OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chokwe

* Per a altres significats, vegeu «chokwe (grup humà)».
El chokwe és una llengua que parla el grup ètnic homònim als estats de la República Democràtica del Congo, d'Angola, de Namíbia i de Zàmbia. El seu codi ISO 639-3 és cjk. El chokwe també s'anomena amb els següents noms: cokwe, tshokwe, tschiokwe, shioko, djok, imo, kioko, quioco i tschiokloe.

## Distribució dels parlants

La població total que parla la llengua chokwe és d'1.009.580 persones.
A la República Democràtica del Congo hi ha 504.000 chokwe-parlants (1990) La majoria viuen a prop de la frontera amb Angola, a les províncies de Bandundu, Kasai Occidental i Katanga.
A Angola hi ha 455.800 chokwe-parlants (1991). La majoria d'aquests estan al nord-est del Districte de Lunda. També n'hi ha a l'est de Bié, a l'oest de Moxico i a la zona central de Cuando Cubango. També s'hi parla el dialecte minungo.
A Zàmbia hi ha uns 44.200 chokwe-parlants (1986). Estan a la província del Nord-oest, a l'est de Mbunda. També es parla el dialecte Minungo.

## Classificació

El chokwe és una llengua bantú. La seva classificació completa és: Niger-Congo, Atlàntic-Congo, Volta-Conto, Benue-Congo, Bantoid, Meridional, Narrow Bantu, Central, K, Chokwe-Luchazi (K.20)

## Família lingüística

Forma part de les llengües Chokwe-Luchazis que són llengües bantus del grup K, juntament amb el mbwela, el Nyemba, luvale, mbunda, nyengo, el luimbi, el nyengo, el nkangala, el yauma i el lucazi. Totes elles són llengües bantus centrals.

## Referències

* ↑ Chokwe al SIL International
* ↑ «Mbwela» (en anglès). glottolog. [Consulta: 9 gener 2015].
* ↑ «K». ethnologue. [Consulta: 22 gener 2015].
# Lasiurus (ratpenat)

Lasiurus (grec: 'cua peluda') és un gènere de ratpenats de la família dels vespertiliònids, que conté algunes de les espècies de ratpenats més destacables de Nord-amèrica, incloent-hi L. borealis i L. cinereus. És l'únic gènere de la tribu Lasiurini, inclosa dins la subfamilia dels vespertilionins.

## Descripció i ecologia

Són animals robustos i d'ales llargues, capaços de volar ràpidament. Algunes espècies volen de dia, especialment quan migren cap al sud a la tardor. L. borealis i L. cinereus sovint volen de dia durant l'hivern.
Les espècies d'aquest grup nien penjant-se de branquillons, sovint amagades entre les fulles dels arbres, en lloc de refugiar-se en coves. Les espècies septentrionals tenen un pelatge especialment espès que les aïlla del fred. Algunes fins i tot migren cap al sud a l'hivern, tot i que nien en llocs bastant frescos.

## Taxonomia

* Subgènere Aeorestes
** Lasiurus cinereus
** Lasiurus egregius
** Lasiurus semotus
** Lasiurus villosissimus
* Subgènere Dasypterus
** Ratpenat groc americà meridional (L. ega)
** Lasiurus intermedius (H. Allen, 1862)
** Lasiurus insularis (Hall i Jones, 1961)
** Lasiurus xanthinus (Thomas, 1897)
* Subgènere Lasiurus
** Ratpenat groc d'Arequipa (L. arequipae)
** Ratpenat groc negrós (L. atratus)
** Lasiurus blossevillii (Lesson i Garnot, 1826)
** Lasiurus borealis (Müller, 1776)
** Lasiurus castaneus (Handley, 1960)
** Lasiurus degelidus (Miller, 1931)
** Lasiurus ebenus (Fazzolari-Correa, 1994)
** Lasiurus egregius (Peters, 1871)
** Lasiurus minor (Miller, 1931)
** Lasiurus pfeifferi (Gundlach, 1861)
** Lasiurus salinae (Thomas, 1902)
** Lasiurus seminolus (Rhoads, 1895)
** Lasiurus varius (Poeppig, 1835)

## Referències

* ↑ Simmons, Nancy B. Wilson, Don E. & Reeder, DeeAnn M.. Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference (3rd ed). Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005, p. 312–529. ISBN 978-0-8018-8221-0 [Consulta: 2 octubre 2009]. Arxivat 2012-09-27 a Wayback Machine. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Kiwa hirsuta

