OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolor radicular

El dolor radicular o radiculàlgia és un dolor "irradiat" al llarg del dermatoma (distribució sensorial) d'un nervi a causa d'una inflamació o una altra irritació de l'arrel nerviosa (radiculopatia). Una forma comuna de dolor radicular és la ciàtica: un dolor radicular que s'irradia al llarg del nervi ciàtic des de la columna vertebral fins a la part baixa de l'esquena, la natja, la part posterior de la cuixa, el panxell i el peu sovint secundari a la irritació de l'arrel nerviosa per una hèrnia discal o d'osteòfits de la regió lumbar de la columna. La radiculitis indica una inflamació de l'arrel nerviosa espinal, que pot provocar dolor en la distribució d'aquest nervi sense debilitat, a diferència de la radiculopatia. Quan el dolor irradiant s'associa amb entumiment o debilitat, el diagnòstic és de radiculopatia si la lesió es troba a l'arrel nerviosa i de mielopatia si és a la medul·la espinal.

## Referències

* ↑ Govind J «Lumbar radicular pain». Aust Fam Physician, 33, 6, 2004, pàg. 409–12. PMID: 15253601.
* ↑ «Stretches to Reduce Sciatica». Friday, 20 January 2017
# Dofí del Ganges

El dofí del Ganges (Platanista gangetica) és una espècie de dofí d'aigua dolça que es troba a certes zones de les grans conques fluvials del nord del subcontinent indi, principalment al Ganges i al Brahmaputra.
El dofí del Ganges es considera un dels símbols nacionals de l'Índia.

## Taxonomia

L'espècie Platanista gangetica fou descrita per Lebeck and Roxburgh l'any 1801. i fins a 1970 el dofí del Ganges i el dofí de l'Indus es consideraven una mateixa espècie.

## Ecologia

Aquests dofins viuen a les seccions profundes dels cursos mitjans i baixos (en el cas del dofí del Ganges) dels grans rius de l'Índia, Bangladesh, el Nepal i el Pakistan. Tenen ulls molt menuts i els manca el cristal·lí, essent efectivament cecs. Tanmateix, vivint en aigües fangoses, els ulls, que només poden detectar diferències en la intensitat de lluminositat, no els fan gaire servei a aquests dofins fluvials. La forma principal de detectar preses, així com els perills que s'atansen, és mitjançant l'ecolocalització. Mengen una gran varietat de peixos i crustacis.
El cos del dofí del Ganges és relativament gruixut en la part central. Són generalment de talla petita i l'exemplar més gran que s'ha trobat feia 199 cm. Tenen un musell llarg i prim que recorda precisament el del gavial o cocodril del Ganges, que viu a la mateixa zona.
A causa de la contaminació i de la pèrdua d'hàbitat totes les poblacions de dofins d'aigua dolça del subcontinent indi es troben a la Llista Vermella de la UICN d'espècies amenaçades.

## Referències

* ↑ Dofí del Ganges
* ↑ Kinze, C.C. «Rehabilitation of Platanista gangetica (Lebeck, 1801) as the valid scientific name of the Ganges dolphin». Zoologische Mededelingen Leiden. «Enllaç»., 74, 2000, pàg. 193–203.

## Enllaços externs

* Walker's Mammals of the World Online - Ganges River Dolphin Arxivat 2004-10-10 a Wayback Machine.
* Whale & Dolphin Conservation Society (WDCS)
* World Wide Fund for Nature (WWF) - species profile for the Ganges River dolphin
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Línia verda (Israel)

La Línia Verda és la demarcació que es va establir en l'armistici àrab-israelià de 1949 celebrat entre Israel i els seus oponents (Síria, Jordània, i Egipte), en finalitzar la Guerra araboisraeliana de 1948. La Línia verda separa Israel dels territoris palestins que van ser aleshores ocupats pels països àrabs, és a dir Cisjordània i la Franja de Gaza, i que serien conquerits amb posterioritat, durant la Guerra dels Sis Dies, per Israel. El seu nom es deriva del llapis verd usat per a dibuixar la línia en el mapa durant les negociacions.
Segons els acords d'armistici, la línia de demarcació que es signa en cadascun d'ells «no ha de ser considerada de cap manera com una frontera política o territorial; està marcada sense perjudici dels drets, reivindicacions i postures d'ambdues parts en el moment de la signatura de l'armistici. L'armistici no va representar l'arranjament definitiu de la qüestió palestina.»

