OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Puiforniu (Mont-ros)

Puiforniu o Puigforniu és un despoblat antic del terme municipal de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà, situat al bell mig de la carena que partia els antics termes de Mont-ros i la Pobleta de Bellveí, ara tots dos integrats a la Torre de Cabdella. Molt possiblement es tracta del Castell de Montformit, amb l'església de Sant Feliu de Montformit, documentats en textos medievals a la vall del Flamisell. També hi degué estar relacionada l'església de Sant Esteve de Capite silve o de Montformit.
És en un turó anomenat també Puiforniu, que forma part d'un dels contraforts de la Serra Espina. Es tracta del Serrat de les Cases (o des Cases), al sud-est de Beranui i al nord-oest de les Bordes d'Envall.
El camí d'accés és des de Beranui, per una pista que des de l'entrada del poble surt cap al sud, en direcció al barranc del Solaró i la Roca de Trin-trin. Des d'aquesta pista cal seguir el camí d'Envall, i anar a buscar la carena del Serrat de les Cases, on es pot accedir pel camí obert per a la instal·lació d'unes torres elèctriques a l'extrem de ponent del serrat. Un cop a la torre de més amunt, cal seguir per la mateixa carena fins a arribar a Puiforniu, a 1.275 m. alt.
El poblat s'estén al llarg de 2.400 m², i s'estructura en terrasses aprofitant la carena, que queda oberta només a ponent a causa de l'estrep de roca on és situat. Es conserva part del mur exterior que protegia el poblat, així com els munts de pedra de les edificacions ensorrades. L'amuntegament de rocs dificulta molt la interpretació de les restes.
El valor estratègic de l'indret és innegable, a més tenint en compte que hi passava el camí de la sal, que s'adreçava a Gerri de la Sal.

## Bibliografia

* BENITO I MONCLÚS, Pere i PUIGFERRAT I OLIVA, Carles. "Castell de Montformit". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa. "Sant Feliu de Montformit" i "Sant Esteve de Capite silve o de Montformit. Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* PLADEVALL I FONT, Antoni i ROIG I DEULOFEU, Albert. "Despoblat de Puiforniu". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Puiforniu i el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Etiòpida

L'Etiòpida (en grec antic: Αἰθιοπίς) és una obra del cicle èpic de la literatura grega que no s'ha conservat. Usualment s'atribueix a Arctí de Milet, que l'hauria escrit recopilant un relat del segle vii aC. El seu contingut es coneix parcialment gràcies a la Crestomatia de Procle. El poema continuava la narració de la guerra de Troia després de la mort d'Hèctor, seguint a alguns dels personatges que havien aparegut a la Ilíada, incloent-hi la mort d'Aquil·les. La història se situaria cronològicament després de la Ilíada, i la seguiria la Petita Ilíada.

## Argument

El poema comença immediatament després de la mort de l'heroi troià Hèctor, quan arriben les amàzones dirigides per Pentesilea que van anar a ajudar els troians. Pentesilea té alguns moments de glòria a la batalla, però Aquil·les la mata. Després el guerrer grec Tersites provoca a Aquil·les, dient-li que estimava a Pentesilea, i Aquil·les també el mata. Aquil·les se'n va a Lesbos, i allà, després d'oferir un sacrifici en honor d'Apol·lo, Àrtemis i Leto, és purificat del crim per Odisseu.
Després arriben altres aliats troians, Mèmnon, fill d'Eos i Titonos, al davant d'un exèrcit d'etíops portant una armadura feta per Hefest. Durant la batalla que va seguir, Mèmnon mata a Antíloc, el fill de Nèstor i bon amic d'Aquil·les. Aquest pren venjança matant a Mèmnon, i Zeus fa immortal a Mèmnon a petició d'Eos.
Aquil·les, ple d'ira, persegueix als troians fins a les muralles de Troia, i allà mor, davant de les portes Escees per una sageta de Paris assistit per Apol·lo. El cos d'Aquil·les el recuperen Àiax el Gran i Odisseu.
Els grecs celebren els funerals d'Antíloc. La nereida Tetis, mare d'Aquil·les, arriba per plorar damunt del cos del seu fill, acompanyada per les Muses i per les seves germanes. S'organitzen uns Jocs Fúnebres en honor del difunt, i les seves armes s'ofereixen en recompensa al més gran dels herois, moment en què s'estableix una disputa entre Odisseu i Àiax el Gran. Així acaba l'Etiòpida. No se sap segur si narrava també la qüestió sobre les armes d'Aquil·les i el suïcidi d'Àiax, o bé aquest tema es tractava a l'obra que la continuava, la Petita Ilíada.

