OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medalla del Servei a Corea

La Medalla de Servei a Corea (anglès: Korean Service Medal) és una medalla de campaña dels Estats Units, creada el 8 de novembre de 1950 per Harry Truman, i atorgada a qualsevol membre de les Forces Armades que participessin en les accions de les Nacions Unides a Corea entre el 27 de juny de 1950 i el 27 de juliol de 1954 sota alguna de les següents circumstàncies:
* Dins dels límits territorials de Corea o en les seves aigües
* Amb una unitat sota el control operatiu del Comandant en Cap de l'Extrem Orient o en algunes de les unitats fora dels límits de Corea designades pel Comandant en Cap per haver recolzat directament els esforços militars a Corea
* Ser posseïdor d'un certificat individual del Comandant en Cap de l'Extrem Orient testificant la contribució material realitzada en suport directe als esforços militars a Corea.
També va ser atorgada a vaixells que servissin a les aigües coreanes, unitats en missions aèries sobre Corea i unitats de suport directe a l'esforç
Durant la Guerra de Corea, el Departament de Defensa senyalà 13 campanyes oficials, les quals anotaven estrelles de servei per a la Medalla de Servei a Corea:
* Agressió Nord-coreana (USN): 27/6 – 2/11/1950
* Defensiva de les Nacions Unides (USA, USAF): 27/6 – 15/9/1950
* Ofensiva de les Nacions Unides (USA, USAF): 16/9 – 15/11/1950
* Intervenció de les Forces Comunistes Xineses (USA, USAF): 3/11/1950 – 24/1/1951
* Agressió de la Xina Comunista (USN): 3/11/1950 – 24/1/1951
* Desembarcaments d'Inchon (USN): 13 – 17/9/1950
* Primera Contraofensiva de les Nacions Unides (USA, USN, USAF): 25/1 – 21/4/1951
* Ofensiva de primavera de les Forces de la Xina Comunista (USA, USN, USAF): 22/4 – 8/7/1951
* Ofensiva d'estiu/tardor de les Nacions Unides (USA, USN, USAF) – 9/7 – 27/11/1951
* Segon Hivern Coreà (USA, USN, USAF) – 28/11/1951 – 30/4/1952
* Defensa Coreana d'estiu/tardor 1952 (USA, USN, USAF) – 1/5 – 30/11/1952
* Tercer Hivern Coreà (USA, USN, USAF) – 1/12/1952 – 30/4/1953
* Estiu Coreà de 1953 (USA, USN, USAF) – 1/5/1953 – 27/7/1953
Per tots aquells que participessin en els desembarcaments d'Inchon i en els atacs paracaigudistes de Sukch'on-Such'on i Musan se'ls autoritzà una punta de fletxa a més de l'estrella de campanya. La insígnia de combat operatiu també és autoritzada per certs mariners.
Si bé la Guerra de Corea finalitzà el 1953, la Medalla del Servei a Corea s'atorgà fins al juny de 1954, donada la tensa naturalesa de l'ocupació i dels deures de guarnició immediatament posteriors a la guerra, degut a l'alta possibilitat d'un nou atac del Nord. Després de 1954 s'atorgà la Medalla Expedicionària de les Forces Armades.
Paral·lelament, la República de Corea atorgava la Medalla Coreana del Servei de Guerra. A més, s'atorgà la Citació Presidencial d'Unitat coreana.

## Disseny

Una medalla de bronze. A l'anvers apareix una porta coreana, envoltada per la inscripció "KOREAN SERVICE" ("Servei a Corea). Al revers apareix el símbol coreà, pres del centre de la bandera coreana amb la inscripció "United States of America" a la part superior i unes branques de llorer i olivera a la inferior.
Penja d'una cinta blava, amb una franja central blanca.
# Concòrdia de Villafáfila

La Concòrdia de Salamanca del 1505 fou un acord mitjançant el qual Ferran el Catòlic va renunciar al poder a la Corona de Castella el 1506 per la Concòrdia de Villafáfila per evitar un enfrontament armat, i se centrà en els seus assumptes a la Corona d'Aragó, a causa de les males relacions entre Felip el Bell, a qui donava suport la noblesa castellana, i Ferran.