## Enllaços externs

* Foundation for Middle East Peace - Mapes Arxivat 2006-10-29 a Wayback Machine.
* University of Texas- Middle East Maps - PCL
# Les coristes (Gutiérrez Solana)

Les coristes és una pintura (oli sobre tela) de 161 × 212 cm realitzada per José Gutiérrez Solana a Madrid cap al 1925, la qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Solana, considerat un dels artistes més rellevants de la pintura espanyola moderna, va ésser un home de personalitat complexa, obsessionat per la mort i la destrucció, creador d'un món molt personal i de gran riquesa expressiva que es reflecteix en la seua pintura i en la seua obra literària. La publicació del seu llibre La España Negra el 1921 va posar de manifest la seua mirada crítica, absolutament goyesca, sobre un país que considerava sòrdid i grotesc. No és estrany, doncs, que els cementiris, la mort (El rapte de sant Ignasi), les processons religioses, el patetisme de les curses de braus (El pati de cavalls), les escenes de la vida de la gent de teatre (Les coristes), la vida dels treballadors humils (La tornada de la pesca), les prostitutes, els personatges esperpèntics i la seua pròpia col·lecció d'objectes tan diversos com màscares, maniquins, ossos i calaveres, esdevinguessin material de referència per a la seua obra pictòrica.
Fou una adquisició a l'Exposició Internacional de Barcelona (1929) i ingressada al fons del Museu el 1931 (el seu número del catàleg és el 11071).

## Descripció

Les coristes (versió definitiva d'una altra obra amb el mateix títol que Solana va pintar l'any 1915) mostra la decrepitud i la misèria que apareixen en bona part de la seua obra pictòrica, plasmades amb el llenguatge artístic sobri i contundent que el pintor va adoptar per a potenciar un expressionisme profund i grotesc. L'escena bigarrada, en la qual predomina el color negre amb alguns elements d'un vermell viu i estrident, descriu la vida quotidiana d'unes dones decrèpites que formen part de l'univers personal de Solana, un artista extraordinari que va pintar amb gran lucidesa el que ell entreveia darrere la realitat.

## Referències

* 1 2 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 Mercè Doñate a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 276-277.
* ↑ Biografías y Vidas (castellà)
# Casa de la Vila (Sant Antoni de Vilamajor)

La Casa de la Vila és una obra de Sant Antoni de Vilamajor (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Antiga masia, documentada des del segle xiv, remodelada completament a mitjan segle xvii i que acull les dependències administratives de l'Ajuntament després de la remodelació total feta al voltant de 1980. El cos principal és de planta rectangular i teulada a dues vessants amb un interessant ràfec a la façana principal. Aquesta és pràcticament simètrica. Hi destaquen la portalada, d'arc rebaixat adovellat, i un rellotge de sol de grans dimensions. L'immoble consta de planta baixa i dues plantes pis amb tres eixos de composició. Les obertures estan emmarcades amb pedra, així com les cantonades.

## Referències

* ↑ «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 juliol 2018].
# Krestí

«Krestí» té aquests significats:
* Krestí (Krasnoiarsk), localitat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
* Krestí (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
# Muntanyes de Vršac

Les muntanyes de Vršac (en serbi: Вршачке планине / Vršačke planine, en romanès: Munții Vârșeț), també conegut com a turó de Vršac (en serbi: Вршачки брег / Vršački breg, en romanès: Dealurile Vârșețului), es troben a la regió del Banat prop de la ciutat de Vršac, Sèrbia i parcialment també a Romania. Representen un massís independent i diferent, de 19 quilòmetres de llarg i s'estenen en una superfície de 170 quilòmetres quadrats, dels quals 122 pertanyen a Sèrbia i 48 a Romania.

