OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlton (Oregon)

Carlton és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2007 tenia 1.755 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carlton tenia 1.514 habitants, 540 habitatges, i 412 famílies. La densitat de població era de 671,9 habitants per km².
Dels 540 habitatges en un 42,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 23,7% no eren unitats familiars. En el 19,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.827$ i la renda mediana per família de 45.972$. Els homes tenien una renda mediana de 35.577$ mentre que les dones 23.661$. La renda per capita de la població era de 16.850$. Aproximadament el 4,5% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carlton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carlton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Grumixama

La grumixama (Eugenia brasiliensis, sinònim Eugenia dombeyi) és un fruit tropical proporcionat per un arbre de mida mitjana de fins a 20 m d'alt. És endèmic del Brasil. Els fruits són petits de color porpra a negre i tenen el gust dolç com el de la cirera. És de creixement lent i amb una taxa baixa de dispersió, essent una espècie amenaçada d'extinció.

## Referències

* ↑ «Glosbe - Diccionari Català/Espanyol». [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ Paulo Backes & Bruno Irgang, Mata Atlântica: as árvores e a paisagem, Porto Alegre, Paisagem do Sul, 2004, page 316.

## Enllaços externs

* Grumichama – Fruits of Warm Climates
* Grumichama – Trade Winds Fruit
# Erendira Ikikunari

Erendira Ikikunari (del purépetxa: Erendira la Indomable) és una pel·lícula mexicana dirigida per Juan Mora Cattlet que va ser estrenada al Festival Internacional de Cinema de Morelia de 2006.

## Argument

La pel·lícula és una barreja de mitologia popular i tradició oral. Quan els espanyols van prendre Tenochtitlán, la princesa purépecha Eréndira va liderar el seu poble per derrotar-los. Erendira és una història d'una heroína real mexicana que es va enfrontar als prejudicis del seu propi poble, que no tenia dones guerreres i va aconseguir allò que els homes no van poder: robar un cavall els conquistadors.

## Repartiment

* Xochiquetzal Rodríguez ... Erendira
* Carlos Enrique Alarcón ... Ruy Flores
* Édgar Alejandre
* Erandini Catalina Alvarado Villegas ... Dona tangaxoan
* Rubén Bautista ... Tangaxoan
* Teresa de la Luz Chavira Leal ... Dona tangaxoan
* Luís Copérnico ... Gonzalo de Vargas
* Noel Cordero ... Jove guerrer
* José Flores Martínez ... Vigía

## Mitjans de comunicació domèstics

Es va publicar en DVD el 27 de gener de 2009. Les funcions especials inclouen subtítols en anglès. La versió mexicana té una durada de 117 minuts, mentre que la versió estatunidenca és de 107 minuts.

## Premis i nominacions

En la XLIX edició dels Premis Ariel va rebre quatre nominacions: millor disseny artístic, millor vestuari, millor maquillatge i millors efectes especials.

## Referències

* ↑ La heroína montada, Eréndira Ikikunari. Otra visión de la conquista Arxivat 2021-04-13 a Wayback Machine., labola.com
* ↑ Erendira Ikikunari, a cinema22
* ↑ Eréndira ikikunari. (La indomable). FULL DVD! Arxivat 2021-04-13 a Wayback Machine. a purepecha.mx
* ↑ Erendira Ikikunari a worldcat.org
* ↑ “El laberinto del fauno” consigue 12 nominaciones a los premios Ariel, latamcinema.com, 22 de febrer de 2007

## Enllaços externs

* Erendira Ikikunari a YouTube
# Lycée Edgar Poe

El Liceu Edgar Poe (Lycée Edgar Poe) és un centre privat francès d'ensenyament secundari, situat al número 2 de la rue du Faubourg-Poissonnière, al 10è districte de París. Deu el seu nom a l'escriptor nord-americà Edgar Allan Poe (1809-1849).
El seu lema a la pàgina web de l'escola és "L’intérêt pour l’élève développe l’intérêt de l’élève".
El 2018 es va obrir una segona seu al número 12 del carrer Bossuet, també al districte 10. A aquests llocs arriben les estacions de metro de Bonne Nouvelle i Poissonnière, respectivament.

