceànics. La neu marina pot ser una important d'aliment pels organismes que viuen en la zona afòtica, particularment pels organismes que viuen molt profundament dins la columna d'aigua.

## Composició

La neu marina està composta d'una gran varietat de matèria orgànica principalment, inclou animals morts o moribunds i plantes (plàncton), protists (diatomees), matèria fecal, sorra i altres pols inorgàniques. La majoria de la composició de la neu marina està feta d'agregats o partícules petites que es mantenen juntes per una mucositat de polisacàrids transparents. Aquests agregats creixen amb el pas del temps i poden arribar a fer diversos centímetres de diàmetre, desplaçant-se durant setmanes abans d'arribar al llit marí. Sovint es forma en les florides d'algues. La majoria dels components orgànics de la neu marina els consumeixen els microbis, el zooplàncton i altres animals filtradors dins els primers 1000 metres del seu desplaçament. La neu que arriba al sòl del fons del mar també s'acabarà descomponent de forma biològica.

## Referències

* ↑ Charles B. Miller; Patricia A. Wheeler Biological Oceanography. John Wiley & Sons, 21 maig 2012, p. 315–. ISBN 978-1-4443-3301-5.
* ↑ Clemm; Pottenger The living ocean: biology and technology of the marine environment. CRDG, 1995, p. 409–. ISBN 978-0-937049-75-4.
* ↑ Miller, Charles B. Biological Oceanography. Blackwell Science Ltd., 2004, p. 94–5, 266–7.
* ↑ Mann, K.H.; Lazier. Dynamics of Marine Ecosystems. Blackwell Publishing, 2006, p. 35.

## Enllaços externs

* SpaceRef.com, Deep sea bacteria get new genes from marine snow
* U. Georgia, Marine Snow and Particles Arxivat 2003-12-07 a Wayback Machine.
* U. Bangor, Marine Snow: Formation and composition Arxivat 2004-01-14 a Wayback Machine.
* NIWA, What grows up must fall down: the potential impact of climate change on plankton and carbon export
* Primary production and vertical export