## Geografia

Les muntanyes de Vršac tenen la forma d'un arc, on la massa bàsica de la muntanya ocupa la posició central, mentre que els turons s'estenen al sud i al nord. Les muntanyes estan construïdes amb roques paleozoiques (que es remunten a més de 260 milions d'anys) que estan envoltades de sediments neògens (uns 60 milions d'anys), inclosos els de l'antic mar Pannònic (uns 25 milions d'anys). Contràriament a algunes dades de la literatura, les muntanyes de Vršac no formen part dels Carpats sinó que són una muntanya insular de Pannònia segons la seva posició geotectònica i estructura geològica. Formes específiques de diversitat geomorfològica, esculpides de forma natural, fetes de gneis i esquists, es representen en petits monticles al sòl solitaris o agrupats.

## Cims

Pel que fa a l'aspecte de les muntanyes de Vršac, quatre formes diferents són clarament visibles:
* La torre de Vršac (Vršačka kula), 399 m.
* El cap de guineu (Lisičija glava), amb els seus tres cims:
** El pic Gudurica (Gudurički vrh), el cim més alt de Vojvodina, amb els seus 641 m altitud.
** El pic de Vršac (Vršački vrh), 590 m.
** Vršišor inferior (Donji Vršišor), 463 m.
Entre ells hi ha grans escletxes. Turska glava (402 m), Đakov vrh (449 m), i Kamenarica també són llocs interessants per als escaladors.

## Fauna

A causa de les condicions naturals excepcionals, les muntanyes de Vršac amb 120 espècies d'ocells registrades són un dels hàbitats ornitològics més rics de Vojvodina i de tota Sèrbia. Cal esmentar alguns altres representants de la fauna, com la guineu grisa i vermella, els cérvols, els senglars i els llops que apareixen de tant en tant.
Les muntanyes de Vršac estan classificades des de 1982 com a "paisatge de característiques destacades" al Registre nacional de recursos naturals protegits.

## Cultura

Els monuments culturals més importants inclouen la Torre de Vršac del segle xv i el monestir de Mesić, que segons els documents del segle xviii es va construir al segle XV, mentre que la tradició diu que va ser erigit el 1225.

## Referències

* ↑ «Frumusețile Banatului: Vârșețul și Dealul vârșețului» (en romanès), 11-03-2015. [Consulta: 29 octubre 2021].
# Laura Mascaró Rotger

Laura Mascaró Rotger (Menorca, 28 de desembre de 1978) és una advocada i escriptora menorquina.
Es va llicenciar en Dret per la Universitat de Barcelona i va cursar el Grau de pedagogia a la Universitat Nacional d'Educació a Distància. El 2008 va desescolaritzar el seu fill major i des de llavors es dedica a difondre l'educació en la llar assessorant a les famílies interessades i donant conferències per tot el món. Com a articulista ha escrit en el diari Última Hora, Diari Menorca, Crianza Natural i l'Instituto Juan de Mariana. Com a formadora ofereix tallers de desescolarització per a adults i tallers de temàtica variada per a nens destacant en educació financera i en intel·ligència lingüística per a nens a partir de 0 anys.
El 2012 va fundar l'associació nacional "Plataforma per la Llibertat Educativa" per a una reforma del sistema educatiu espanyol que inclogui la legalització de l'educació en la llar, la deguda atenció a les necessitats educatives especials i la llibertat de creació de centres docents. L'octubre de 2015 va estrenar el documental Educació a la carta (La revolució pendent), de la qual és directora i guionista. Anteriorment havia participat com a convidada en el documental "Enséñame pero bonito" sobre educació alternativa dirigit per la psicòloga Sara Moreno.