## Referències

* ↑ A. Bernabé 1987, Poetarum epicorum Graecorum testimonia et fragmenta pt. 1 (Leipzig: Teubner)
* ↑ Bernabé, Alberto. Fragmentos de épica griega arcaica. Madrid: Gredos, 1979, p. 138-154. ISBN 9788424935245.
# Puig-alt (Balenyà)

Puig-alt és una masia del terme municipal de Balenyà, a la comarca catalana d'Osona.
Se situa prop del límit sud-occidental del terme, al sud-oest de Puigsagordi i al sud-est del Soler de l'Espina. És al nord-oest de Santa Maria Savall i a ponent de la masia de la Torre Estrada. És a l'esquerra de la capçalera del torrent de Sauva Negra.
# Ralph Chaplin

Ralph Hosea Chaplin (Ames, Kansas, 1887 - Tacoma, Washington, 1961) va ser un artista estatunidenc, poeta i escriptor molt cèlebre en la primera meitat del segle XX i un actiu sindicalista de la Industrial Workers of the World (IWW).

## Biografia

D'origen molt humil, la seva família es va traslladar a Xicago el 1893. Es va començar a conscienciar de la situació de les classes treballadores quan, essent un nen, va presenciar la mort d'un treballador que participava en una vaga. Després de diveses feienes malpagades arribà a Mèxic on va ser partidari d'Emiliano Zapata.
El 1913 es va afiliar al IWW. Col·laborador de les publicacions “Solidarity” i l'”Industrial Worker”. Va escriure diversos documents, dibuixos, poemes i cançons per a aquella organització. Com a autor de lletres de cançons va ser tan popular com Joe Jill.
Antimilitarista convençut s'oposà a la Primera Guerra Mundial per la qual cosa li va ocasionar, per la Llei d'Espionatge, una condemna de 20 anys de presó i una multa de 20.000 dòlars. El 1919 fou alliberat sota fiança. Poc després de la Revolució Russa s'inicià una campanya repressiva contra elements considerats radicals aplicant la Llei de Sedició (1918) a la qual van recórrer A. Mitchell Palmer i John Edgar Hoover per controlar i detenir milers de sospitosos de ser comunistes o anarquistes. Chaplin, profundament anticomunista, participà en diversos estats per denunciar aquesta llei. Va tornar a la presó però fou indultat el 1923.
Continuà militant a la IWW però el 1936 va abandonar aquest sindicat i el 1941 va col·laborar amb l'American Federation of Labor (AFL).
Fou crític amb el New Deal i des del 1949 fins a la seva mort fou conservadors dels manuscrits del Washington State Historical Society
Es va convertir al catolicisme; continuà dedicant-se a la poesia i va defensar els drets dels indígenes nord-americans,
Entre les seves aportacions a la lluita sindical es troben l'himne "Solidarity Forever" i la icona de la lluita radical: el Gat Negre (també conegut com el “Gat Salvatge” o “Sabot-cat”, considerat per als anarcosindicalistes com a símbol de les vagues salvatges. El gat representaria algú que està acorralat i es disposa a plantar cara en el darrer moment quan ja no pot aguantar més.

## Bibliografia

Algunes obres de Ralph Chaplin sobre sindicalisme (en anglès):
* The General Strike
* The Centralia Conspiracy
* Ralph Chaplin, Wobbly: The Rough-and-Tumble Story of an American Radical (The University of Chicago Press, 1948) i tornada a publicar per Kessinger Publishing Company el 2007 (ISBN 9781430462521)
* Ralph Chaplin, "Confessions of a Radical," two-part article in Empire Magazine of the Denver Post, Feb. 17, 1957, pp. 12–13, and Feb. 24, 1957, pp. 10–11.
* Ralph Chaplin, "Why I Wrote Solidarity Forever," American West, vol. 5, no. 1 (January 1968), 18-27, 73.