## Referències

* ↑ «Concòrdia de Villafáfila». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Coubron

Coubron és un municipi francès, situat al departament de Sena Saint-Denis i a la regió d'Illa de França.
Forma part del cantó de Tremblay-en-France i del districte de Le Raincy. I des del 2016, de la divisió Grand Paris - Grand Est de la Metròpoli del Gran París.
# El Rossinyol (revista)

El Rossinyol: art literatura i humorisme va ser una publicació reusenca que sortí el 1908 i el 1909.

## Història

La Redacció del periòdic diu en l'article de presentació del seu primer número que vol portar a terme una obra de cultura "encar que modesta, pel poc que valem, serà tant gran com qualsevol altre". Es defineix apolític: "El nostre periódic no será polític" però mostra una forta tendència progressista: "Despreciem tota idea que no sigui avençament de la societat, vers a la consecució de la llibertat i redempció humanes". Finalitza amb una petita referència a l'humorisme i a la literatura, i que l'humorisme contribueix a fer que el periòdic "pugui esser mes ben fruït per tothom, puig creiem que l'humor i la literatura pertanyen a una mateixa familia". Marc Ferran, l'estudiós de la premsa satírica reusenca, diu que el seu humorisme apareix amb comptagotes i és de poca qualitat.
El Rossinyol va tenir dues etapes. La primera s'acaba amb el número 13 (14-VII-1908) amb un article on es lamenten d'haver estat incompresos, pel poc èxit que havia obtingut la revista: "Lo Rossinyol amb el present nombre s'acomiada dels llegidors, dels amics [...] El Rossinyol desapareix modestament, l'hi ha faltat ambient, li ha faltat públic i no ha volgut refilar...". La segona etapa s'engegà el 14 d'abril de l'any següent, amb el mateix to poc interessant, i tancarà definitivament amb el número 20 el 7 de novembre de 1909. Aquesta segona època, impresa i impulsada per Cosme Vidal, va ser un intent de recuperar els membres dispersos del Grup modernista de Reus que formaven la "Colla de ca l'Aladern".
El director va ser el periodista Francesc Magrinyà Solé. S'hi van publicar textos de Ramon Salvat, Cristobal Litrán, Francesc Recasens i Mercadé, Tomàs Martí, Josep Martorell Òdena, P. Redon, Josep Gispert Maimó, S. Castellví, Àngel Pallejà, Josep Alsina Jaumà i altres.

## Aspectes tècnics

Tenia la capçalera mixta amb el títol de la publicació gravat i quatre pàgines mida foli. Era quinzenal i sortia el primer i tercer diumenge de cada mes. Els continguts eren bilingües, amb preeminència del català. S'imprimí a la impremta de Carreras i Vila, i una última època a la de ca l'Aladern, on aquest encara intentava divulgar els principis modernistes.

## Localització

* Una col·lecció a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.
* Una col·lecció a la Biblioteca del Centre de Lectura i a la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* 1 2 Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica: 1868-1936. Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 58-59. ISBN 8487873049.
* ↑ El Rossinyol, 13, 4-VII-1908, pàg. 1.
* ↑ Givanel i Mas, Joan. Bibliografia catalana: premsa. Barcelona: Institució Patxot, 1931, p. Vol. II, pàg. 337.
* ↑ «El Rossinyol». [Consulta: 26-V-2014].
* ↑ «El Rossinyol». [Consulta: 26-V-2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Temple de Zeus Olímpic (Atenes)

El Temple de Zeus Olímpic d'Atenes (grec: Ναός του Ολυμπίου Διός), també conegut com a Olimpièon, és un gran temple en ruïnes a Atenes que va ser dedicat a Zeus. Es va començar el segle vi aC, en l'època dels tirans, que volien construir el temple més gran del món antic, però no es va acabar fins al segle II dC, en l'època de l'emperador Hadrià, 638 anys més tard. En l'època hel·lenística i en la romana era el temple més gran de Grècia.
En el segle iii, el temple va caure en desús després dels saquejos de les invasions bàrbares. És probable que després no fóra mai reparat i s'anara deteriorant fins a arribar a un estat ruïnós. En els segles posteriors a la caiguda de l'Imperi Romà, el temple es va utilitzar com a pedrera per a aconseguir materials de construcció per a altres projectes en la ciutat. Malgrat això, encara en queden restes importants i és un dels monuments més visitats.