Kiwa hirsuta és una espècie de crustaci decàpode de l'infraordre Anomura, que es descobrí l'any 2005 al sud de l'oceà Pacífic . Mesura uns 15 cm de llarg i crida l'atenció per la gran quantitat de setes rosses i sedoses que cobreixen les seves potes toràciques, incloent les pinces. Els seus descobridors el van motejar com a "llagosta ieti" o "cranc ieti" .
K. hirsuta fou descobert al març del 2005 per un grup organitzat per Robert Vrijenhoek de l'Institut de Recerca de l'Aquari de la Badia de Monterey a Califòrnia i Michel Segonzac de l'Ifremer. El van trobar fent ús del submarí DSV "Alvin", operant des de RV "Atlantis" . El descobriment fou anunciat el 7 de març de l'any 2006. Fou trobat a 1.500 km al sud de l'Illa de Pasqua al Pacífic Sud, a una fondària de 2.200 m, visquent pròxim a un respirador hidrotermal situat a la falla Pacífic-Antàrtic . Basant-se en la morfologia i les dades moleculars, es considerà convenient crear un nou gènere i família (Kiwaidae) per a aquesta espècie. Aquest animal presenta uns ulls extremadament reduïts als que els manca pigment, es pensa que són cecs.
Les estenalles peludes contenen bacteris filamentosos, que el crustaci deu utilitzar per a detoxificar minerals verinosos emesos pels respiradors hidrotermals en els que viuen. Alternativament, es deu alimentar de bacteris, tot i que es creu que és carnívor . La seva dieta consisteix en algues verdes i petites gambes.

## Referències

* ↑ E. Macpherson, W. Jones & M. Segonzac «A new squat lobster family of Galatheoidea (Crustacea, Decapoda, Anomura) from the hydrothermal vents of the Pacific-Antarctic Ridge». Zoosystema, 27, 4, 2006, pàg. 709–723.
* 1 2 «'Furry lobster' found in Pacific». BBC News, 08-03-2006.
* ↑ «Easter Microplate Expedition March 12–April 6, 2005». Monterey Bay Aquarium Research Institute. Arxivat de l'original el de maig 12, 2008. [Consulta: de febrer 16, 2008].
* ↑ «French Journal Says New Crustacean Found». CBS News, 07-03-2006.
# Camí de Valls

El Camí de Valls unia la ciutat de Reus amb la de Valls. Sortia de la Plaça de la Sang pel carrer conegut com a Camí de Valls, travessava la Riera del Petroli i el Barranc del Cementiri, i poc després desembocava a la carretera de Sant Ramon, o del Morell construïda pel damunt de l'antic camí durant un trajecte d'uns dos quilòmetres, fins al lloc on la carretera s'interna al terme de Constantí. Llavors l'antic camí reapareix i forma la divisòria entre el Burgar i el terme de Constantí. És un camí carreter que encara s'utilitza.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 130. ISBN 8486387655.
# La guerra i el somni de Momi

La guerra i el somni de Momi (italià: La guerra ed il sogno di Momi) és un migmetratge mut italià de 1917, que inclou algunes seqüències d'escamoteig de titelles; una de les primeres pel·lícules italianes que va utilitzar tècniques d'animació per a efectes especials. Els intertítols han estat traduïts al català.

## Història

La pel·lícula es considera ara una obra mestra del stop-motion pel mag d'efectes especials Segundo de Chomón. El tema i la tècnica utilitzada tenen el seu precedent a la pel·lícula Il sogno del bimbo d'Italia, dirigida l'any 1915 per Riccardo Cassano, que explica la història semblant d'un nen amb el seu pare en guerra, que en un somni veu com soldats de joguina cobren vida per recrear una escena de batalla.
La pel·lícula va ser restaurada l'any 1991 pel Museo Nazionale del Cinema de Torí, a partir de còpies conservades a la Cineteca Italiana de Milà i al Museu de Torí.