## Referències

* ↑ Ralph Chaplin a spartacus-educational.com
* ↑ WHY DID RALPH CHAPLIN LEAVE THE IWW?
* ↑ Why I Wrote Solidarity Forever, al web de l'IWW

## Enllaços externs

* Llistat de correspondència i altres escrits
* Poesies
* Cartells
# Federació Europea de Periodistes

La Federació Europea de Periodistes és una branca de la Federació Internacional de Periodistes. És la major organització de periodistes a Europa i representa prop de 320.000 periodistes de 40 països. Té la seu a Brussel·les. Es va crear el 1994 en el marc de la constitució de la Federació Internacional de Periodistes per representar els interessos dels sindicats i associacions de periodistes europeus.
Coordina les activitats dels sindicats afiliats a la Federació Internacional de Periodistes a Europa amb un enfocament en el desenvolupament i la promoció dels interessos comuns en l'àmbit de la política social, econòmica, cultural i mitjans de comunicació. Vol protegir i defensar la llibertat d'expressió i d'informació, així com els drets humans dels periodistes i :lluitar «pels drets socials i professionals dels periodistes que treballen en tots els sectors dels mitjans de comunicació».
És reconeguda per la Unió Europea, el Consell d'Europa i la Confederació Europea de Sindicats com a representant de la veu dels periodistes a Europa.

## Referències

* ↑ «European Federation of Journalist [sic]». European Monitoring Centre on Change. Arxivat de l'original el 28 de març 2010. [Consulta: 17 setembre 2010].
* 1 2 «About the European Federation of Journalists». European Federation of Journalists. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2010. [Consulta: 17 setembre 2010].

## Enllaços externs

* Federació Europea de Periodistes - Lloc web oficial
# Ralph Boston

Ralph Boston (Laurel, 9 de maig de 1939 - Peachtree City, 30 d'abril de 2023) va ser un atleta nord-americà, ja retirat, especialista en salt de llargada i guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 9 de maig de 1939 a la ciutat de Laurel, població situada a l'estat de Mississipi.
Destacà a la dècada del 1960, quan el 12 d'agost del 1960 trencà el rècord del món del salt de llargada establert per Jesse Owens 25 abans i deixant-lo en 8.21 metres. Guanyador del Campionat Nacional aquell mateix en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), i amb tan sols 21 anys, aconseguí guanyar la medalla d'or en la competició olímpica de salt de llargada i establint un nou rècord olímpic amb un salt de 8.12 metres.
Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó), on va aconseguir guanyar la medalla de plata i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), on guanyà la medalla de bronze.
El 15 d'agost de 1964 tornà a batre el rècord del món, destronat el soviètic Íhor Ter-Ovanessian, i deixant-lo en 8.31 metres, una distància que ell mateix augmentà fins al 8.35 metres i que fou vigent fins al 18 d'octubre de 1968, quan Bob Beamon el tornà a batre (8.90 m.).
Al llarg de la seva carrera guanyà dues medalles d'or en els Jocs Panamericans.
# Federació Gallega de Futbol

La Federació Gallega de Futbol (FGF, en gallec: Federación Galega de Fútbol) és l'organisme rector del futbol a Galícia. Es va fundar el 1909 i té la seu a la Corunya.
La FGF organitza el grup I de la Tercera Divisió, amb l'ajuda de la Reial Federació Espanyola de Futbol (RFEF). Organitza també les diferents competicions de les categories inferiors.

## Competicions

La FGF organitza les següents competicions:
* Tercera Divisió Grup 1
* Preferent Autonòmica
* Primera Autonòmica
* Segona Autonòmica
* Tercera Autonòmica
* Fase gallega de la Copa RFEF
A més, antigament també va organitzar les següents competicions:
* Campionat de Galícia (1913-1940)
* Copa Galícia (1936-1989)
* Copa Federació Gallega de Futbol (1947)
* Copa Galiza (2008-2009)
* Campionat Gallec d'Aficionats (1931-1987)