## Característiques

El temple va ser construït en marbre del Pentèlic, i feia 96 metres de llargària per 40 metres d'amplària. Constava de 104 columnes corínties (la primera volta que aquest estil s'utilitzava en l'exterior d'un temple), cadascuna de 17 metres d'alt, de les quals 48 estaven col·locades en files triples sota els frontons i 56 en files dobles als costats. Només 15 d'aquestes columnes queden en peu avui. La setzena va caure durant un temporal el 1852 i està encara estesa on va caure.

## Història recent

El temple va ser excavat entre el 1889 i el 1896 per Francis Penrose, de l'escola britànica d'Atenes (qui també va tenir un paper destacat en la restauració del Partenó), el 1922 per l'arqueòleg alemany Gabriel Welter i en els anys 60 per arqueòlegs grecs dirigits per Ioannes Travlos. El temple, juntament amb les ruïnes circumdants d'altres estructures antigues, és un districte històric administrat pel del ministeri de l'Interior grec.
El 21 de gener del 2007, un grup de neopagans hel·lènics van obtenir el permís per a realitzar una cerimònia en honor de Zeus al temple. L'esdeveniment va ser organitzat per Ellinais, una organització que va guanyar una batalla jurídica per obtenir el reconeixement de les antigues pràctiques religioses gregues a la tardor del 2006.

## Galeria de fotos

* El temple vist des de l'Acròpoli.
* Detall d'un capitell corinti del temple.
* El Temple de Zeus Olímpic a la nit amb l'Acròpoli d'Atenes al fons.
* La columna que va caure el 1852.

## Referències

* ↑ "Athens." The Oxford Encyclopedia of Classical Art and Architecture. Ed. John B. Hattendorf. Oxford University Press, 2007.
# Lake Hamilton (Arkansas)

Lake Hamilton és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 1.609 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Hamilton tenia 1.609 habitants, 762 habitatges, i 483 famílies. La densitat de població era de 313,8 habitants/km².
Dels 762 habitatges en un 18,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,7% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 30% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.667 $ i la renda mediana per família de 45.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.455 $ mentre que les dones 16.765 $. La renda per capita de la població era de 23.992 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Hamilton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Hamilton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alejandro Rodríguez Arias y Rodulfo

Alejandro Rodríguez Arias y Rodulfo (Ceclavín, 26 de febrer de 1838 - l'Havana, 15 de juliol de 1893) fou militar espanyol de la segona meitat del segle xix.

## Biografia

En 1853 va ingressar a l'Acadèmia d'Artilleria de Segòvia i en 1858 va ascendir a capità i va ser destinat al Departament de l'Havana. El dia 10 d'abril de 1861 va embarcar cap a Santo Domingo com a part de la Brigada sota el comandament del brigadier Antonio Peláez y Campomanes que va incorporar aquest territori a la corona espanyola. En acabar la campanya fou ascendit a comandant d'artilleria. En 1864 fou ascendit a tinent coronel i va rebre la creu de Carles III. En 1866 fou destinat novament a Cuba, on va destacar com a cap de la Columna Volant a Santa Clara i Cienfuegos. En 1870 fou posat al cap del Batalló de Voluntaris de Saragossa contra el rebel cubà Agüero i ascendí a coronel. Des de 1874 va participar també en la tercera guerra carlina, i en acabar fou ascendit a general de divisió.
En 1877 fou ascendit a mariscal de camp i en 1878 a tinent general. Després fou governador militar de Cadis, capità general d'Andalusia i Castella, subsecretari de guerra i capità general de València (1890). Durant la minoria d'edat d'Alfonso XIII, la regna mare regent, Maria Cristina d'Habsburg-Lorena el va proposar com a Ministre de la Guerra, càrrec que Rodríguez-Arias va refusar, per la qual cosa en 1890 el va nomenar Capità General i Governador de l'illa de Cuba, la màxima autoritat i representació del govern i la corona en l'antiga colònia espanyola. Va morir víctima de malalties tropicals en l'Havana el 15 de juliol de 1893.