## Trama

La petita Momi (interpretada segons les convencions de l'època per una nena, Stellina Toschi) viu en una casa còmoda i elegant amb la seva mare (Valentina Frascaroli) i el seu avi (Enrico Gemelli). El pare (Alberto Nepoti), un oficial de l'exèrcit italià, lluita a la Primera Guerra Mundial a les muntanyes de la frontera amb Àustria i manté el contacte amb la família per correspondència. L'avi de la Momi llegeix una de les cartes del seu pare al seu nét, que conté la història d'en Berto (Luigi Petrungaro), un petit alpinista, i la seva mare (Gina Marangoni), involucrats en un violent xoc de guerra. Després de llegir la carta, la Momi s'adorm al sofà. En el somni, els seus titelles preferits, Trik i Trak, cobren vida i esdevenen protagonistes amb la resta de soldats en lluites i batalles, liderats pel valent pare, fins al triomf final. La pel·lícula acaba amb la Momi, la mare i l'avi reunits en pregària, invocant el retorn a casa del seu pare.

## Repartiment

* Luigi Petrungaro - Beto
* Alberto Nepoti - Pare de Momi
* Valentina Frascaroli - Mare de Momi
* Enrico Gemelli - Avi de Momi
* Stellina Toschi - Momi

## Notes

* 1 2 «La guerra ed il sogno di Momi». Filmoteca de Catalunya. [Consulta: 29 setembre 2023].
* 1 2 Museo Nazionale del Cinema.
* ↑ "Sogni di bimbo a passo uno", di Denis Lotti
* ↑ Il Cinema ritrovato.

## Enllaços externs

* "Sogni di bimbo a passo uno. L’animazione nel film muto italiano di propaganda bellica (1915-1917)", article de Denis Lotti.
# Dauradet crestat

El dauradet crestat (Pseudocolopteryx sclateri) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita pantans i manglars de l'est dels Andes a Trinitat, Guyana, nord de Bolívia, sud del Brasil, est de Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Dauradet crestat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Fus

«Fus» té aquests significats:
* Fus muscular
* Fus (eina), eina usada per filar per filar
* Fus horari
* Fus (nom romà), renom de dues famílies de la gens Fúria
* Fus acromàtic, conjunt de microtúbuls que fixen els cromosomes durant la mitosi
* Fus (cartografia), divisions cartogràfiques de la terra cada 6º, vegeu Projecció_Universal_Transversa_de_Mercator#Coordenades UTM
* Fus (geometria), superfície de revolució
Viccionari
# Chokutō

La chokutō (chokutō (直刀, , literalment "espasa dreta") és una espasa japonesa dreta que es va produir abans del segle x . Les chokutō van ser utilitzades a peu per a punxar o tallar i s'emportaven penjades a la cintura.

## Història

La chokutō va ser una de les primeres espases en la història de la forja japonesa. Va ser creat abans del desenvolupament del tremp diferencial de la ferreria d'espases japoneses. Les chokutō solen venir en hira-zukuri i Kiriha-zukuri tsukurikomi (estils de la fulla) que les fan molt diferents de les més modernes: tachi i Catana, que rares vegades utilitzen aquestes formes. La característica distintiva de la chokutō és la fulla dreta, similar a les antigues espases oposades en els Tres Regnes de la Xina. Les seves fulles també sovint es confonen amb els de Shikomizue, hi ha poques proves que suggereixin que la chokutō alguna vegada es munta com a bastó d'espases.
Malgrat que les fulles corbes són tan antigues com la mateixa espasa, que no van arribar a ser d'ús general a Àsia i l'Orient Mitjà fins al cap de la dominació de l'Imperi Mongol. Els guerrers japonesos del Shogunato Kamakura van experimentar l'efectivitat i letalitat de les làmines corbades de primera mà en les invasions mongols del Japó. Formes rudimentàries del que finalment es convertirà en la tachi van començar gradualment a eclipsar la chokutō en popularitat, puix que les fulles corbes van mostrar una major facilitat de maneig i la letalitat en combat muntat.

### Decadència

La chokutō del període Kofun, com altres espases d'aquest període, es va basar en el pes de la fulla per a executar el tall, en lloc d'atacs d'embranzida. L'adveniment del disseny japonès de la catana, amb la seva fulla d'un sol tall corbat i metal·lúrgia superior, va permetre el desenvolupament de tècniques de lluita amb espasa especialitzades, com ara el Iaidō.
Són molt pocs els exemplars de chokutō que existeixen en l'actualitat, encara que prous per a reconstruir les seves diverses tipologies, que sempre van seguir els models xinesos i coreans, la qual cosa és evident amb les menes d'espases desenvolupats en l'últim període Kofun, la d'un sol tall warabitetō (蕨 手 刀).