## Presidents

| 1909-1910: Manuel Bárcena de Andrés Franco 1910-1913: Antonio Conde Castilla 1913-1916: Manuel Hidalgo 1916-1917: José Sobrino Gómez 1917-1918: Luis Miranda 1919-1919: Enrique Alcaraz 1919-1920: Matías González Rodríguez 1920-1921: Basilio Poncet Sánchez 1921-1921: Enrique Bantle 1921-1922: José Lago Goberna 1922-1922: Manuel de Castro González 1922-1923: Camilo Bernárdez 1923-1924: Basilio Poncet Sánchez 1924-1925: Manuel Garabatos 1925-1926: Francisco Bustelo 1926-1927: Ricardo Mella Serrano | 1927-1928: Federico Fernández Sar 1928-1929: Juan Baliño Ledo 1929-1931: José Grobas Lago 1931-1932: Ubaldo Landín del Valle 1932-1933: Arturo Carrillo 1933-1935: Manuel Domínguez 1935-1941: Cesáreo González Rodríguez 1941-1959: Federico Fernández Sar 1959-1975: Cristino Álvarez Hernández 1975-1988: Alejandro Guillén Mandriñán 1988-1992: Basilio Caramés Mato 1992-2007: Julio Meana Álvarez 2007-2010: Carlos Meana Pereiro 2010-2011: Julio Meana Álvarez 2011-2014: José García Liñares Des de 2014: Rafael Louzán Abal |

## Vegeu també

* Selecció de futbol de Galícia

## Enllaços externs

* Federació Gallega de Futbol - Lloc web oficial
# Ralph Duncan James

Ralph Duncan James (Liverpool, 8 de febrer de 1909 - Salt Spring Island, 19 de maig de 1979) va ser un matemàtic canadenc.
Ralph Duncan James va néixer a Liverpool (Anglaterra), però quan era encara un infant, la família es va traslladar a Vancouver (Canadà). Es va graduar a la universitat de la Colúmbia Britànica i el 1932 es va doctorar a la universitat de Chicago. Després de dos cursos post-doctorals a Caltech, on va treballar amb E.T. Bell, i a universitat de Cambridge, amb G. H. Hardy, va retornar als Amèrica per fer de professor a la universitat de Califòrnia a Berkeley (1934-1939). El 1940 va tornar al Canadà i es va convertir en cap del departament de matemàtiques de la Universitat de Saskatchewan fins al 1945, quan va retornar a la seva alma mater, la universitat de la Colúmbia Britànica, com a professor. A partir de 1948 va ser cap de departament de matemàtiques fins a la seva jubilació el 1974. Va ser president de la Societat Matemàtica del Canadà entre 1961 i 1963.

## Bibliografia

* Robinson, G. de B. «Ralph D James: 1909-1979» (en anglès). Proceedings of the Royal Society of Canada, Vol. 18, Num. 4, 1980, pàg. 93-97. ISSN: 0080-4517.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ralph Duncan James» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Coxeter-James Prize». Canadian Mathematical Society, 2022. [Consulta: 17 febrer 2022]. (anglès)
* «Prominent People». College of Arts & Science. University of Saskatchewan, 2012. Arxivat de l'original el 27 de novembre 2012. [Consulta: 17 febrer 2022]. (anglès)
* «Senate Memorial Tributes - "H, I, J"». University of British Columbia. [Consulta: 17 febrer 2022]. (anglès)
# Família Bernoulli

La família Bernoulli (pronunciació en alemany: bɛʁnʊli) fou una família de Basilea, notable per haver produït diversos acadèmics dotats de talent matemàtic que, entre ells, van contribuir substancialment al desenvolupament de les matemàtiques i la física a la fi del segle xvii.
El fundador d'aquesta família va ser Leon Bernoulli, un metge protestant d'Anvers, llavors als Països Baixos espanyols. El seu fill Jacob es va traslladar a Frankfurt del Main el 1570 fugint de la persecució religiosa dels espanyols. El seu fill, també anomenat Jacob, es va traslladar a Basilea el 1620 on va exercir de comerciant d'espècies, obtenint la nacionalitat el 1622. Es va casar tres vegades i només va tenir un fill, Nikolaus. Aquest es va casar i va tenir una dotzena de fills, dels quals quatre van arribar a edat adulta; dos d'ells es van convertir en matemàtics de primer ordre: Jacob, nascut el 1654, i Johann, nascut a 1667. Tots dos van estudiar la teoria de el càlcul infinitesimal de Leibniz i van desenvolupar aplicacions de la mateixa.