## Referències

* ↑ Alejandro Rodríguez Arias y Rodulfo a ecured
* ↑ D. ALEJANDRO RODRIGUEZ ARIAS Y RODULFO a losabdones.blogspot

## Bibliografia

* Valeriano Gutiérrez Macías Alejandro Rodríguez Arias y Rodulfo, General Antillano Prototipo de valor y pericia militar, A: Revista de estudios extremeños, ISSN 0210-2854, Vol. 40, Nº 2, 1984, págs. 339-354
# Concòrdies de Barcelona

Les Concòrdies de Barcelona són les diferents edicions de la farmacopea vigent al Principat de Catalunya des del 1511 fins al 1794. Es considera la segona farmacopea del món, després de la de Florència.
El 29 d'agost del 1510, Ferran el Catòlic va concedir el primer reial privilegi al Col·legi d'Apotecaris de Barcelona amb objecte d'uniformitzar les preparacions farmacèutiques. Els convenis dels apotecaris eren exposats a les consideracions del Col·legi de Doctors en Medecina de Barcelona, d'on prové el nom de concòrdies.
Oficialment se'n van publicar tres:
* Concordie Apothecariorum Barchiñ, 1511. Està escrita en llatí amb caràcters gòtics. Només se'n conserva un exemplar al Museu de la Farmàcia Catalana.
* Concordie Pharmacopolarum Barchinonensium, 1535.
* Concordia Pharmacopolarum Barcinonensium de componendis medicamentis compositis quorum in pharmacopolis usus est nuper accurate recognita diligenter expurgata et antiquae integritati fideliter restituta, 1587. Redactada per Bernat Domènech i f Pau, cònsols del Col·legi d'Apotecaris. Està escrita en llatí, excepte el permís d'impressió en català, i amb numeració aràbiga.
Un segle més tard, davant l'escassetat d'exemplars, el metge Joan d'Alós i Serradora va publicar el 1686 la Pharmacopea Cathalana amb la intenció de restituir i reformar la Concòrdia del 1587. Els apotecaris de Barcelona, però, van continuar guiant-se per l'antiga Concòrdia.
En suma, a les Concòrdies s'hi troben 370 fórmules que apleguen 617 drogues d'opiates, electuaris i llepadums, pastilles, loocs, conserves, xarops i arrops, infusions i coccions, píndoles, laxants, pólvores, col·liris, olis, ungüents, cerats i emplastres. Predominen les del regne vegetal: 513, mentre que 46 són del regne mineral i 58 del regne animal.
El mateix esperit de les concòrdies va servir per fer les Concòrdies de Saragossa del 1546, la farmacopea valenciana del 1601 i la Pharmacopoeia Matritensis del 1739 vàlida pel regne de Castella. El 1794 es van unificar en la Pharmacopoea Hispana, deixant de ser oficials les Concòrdies de Barcelona.

## Edició moderna

El 2009 l'Acadèmia de Farmàcia de Catalunya n'ha publicat una edicó comentada moderna.

## Referències

* ↑ «Documents». Museu de la Farmàcia Catalana.
* ↑ Ylla-Català, Miquel «Un receptari del segle XVI» (pdf). Ausa. Patronat d'Estudis Osonencs.
* ↑ Sorní, Xavier «Joan d'Alós: Restitució i reforma de l'antidotari barceloní» (pdf). Gimbernat, XVI, 1996, pàg. 43-49.
* ↑ AA.VV.. Les concòrdies de Barcelona del segle XVI. Barcelona: Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, 2007, p. 862. ISBN 978-84-475-3196-7.
# Coucy-la-Ville

Coucy-la-Ville és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 191 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Coucy-la-Ville era de 191 persones. Hi havia 66 famílies de les quals 20 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 23 parelles sense fills, 19 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 86 habitatges, 68 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 10 estaven desocupats. Tots els 86 habitatges eren cases. Dels 68 habitatges principals, 52 estaven ocupats pels seus propietaris, 13 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 13 tenien tres cambres, 23 en tenien quatre i 32 en tenien cinc o més. 51 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 29 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Coucy-la-Ville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 8 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 16 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 8 |
| 16 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 12 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 132 persones, 74 eren actives i 58 eren inactives. De les 74 persones actives 64 estaven ocupades (32 homes i 32 dones) i 10 estaven aturades (5 homes i 5 dones). De les 58 persones inactives 11 estaven jubilades, 36 estaven estudiant i 11 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Coucy-la-Ville hi havia 71 unitats fiscals que integraven 173 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 15.207 €.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Coucy-la-Ville hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Coucy-la-Ville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Coucy-la-Ville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# El Royo