## Història

El Cours Edgar Poe va ser creat el 1965 per Jean-Charles Sebaoun, que el va dirigir durant més de 30 anys.
L'escola va obtenir el seu contracte d'associació amb l'Estat el 26 de febrer de 1980 i es va convertir al Lycée Edgar Poe.
El setembre de 1997, Christian i Évelyne Clinet, professors de Matemàtiques i Química física a Edgar Poe des de feia més de 20 anys, van assumir la direcció de l'escola després de la jubilació de Jean-Charles Sebaoun.
A començaments del curs 2018, Mara Cornet, professora d'italià i d'Història de l'Art, va assumir la direcció de l'escola, assistida per Christophe Delfils, professor d'anglès i director adjunt. Tots dos fa més de 20 anys que ensenya a Edgar Poe.
Christian i Évelyne Clinet són nomenats Presidents Honoraris de l'escola.

## Ex-alumnes famosos

* Olivier Caudron (nascut el 1955), cantant.
* François Ravard (nascut el 1957), productor discogràfic i cinematogràfic francès.

## Referències

* ↑ Article Edgar Poe le Lycée qui remotive les glandeurs
* ↑ Dans le Xe arrondissement de Paris, le lycée Edgar-Poe fait réussir les cancres
* ↑ Lycées privés le vrai coût des études

## Enllaços externs

* Lycée Edgar Poe - Lloc web oficial
# Companyia de Maria de Calella

La Companyia de Maria de Calella és una obra del municipi de Calella (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat entre el carrer de les Ànimes i el de Sant Pere, molt a prop de la carretera de Sant Jaume. De grans dimensions és el convent de religioses de la Companyia de Maria i escola de Santa Maria de Lestonac. Fou construït l'any 1870, de forma austera amb elements d'estil historicista -arcuacions llombardes, rosetó i arc de la portalada de l'església-. Pel context social i polític en què fou construït, sota els efectes de l'eufòria republicana el 1868, l'edifici sembla una gran fortalesa.

## Història

El 8 de gener de 1862 arribaren a Calella cinc religioses que establiren la fundació de la Companyia de Maria, a través de la calellenca Maria Xampeny, i projectaren un col·legi a la vila. La comunitat estrenà el convent actual el 25 de juny de 1870. No obstant l'església no fou consagrada fins al 30 d'abril de 1881.

## Referències

* 1 2 «Companyia de Maria de Calella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Companyia de Maria de Calella Arxivat 2015-02-23 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Olst-Wijhe

Olst-Wijhe (baix saxó neerlandès Olst-Wieje) és un municipi de la província d'Overijssel, al centre-est dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 17.574 habitants repartits per una superfície de 118,38 km² (dels quals 4,22 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

| Nom | Habitants |
| Olst | 5.066 |
| Boskamp | 1.096 |
| Den Nul | 551 |
| Fortmond e.o. | 106 |
| Duur | 179 |
| Middel | 215 |
| Overwetering | 298 |
| Hengforden | 445 |
| Welsum e.o | 604 |
| Wesepe kern | 590 |
| Verspreide huizen Wesepe | 605 |
| Wijhe-West | 2.751 |
| Wijhe-Oost | 2.831 |
| Verspreide huizen Wijhe | 320 |
| Elshof | 479 |
| Boerhaar kern | 226 |
| Verspreide huizen Boerhaar | 505 |
| Marle | 73 |
| Herxen | 322 |
| 't Nijenhuis | 222 |
| Font: Gemeente Olst-Wijhe ||

## Ajuntament

* PvdA 6 regidors
* CDA 6 regidors
* Gemeentebelangen 3 regidors
* VVD 2 regidors

## Galeria d'imatges

* El riu a cap a l'IJssel
* Mansió de Haere
* Església protestant de Wijhe
* Església d'Olst
* Far d'Overijssel a Olst

## Enllaços externs

* www.olst-wijhe.nl
# Groeningebeek

El Groeningebeek és un petit rierol i afluent del Leie a la ciutat de Kortrijk. Regava la desapareguda abadia de Groeninge.
Avui, el riu va gairebé desaparèixer a causa de la urbanització i de l'assecament dels prats humits al costat del centre històric de la ciutat des del segle xix. A la fi del segle xix les empreses als marges van reduir el seu llit i reduir-lo a una claveguera a cel obert, situació desagradable que no suscitar molta oposició quan per construir l'avinguda de Joan Breydel el 1911, es va decidir entubar-lo quasi completament.
El rierol i les terres pantanoses al seu marge haurien tingut un paper estratègic molt important el 1302 a la batalla dels Esperons d'Or, que tot i haver quasi desaparegut, és un lloc sagrat per al moviment flamenc. Segons l'escriptor Hendrik Conscience (1812-1883) després de la batalla, ja no es podia veure el rierol, «omplert de cadàvers». Tot i que aquesta versió romàntica sobre la batalla, «durant la qual el poble flamenc només havia d'estossinar els cavallers francesos empantanegats a la fang de la vall pantanosa del Groeningebeek» no sembli històricament correcte, ha entrat en l'inconscient col·lectiu. Si sembla segur que la hidrografia del camp de batalla ha tingut un paper favorable en la victòria flamenca, no hi ha cap font contemporània escrita que parla del Groeningebeek.