## Principals membres

La família Bernoulli va produir molts artistes i científics notables, en particular un gran nombre de matemàtics famosos del segle xviii:
* Jakob Bernoulli (1654-1705; també conegut com a Jacob, James o Jacques), matemàtic que va donar nom als nombres de Bernoulli.
* Nicolaus Bernoulli (1662-1716), pintor i regidor de Basilea.
* Johann Bernoulli (1667-1748; també conegut com Jean), matemàtic suís que va adoptar de forma primerenca el càlcul infinitesimal.
* Nicolaus I Bernoulli (1687-1759), matemàtic suís.
* Nicolaus Bernoulli II (1695-1726), matemàtic suís; investigar les corbes, les equacions diferencials i la probabilitat.
* Daniel Bernoulli (1700-1782) va desenvolupar el principi de Bernoulli i la paradoxa de Sant Petersburg.
* Johann Bernoulli II (1710-1790; també conegut com Jean), matemàtic i físic suís.
* Johann Bernoulli III (1744-1807; també conegut com Jean), geògraf, astrònom i matemàtic germano-suís.
* Jakob Bernoulli II (1759-1789; també conegut com Jacques), físic i matemàtic rus-suís.

## Vegeu també

* Assaig de Bernoulli
* Lemniscata de Bernoulli
* Nombres de Bernoulli
* Paradoxa de Sant Petersburg

## Referències

* Darling, David; Schulze-Makuch, Dirk. The Extraterrestrial Encyclopedia. First Edition Desgin Publishing, 2016-02-11. ISBN 978-1-5069-0142-8.
* The Encyclopedia of Science de David Darling
Família Bernoulli :
Nicolaus Bernoulli (1623–1708) Comerciant
Jakob Bernoulli (1654–1705) Matemàtic Nicolaus Bernoulli (1662–1716) Pintor   Johann Bernoulli (1667–1748) Matemàtic
    Nicolaus Bernoulli I (1687–1759) Matemàtic Nicolaus Bernoulli II (1695–1726) Matemàtic Daniel Bernoulli (1700–1782) Matemàtic Johann Bernoulli II (1710–1790) Matemàtic
     Johann Bernoulli III (1744–1807) Matemàtic Daniel Bernoulli II (1751–1834) Nicolaus Bernoulli IV (1754–1841) Jakob Bernoulli II (1759–1789) Matemàtic
             Nicolaus (1793–1876)
           Fritz (1824–1913) Theodor (1837–1909)
       Hermann Hesse (1877–1962) Escriptor Maria Bernoulli (1868–1963) Hans Benno Bernoulli (1876–1959) Arquitecte :
Arbre genealògic dels Bernoulli :
# Ferreira do Alentejo

Ferreira do Alentejo és un municipi portuguès, situat al districte de Beja, a la regió d'Alentejo i a la subregió del Baixo Alentejo. L'any 2006 tenia 8.354 habitants. Limita al nord amb Alcácer do Sal i Alvito, a l'est amb Cuba i Beja, al sud amb Aljustrel, al sud-oest amb Santiago do Cacém i a l'oest amb Grândola.
Població del concelho de Ferreira do Alentejo (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 2089 | 4737 | 8401 | 12472 | 14894 | 11244 | 10075 | 9010 | 8505 |
# Font de Santa Rita (Olot)

* Per a altres significats, vegeu «Font de Santa Rita (desambiguació)».
La Font de Santa Rita és una font d'Olot (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una font excavada a la roca basàltica utilitzant pedra volcànica com a material constructiu de murs, bancs i paviments. Defineix un lloc de parada i estada al costat del riu Fluvià entre la font de la Gruta i la passera del Mas Tossols fins a les gorges del Collell. Al 1889 ja figurava a l'índex de "Les nostres fonts". Damunt del raig hi ha gravat a la pedra la data 18 de novembre de 1931 i fou restaurada al 1996. El cabal d'aigua no és constant. Era un dels indrets més concorreguts pels olotins des de Sant Roc.