## Referències

* ↑ Turnbull, Stephen. Katana: The Samurai Sword (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2011-03-15, p. 16. ISBN 978-1-84908-152-8.
* ↑ Kapp, Leon; Kapp, Hiroko; Yoshihara, Yoshindo. The Craft of the Japanese Sword (en anglès). Kodansha International, 1987, p. 20. ISBN 978-0-87011-798-5.
* ↑ Shimomukai, Tatsuhiko. The Review of the Study of History : Shigaku Kenkyu. 広島史学研究会, 30 juny 2000.
* ↑ モノづくり再生は新旧技術のコラボレーションで. p.3. 旭化成
* ↑ 図説日本刀大全: 決定版 (en japonès). ワン・パブリッシング, 2020, p. 30. ISBN 978-4-651-20040-8.
* ↑ John T. Kuehn. A Military History of Japan: From the Age of the Samurai to the 21st Century. Praeger, 15 gener 2014, p. 34. ISBN 978-1-59228-720-8.

## Vegeu també

* Catana
* Tsurugi
# Lahcen Ouadani

Lahcen Ouadani (Marroc, 14 de juliol de 1959) és un exfutbolista marroquí de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció del Marroc amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1986.
Pel que fa a clubs, destacà a FAR Rabat.

## Referències

* ↑ 1986 FIFA World Cup Mexico Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine.
* ↑ Lahcen Ouadani Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Perfil a sports-reference.com». Arxivat de l'original el 2009-04-23. [Consulta: 3 juliol 2019].
* ↑ Lahcen Ouadani a National-Football-Teams.com (anglès)
# Dauradet de Dinelli

El dauradet de Dinelli (Pseudocolopteryx dinelliana) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones obertes amb matolls, localment al sud-est de Bolívia, oest de Paraguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Dauradet de Dinelli». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Félix Sarriugarte Montoya

Félix Sarriugarte (Durango, 6 de novembre de 1964) és un exfutbolista i entrenador basc. A primera divisió va jugar 68 partits amb l'Athletic Club i 90 amb el Reial Oviedo, marcant un total de 28 gols.
Com a tècnic, destaca el seu pas pel primer equip de l'Athletic de Bilbao.

## Clubs
### Com a jugador

* Bilbao Athletic 1982-1987
* Athletic Club 1986-1989
* Reial Oviedo 1989-1994
* UD Las Palmas 1994-1995
* Atlètica Gramenet 1995-1996

### Com a entrenador

* Baskonia 2003-2004
* Bilbao Athletic 2005-2006
* Athletic Club 2006-2007
# Montlleó (Guixers)

El Montlleó és una muntanya de 1.213 metres al municipi de Guixers (el Solsonès) per bé que la part baixa del vessant nord-occidental pertany al municipi de la Coma i la Pedra. S'aixeca a la riba dreta de l'Aigua de Valls al sud de la Serra de Guixers amb la qual es connecta pel Coll de Berla. Pràcticament la totalitat de la muntanya està coberta per boscs de pins. Al Coll de Berla hi ha una guixera (pedrera d'on s'extrau guix) que proporciona la matèria primera emprada a la fàbrica de la Knauf, situada a uns 2,5 km cap al sud.

## Límits

Els límits de la seva base són:
* Nord: el Coll de Berla i el torrent de la Vilella
* Est: la rasa de Castelltort.
* Sud: l'Aigua de Valls.
* Oest: el torrent de la Barata.

## Dades topogràfiques

* Longitud màxima N-S: 1,1 km.
* Longitud màxima E-O: 2,2 km.
* Cota màxima de la base: 1.113 m. al Coll de Berla 42° 8′ 23.82″ N, 1° 37′ 39.25″ E﻿ / ﻿42.1399500°N,1.6275694°E﻿ / 42.1399500; 1.6275694
* Cota mínima de la base: 803 m. al pantà de la Llosa del Cavall 42° 7′ 47.03″ N, 1° 37′ 50.63″ E﻿ / ﻿42.1297306°N,1.6307306°E﻿ / 42.1297306; 1.6307306

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.