## Referències

* ↑ «Natuurpunt Kortrijk wenst politieke aandacht voor volgende punten» (en neerlandès). Natuurpunt Kortrijk, 04-05-2009.
* ↑ «Jan Breydellaan (ID: 8636)]» (en neerlandès). De Inventaris van het Bouwkundig Erfgoed, 2005.(en català: Descripció de l'avinguda Jan Breydellaan)
* 1 2 Stynen, Andreas. Een geheugen in fragmenten: heilige plaatsen van de Vlaamse beweging (en neerlandès). Tielt: Editorial Lannoo, 2005, p. 313. ISBN 9789020962987. (en català: Una memòria fragmentada: llocs sagrats del moviment flamenc)
* ↑ «Ruimtelijk uitvoeringsplan 'Groeningebeek'». Ajuntament de Kortrijk, 2013.
* 1 2 d'Haene, Sander. Toponymie en stadscartografie als verklikkers voor de stadsontwikkeling van laatmiddeleeuws Kortrijk (en neerlandès). Gant: Universitat de Gant, 25/05/2010, p. 64.
# La sirena de les aigües verdes

La sirena de les aigües verdes (títol original en anglès: Underwater!) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Sturges, estrenada el 1955. Ha estat doblada al català.

## Argument

En algun lloc a les Caraïbes, Dominique Quesada (Gilbert Roland) marxa, acompanyat d'un amic, Johnny Gray (Richard Egan), de l'esposa d'aquest Thérésa (Jane Russell), d'un sacerdot, el Pare Cannon (Robert Keith) i de Gloria (Lorie Nelson), a la recerca de les restes d'un galió espanyol. Al fons del mar des de fa tres segles, el vaixell conté un fabulós botí. Els tres aventurers trobaran molts obstacles en la seva perillosa caça del tresor...

## Repartiment

* Jane Russell: Theresa Gray
* Gilbert Roland: Dominic Quesada
* Richard Egan: Johnny Gray
* Lori Nelson: Gloria
* Robert Keith: Pare Cannon
* Joseph Calleia: Rico Herrera
* Eugene Iglesias: Miguel Vega
* Ric Roman: Jesus

## Al voltant de la pel·lícula

Acabada el 1954 i estrenada el1955, la pel·lícula es va beneficiar d'una àmplia publicitat gràcies a Howard Hughes. Portant dos-cents periodistes fins a Silver Spings (a Florida, a bord d'un avió Lockheed Constellation, els va fer compartir un banquet abans d'equipar-los amb vestits d'immersió i amb ampolles d'oxigen. La primera projecció de la pel·lícula es va fer a vuit metres de profunditat, en un petit llac en el fons del qual havien estat instal·lades les seus i havia estat condicionada una sala de projecció.
És l'última pel·lícula de l'actriu Jane Russell amb els Estudis RKO. Aquesta pel·lícula d'aventures va tenir un fort èxit en la seva estrena el 1955, sobretot per les seves nombroses i sorprenents escenes d'acció submarines.

## Referències

* ↑ esadir.cat. La sirena de les aigües verdes. esadir.cat.
* ↑ «Underwater». The New York Times.
# Operador de telefonia mòbil

Un operador de telefonia mòbil és una companyia telefònica que proveeix serveis de telefonia per a clients de telefonia mòbil. Abreujat en anglès MNO (Mobile Network Operator).
El procés de convertir-se en un operador de telefonia mòbil en un país normalment comença amb l'adquisició d'una llicència sobre utilització de l'espectre radioelèctric al Govern. La part de l'espectre assignada dependrà de la disponibilitat existent i del tipus de tecnologia de telefonia mòbil que l'operador intenta subministrar. Per exemple, un mòbil GSM requerirà una freqüència dels corresponents a GSM.
El Govern pot distribuir l'espectre usant qualsevol mètode, encara que els més habituals són concursos o subhastes. Recentment, algunes llicències 3G en Europa s'han venut per subhasta al millor postor.
Una altra categoria d'operadors de telefonia mòbil emergent en alguns mercats. Són els OMV (Operador Mòbil Virtual). Des del punt de vista del client, semblen idèntics als operadors normals. La diferència radica que no posseeixen la infraestructura de xarxa, sinó que la lloguen a un altre operador.