## Referències

* ↑ «Font de Santa Rita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Rasola. «Avui destaquem : La Font de Santa Rita d'Olot», 27-10-2018. [Consulta: 3 març 2019].
# Font de Sas

La Font de Sas és una font d'aigua a la vall de Mosquera, a la serra d'Espadà, dins del terme municipal d'Assuévar, a la comarca de l'Alt Palància. Les aigües que brollen de la font de Sas són envasades i comercialitzades. Cada any s'envasen prop de 15 milions de litres d'aigua provinents de la font del Sas.
Ja a principis del segle xx, els habitants de l'entorn distribuïen l'aigua del Sas per la ciutat de València i voltants. El consistori, al qual hi pertany la titularitat de la font, repartia etiquetes i taps normalitzats, però no hi havia cap mena de control en la producció. L'any 1984, l'ajuntament d'Assuévar crea una planta envasadora per tal de complir amb les ordenaments de salubritat i higiene. El 1995, la planta esdevé l'empresa municipal "Aguas de Azuébar, S.L.". Privatitzada l'any 2010, la mercantil encarregada de la planta d'embotellament no va poder fer front a les pèrdues i va tancar el 2013.

## Referències

* ↑ «Los lindes de los manantiales enfrentan a Azuébar y Almedíjar - Levante-EMV». Ha estat reclamat també com a part del terme municipal d'Almedíxer
* ↑ http://www.levante-emv.com/castello/3148/lindes-manantiales-enfrentan-azuebar-almedijarbrbr/196268.html
* ↑ http://www.comunitatvalenciana.com/excursion-paraje/castellon-costa-azahar-azuebar-excursiones/parajes-azuebar-0%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.azuebar.es/node/78 Arxivat 2013-02-25 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.lasprovincias.es/v/20100707/castellon/consistorio-azuebar-privatiza-embotelladora-20100707.html
* ↑ http://www.levante-emv.com/castello/2013/02/08/azuebar-subasta-bienes-planta-agua-embargar-gestora-impago/972731.html
* ↑ http://www.levante-emv.com/castello/2013/02/28/azuebar-cedera-gestion-embotelladora-fallar-subasta-maquinaria/977968.html

## Enllaços externs

* Aigua d'Assuévar Arxivat 2013-06-30 a Wayback Machine.
# Puig del Gorb

El Puig del Gorb és un puig de 374,5 m alt del terme comunal de les Cluses, a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord.
És al centre del sector sud del terme de les Cluses. En el seu vessant meridional hi ha el Bosc d'en Flors i en el nord la Font de l'Aram.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «41-Les Cluses». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «96-Morellàs i les Illes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Les Cluses i Morellàs i les Illes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Puig del Gorb en els ortofotomapes de l'IGN
# FK DAC 1904 Dunajská Streda

El FK DAC 1904 Dunajská Streda és un club eslovac de futbol de la ciutat de Dunajská Streda.

## Història

El club fou fundat l'any 1904. Des de 2013, DAC està afiliat amb ŠK Senec. Evolució del nom:
* 1904: DAC (Dunaszerdahelyi Atlétikai Club)
* 1908: DSE (Dunaszerdahelyi Sport Egylet)
* 1920: DAC (Dunaszerdahelyi Atlétikai Club)
* 1933: DTC (Dunaszerdahelyi Torna Club)
* 1942: DLE (Dunaszerdahelyi Labdarúgó Egyesület)
* 1948: Sokol
* 1953: Slavoj
* 1965: Jednota
* 1968: TJ DAC
* 1982: TJ DAC Pol'nohospodar
* 1993: FC DAC
* 1994: Marat -DAC
* 1994: 1.FC DAC - Gemer
* 1996: 1.FC DAC
* 2000: FK DAC 1904

## Palmarès

* Copa txecoslovaca de futbol:
** 1987
* Copa eslovaca de futbol:
** 1987

## Referències

* ↑ «Informácie o klube». FC DAC 1904. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2018. [Consulta: 16 octubre 2015].
* ↑ «Klubinformációk». FC DAC 1904. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2018. [Consulta: 16 octubre 2015].
* ↑ Sport Teraz.sk
* ↑ Klubtörténet Arxivat 2017-02-28 a Wayback Machine. fcdac.sk= 16 octubre 2015

## Enllaços externs

* Web oficial (eslovac)(hongarès)(anglès)