## Enllaços externs

* Mapa de l'ICC
# Centrolene lemniscatum

Centrolene lemniscatum és una espècie de granota que viu al Perú.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rodríguez, L., Martinez, J.L., Lehr, E., Arizabal, W., Wild, E. & Neira, D. 2004. Centrolene lemniscatum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# La Llosa (Eroles)

La Llosa és un paratge del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp.
Està situat al nord-oest d'Eroles i al nord-est de Claramunt, més a prop d'aquest darrer poble, però separat d'ell per una carena. És vall endins del barranc d'Eroles, i en aquest territpri s'origina un dels afluents del barranc esmentat: la llau de la Llosa. És al nord-oest del Coll de la Trava, al nord-est del Serrat del Boixegar i al sud-est del de Pocogul.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Canal de Santa Maria

La Canal de Santa Maria és un barranc que discorre dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
És afluent per la dreta de la Noguera de Tor. Té el naixement a 2.110 metres, a l'extrem sud-est de la Coma de l'Estapiella. El seu curs discorre cap al sud-est per desaiguar a la Noguera de Tor, a 1.476 metres d'altitud, a l'extrem nord del Balneari de Caldes de Boí.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Canal de Santa Maria. [Consulta: 06/10/2013]

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Coma de l'Estapiella. [Consulta: 06/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. la Noguera de Tor. [Consulta: 06/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Langdon (Dakota del Nord)

Langdon és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 2.101 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Langdon tenia 2.101 habitants, 917 habitatges, i 565 famílies. La densitat de població era de 477,2 hab./km².
Dels 917 habitatges en un 26,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 38,3% no eren unitats familiars. En el 36,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 20,9% entre 25 i 44, un 23,3% de 45 a 60 i un 28,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.839 $ i la renda mediana per família de 37.121 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.010 $ mentre que les dones 19.342 $. La renda per capita de la població era de 15.670 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Langdon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Langdon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Lange

Lange és el nom dels següents personatges:
* Christian Lous Lange (1869-1938), historiador i pacifista noruec, Premi Nobel de la Pau
* Gregor Lange (Havelberg, Brandenburg, 1540- Breslau, 1587), compositor alemany del Renaixement
* Jakob Emanuel Lange, botànic
* Jessica Lange (1949), actriu estatunidenca
* Johan Martin Christian Lange (1818-1898), botànic
* Johann Caspar Lange
* Joachim Lange, músic alemany de la segona meitat del segle xvi
* Józef Lange (1897-1972), ciclista polonès
* Gustav Lange (Schwerstedt, 1830 – Wernigerode, 1889), compositor alemany
# Langdon (Nou Hampshire)

Langdon és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 586 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Langdon tenia 586 habitants, 237 habitatges, i 174 famílies. La densitat de població era de 13,9 habitants per km².
Dels 237 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,4% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 26,2% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 31,2% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.083$ i la renda mediana per família de 43.125$. Els homes tenien una renda mediana de 33.750$ mentre que les dones 24.444$. La renda per capita de la població era de 24.572$. Entorn del 3,3% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Langdon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Langdon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Learning to Fly

Learning to Fly és una de les cançons del grup de rock progressiu britànic Pink Floyd. Va aparèixer el 1987 a l'àlbum A Momentary Lapse of Reason i a l'àlbum recopilatori Echoes: The Best of Pink Floyd el 2001. És probablement la cançó que va portar més èxit al disc, del qual fou single, Continua amb sense pausa des de Signs of Life, i va ser una peça tocada en els espectacles Shine On You Crazy Diamond i Sings of Life a les gires dels dos últims discos.

## Crèdits

* David Gilmour - veus, guitarres, caixa de ritmes
* Nick Mason - percussió, efectes sonors
* Bob Ezrin - caixa de ritmes
* Jim Keltner - acoustic drum samples
* Jon Carin - teclats
* Tony Levin - baix
* Darlene Koldenhaven, Carmen Twillie, Phyllis St. James et Donnie Gerard - cors

## Referències

* ↑ Strong, Martin C. The Great Rock Discography. 7th. Edinburgh: Canongate Books, 2004, p. 1177. ISBN 1-84195-551-5.
* ↑ Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd. London: Omnibus Press, 1995. ISBN 0-7119-4301-X.
* ↑ Besselva Averame, Alessandro. Pink Floyd. The lunatic: Testi commentati (en italià). LIT Edizione, 2008. ISBN 8862314493.