El Royo és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Està format pels nuclis d'Arroyo de la Truchuela, Barranco de la Truchela, Derroñadas, El Royo, Hinojosa, Hinojosa de la Sierra, Langosto i Vilviestre de los Nabos.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Tiranet capbrú

El tiranet capbrú (Ornithion brunneicapillus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i clars de les terres baixes fins als 1200 m, del centre i sud de Costa Rica, Panamà, oest i nord de Colòmbia, nord de Veneçuela i nord-oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Tiranet capbrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Lekunberri (Baixa Navarra)

Lekunberri (en francès i oficialment Lecumberry), és un municipi de la Baixa Navarra (Nafarroa Behera), un dels set territoris que formen Euskal Herria, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Duzunaritze-Sarasketa al nord, Hozta, Behorlegi i Mendibe a l'est, Ahatsa-Altzieta-Bazkazane i Ezterenzubi a l'oest i Larraine al sud-est.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 469 | 397 | 447 | 512 | 550 | 602 | 616 | 664 | 630 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 602 | 622 | 581 | 523 | 502 | 508 | 505 | 508 | 520 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 483 | 472 | 468 | 394 | 372 | 376 | 346 | 428 | 395 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 286 | 259 | 227 | 215 | 208 | 182 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Adventisme

En general, el terme Adventista es refereix al cristià que creu en el prompte retorn de Jesucrist (Parusia).
Encara que són diverses les denominacions cristianes que poden considerar-se "adventistes", el nom és usat habitualment per referir-se als Adventistes del setè dia.

## Vegeu

* Església Adventista del Setè Dia
* William Miller
* Ellen White
* Nelson H. Barbour
Viccionari
# Conda

Conda és un municipi de la província de Kwanza-Sud. Té una extensió de 2.090 km² i 89.682 habitants. Comprèn les comunes de Conda i Cunjo. Limita al nord amb el municipi d'Amboim, a l'est amb el d'Ebo, al sud amb el municipi de Seles, i a l'oest amb el de Sumbe.

## Referències

* ↑ Conda al cens d'Angola
# Bom Jesus da Lapa

Bom Jesus da Lapa és una ciutat brasilera de l'estat de Bahia. És localitzat a la riba dreta del riu São Francisco, a 796 quilòmetres de la capital estatal, Salvador. Seva població és estimat en 69.662 habitants, segon el cens 2020 del IBGE. El municipi possueix una àrea de 4.115,524 km².
La àrea del municipi va començar a poblar-se a finals del segle xvii, quan el pare Francisco de Mendonça, amb la imatge de Bom Jesus, va descobrir una cova a la vora del riu São Francisco, on es va instal·lar allà, transformant-la en un santuari, atraient devots i gent de diverses regions del Brasil colonial, formant un poblat amb el nóm de Bom Jesus da Lapa. El municipi fou fundat en 1891, tenint la seva emancipació de Paratinga.

## Referències

* ↑ «Bom Jesus da Lapa (BA) | Cidades e Estados | IBGE». [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ «A história do Santuário de Bom Jesus da Lapa» (en portuguès brasiler), 21-08-2014. [Consulta: 14 març 2021].
# El Roure

El Roure és el nom dels següents llocs:
* Canònica de Santa Maria del Roure, antic monestir i santuari situat al nord-oest de Pont de Molins (Alt Empordà). Per extensió, es coneix popularment com el Roure a tota la superfície de terra que es troba al cim de la serra dels Tramonts.
* El Roure, masia del terme de Lladurs, al Solsonès
* El Roure, antic nucli de població, actualment deshabitat, del municipi dels Masos, al Conflent. Es conserven unes restes de l'església de la Mare de Déu del Roure.
* Mare de Déu del Roure, santuari del municipi de Tellet, al Rosselló
# Tiranet bru ventreblanc

El tiranet bru ventreblanc (Phaeomyias tumbezana) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de matolls àrids i espinós de l'oest dels Andes al sud-oest de l'Equador i oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Tiranet bru ventreblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)