## Vegeu també

* Telefonia mòbil
* Operador mòbil virtual
* Internet mòbil
# Abbeville (Mississipi)

Abbeville és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 423 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Abbeville tenia 423 habitants, 172 habitatges, i 130 famílies. La densitat de població era de 46,9 habitants per km².
Dels 172 habitatges en un 26,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 20,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,1% tenia menys de 18 anys, un 11,8% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.542 $ i la renda mediana per família de 36.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.386 $ mentre que les dones 21.518 $. La renda per capita de la població era de 18.882 $. Entorn del 9,6% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Abbeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Abbeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Groene Hart

El Groene Hart ('Cor verd') és una regió dels Països Baixos relativament poc poblada situada a l'interior del Randstad. Abasta notablement les ciutats de Zoetermeer, Alphen aan den Rijn, Gouda, Waddinxveen, Bodegraven, Gorinchem, Vianen i Woerden, i limita amb Rotterdam, La Haia, Leiden, Haarlem, Amsterdam i Utrecht.
A causa del seu caràcter rural, el Groene Hart contrasta amb el territori urbà que l'envolta. L'agricultura, la natura i el lleure són les seves principals funcions. Els seus habitants i visitants hi troben tranquil·litat, espais verds i espais oberts.
Hi viuen moltes espècies d'ocells, com ara el tètol, la fredeluga i la garsa de mar.

## Història

Al llarg dels segles, una capa de torba espessa i humida es formà entre les grans ciutats de l'oest dels Països Baixos. Aquest sòl torbós no era ideal per a la construcció, però sí que ho era per a l'agricultura i l'extracció de torba. A partir de l'Edat d'Or neerlandesa, un cercle de ciutats es formà al voltant d'un territori central ric en aigua, verd i obert. Rebé el nom de Groene Hart a la segona meitat del segle XX.
Aquest territori formava part de la línia d'aigua holandesa, dispositiu de defensa dels segles XVII i XVIII.

## Territori aquàtic

El Groene Hart és una regió rica en aigua. S'hi troben masses d'aigua com ara els Reeuwijkse Plassen, els Langeraarse Plassen, els Nieuwkoopse plassen, els Vinkeveense plassen i Braassemermeer, així com rius: l'IJssel holandès, l'Oude Rijn, el Lek, el Vlist, el Loet i el Rotte; i cursos d'aigua més petits: l'Aar, el Gouwe i el Meije.

## Senderisme

La regió és travessada pel sender del Groene Hart, un dels senders regionals (streekpaden) neerlandesos, i el sender de gran recorregut Floris V.

## Referències

* ↑ «Boombroedend scholeksterpaar in het Goudse Hout» (en neerlandès).

## Enllaços externs

* Programmabureau Groene Hart Arxivat 2010-02-08 a Wayback Machine. (neerlandès)
* Arxius del Groene Hart
* Del Randstad a la metròpolis Delta Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* Oficina de Turisme del Groene Hart (neerlandès)
* Fundació del Groene Hart (neerlandès)
# Carlsonita

La carlsonita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor d'Ernest H. Carlson (1933-2010), professor de mineralogia a la Kent State University, Ohio, del 1966 al 2009. En el moment de la seva mort havia completat i presentat una revisió dels seus populars Minerals d'Ohio, publicat originalment el 1991 per l'Ohio Geological Survey.

## Característiques

La carlsonita és un sulfat de fórmula química (NH₄)₅Fe$^{3+}$₃O(SO₄)₆·7H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. És una espècie químicament relacionada amb la clairita i la lonecreekita, especialment, i d'alguna manera també a la mohrita.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg 65544 i 65545.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Huron Shale, prop el riu Huron, al comtat d'Huron (Ohio, Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Carlsonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 setembre 2020].
# Chrysiptera bleekeri

Chrysiptera bleekeri és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes que habita a l'illa de Timor, Flores i les Filipines. Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Manuel Domínguez González

Manuel Domínguez González (Caracas, Veneçuela, 25 de gener de 1974) és un polític espanyol que milita a les files del Partit Popular de Tenerife, del que és president regional des del 2021 fins a l'actualitat. Va ser alcalde de Los Realejos des del juny del 2007 fins al 2022, any en què va dimitir per dedicar-se a la política autonòmica.

## Biografia

Fill de pares canaris, va néixer a Caracas, on residia la família. Aviat va tornar a Tenerife, concretament al municipi dels Realejos, on Manuel Domínguez va passar la seva infància i on resideix en l'actualitat. Està casat i té tres fills, així com un germà i una germana menors que ell. Es va llicenciar en Direcció i Administració d'empreses a l'especialitat de Màrqueting per l'Escola Superior de Management. Ha estat soci propietari de Promociones Domínguez Morales Prodomo SL, empresa dedicada a la promoció immobiliària i de Màrqueting Nord Canàries.

## Vida política

A les eleccions municipals de 2003 va accedir per primera vegada com a regidor a l'Ajuntament de Los Realejos, dirigint l'àrea d'Hisenda, en un govern de pacte amb Coalició Canària. L'any 2007 revalida la seva acta però es manté a l'oposició. A l'any següent és designat secretari general del Partit Popular de Tenerife. Al juliol de 2009 accedeix a Les Corts com a diputat, en substitució de Gabriel Mato Adrover, que va cursar baixa per ser candidat al Parlament Europeu.
Després de la celebració de les Eleccions municipals d'Espanya de 2011, en les quals va obtenir la majoria absoluta a la corporació municipal, l'11 de juny va ser elegit Alcalde dels Realejos, sent reelegit quatre anys després a les Eleccions municipals d'Espanya del 2015, ampliant el nombre de regidors del seu grup fins a un total de catorze. A les Eleccions municipals d'Espanya de 2019 va treure 15 regidors, aconseguint 1 regidor més.
Després de les eleccions municipals d'Espanya de 2015, on va ser cap de llista al Cabildo Insular de Tenerife, va ser nomenat Conseller Insular, compaginant aquesta tasca amb l'alcaldia.
Des de 2011 és el President del Partit Popular de Tenerife. En 2017 és designat per Mariano Rajoy Brey membre de la Junta Directiva Nacional del Partit Popular. Aquest mateix any, torna a ser elegit President Insular del partit amb un 99,6% dels vots rebuts de tots els comitès locals. El 27 de gener de 2022 va dimitir del seu càrrec com a president del Partit Popular de Tenerife per ocupar el càrrec de president del Partit Popular de Canàries.
# Northport

«Northport» té aquests significats:
* Northport (Alabama)
* Northport (Maine)
* Northport (Nova York)
* Northport (Washington)
* East Northport, ciutat de Long Island als Estats Units d'Amèrica.
# Riu Colville

* Per a altres significats, vegeu «Colville (desambiguació)».
El riu Colville (en anglès Colville river, en Inupiat: Kuukpik)) és el riu més llarg dels que desemboquen a la costa de l'oceà Àrtic dins l'estat d'Alaska dels Estats Units, amb una llargada de 563 km. És un dels rius més septentrionals d'Amèrica del Nord, que drena una àrea remota de tundra per damunt del cercle polar àrtic. El riu es troba congelat durant bona part de l'any i es desglaça a finals de la primavera.
El nom inupiat del riu,Kuukpik forma l'epítet específic del nom del dinosaure Ugrunaaluk kuukpikensis que va viure en aquesta zona durant el Cretaci.
El riu neix al vessant nord de les muntanyes De Long, a l'extrem occidental de la serralada Brooks, al nord de la divisòria continental. Inicialment es dirigeix cap al nord, per posteriorment girar a l'est a través de turons pel vessant nord de la serralada, eixamplant-se a mesura se li uneixen nombrosos rierols procedents del tram central de la Serralada Brooks. Durant el seu curs mitjà forma la frontera sud de la National Petroleum Reserve. En arribar a la població Inupiat d'Umiat gira cap al nord, per dirigir-se a la plana Àrtica i desembocar al mar de Beaufort, formant un ampli delta prop de Nuiqsut, aproximadament uns 190 km a l'oest de Prudhoe Bay. La vall de riu conté jaciments no explotats de petroli i gas natural.

## Història

Segons el United States Geological Survey, el 1837 els exploradors britànics Peter Warren Dease i Thomas Simpson van batejar el riu en record d'Andrew Colvile, governador de la Companyia de la Badia de Hudson, el cognom del qual van escriure "Colville".

## Referències

* 1 2 3
* 1 2 3 4 Alaska Atlas & Gazetteer. 7a ed.. Yarmouth, Maine: DeLorme, 2010, p. 134–36. ISBN 978-0-89933-289-5.