## Obres
### Assaig

* Educación y libertad (una defensa del homeschooling como máxima expresión de la libertad educativa) (Ed. Lulú, abril de 2010)
* Enseñar a pescar (Educando en casa) (Ed. Lulú, julio de 2011)
* Educar sin escolarizar: algunas consideraciones legales (Ed. Lulú, diciembre de 2012)
* Sin escuela (Ed. Lulú, febrero de 2013)

### Documentals

* Educación a la carta (La revolución pendiente), octubre de 2015
* Parto respetado: el documental.

## Referències

* ↑ «Presentación de "Sin escuela"». [Consulta: 5 juliol 2010].
* ↑ «Legalidad del homeschooling en España». [Consulta: 5 juliol 2010].
* ↑ «Reportaje en el periódico El Mundo».
* ↑ «Reportaje en el periódico ABC».
* ↑ «Entrevista en Diario de Mallorca». Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 17 juny 2017].
* ↑ «"Los que vivimos". Columna de opinión en Diari Menorca».
* ↑ «Educar en casa (Crianza Natural)».
* ↑ «Artículos en el Instituto Juan de Mariana».
# He Kexin

He Kexin és una gimnasta artística xinesa retirada que va participar en els Jocs Olímpics de Pequín 2008 amb el va equipar del seu país i va guanyar la medalla d'or individual en la prova de barres asimètriques. En els Jocs Olímpics de Londres 2012 va obtenir la medalla de plata individual amb una puntuació de 15.933, per darrere de la russa Aliyá Mustáfina, que amb 16.133 punts va obtenir la medalla d'or.

## Palmarès

| Any | Competició | Lloc | Aparell | Lloc | Puntuaciónn final | Posat qualificació | Puntuació qualificació |
| 2011 | Campionat del món | Tòquio | Equip | 3 | 172.82 | 3 | 230.370 |
| 2011 | Campionat del món | Tòquio | Barres asimètriques | | | 80 | 12.733 |
| 2010 | Campionats d'Àsia | Guangzhou | Equip | 1 | 234.150 | | |
| 2010 | Campionats d'Àsia | Guangzhou | Barres asimètriques | 1 | 16.425 | 1 | 16.100 |
| 2010 | Campionat del món | Rotterdam | Equip | 3 | 174.781 | 2 | 233.778 |
| 2010 | Campionat del món | Rotterdam | Barres asimètriques | 7 | 13.966 | 1 | 16.066 |
| 2009 | Campionat del món | Londres | Barres asimètriques | 1 | 16.000 | 1 | 15.975 |
| 2008 | Copa del món/Sèries | Cottbus | Barres asimètriques | 1 | 16.850 | 1 | 16.800 |
| 2008 | Copa del món/Sèries | Doha | Barres asimètriques | 1 | 16.550 | 1 | 16.450 |
| 2008 | Jocs olímpics | Pequín | Equip | 1 | 188.900 | 1 | 248.275 |
| 2008 | Jocs olímpics | Pequín | Barres asimètriques | 1 | 16.725 | 6 | 15.725 |
| 2008 | Copa del món/Final | Madrid | Barres asimètriques | 1 | 16.250 | | |

## Referències

* ↑ He Kexin. London 2012. Consultat el 8 d'agost de 2012

## Enllaços externs

* He Kexin a la Federació Internacional de Gimnàsia.
# Mike Buescher

Mike Buescher, també conegut com el tanc, (Detroit, Michigan) és un exjugador de basquetbol estatunidenc que, amb els seus 2,06 metres d'alçària, jugava de pivot.
Es va formar amb els Pirates de la universitat de Seton Hall, de South Orange, Nova Jersey, on va jugar entre 1972 i 1976. En l'estiu de 1976 va ser triat pels Washington Bullets en la 10a ronda del Draft de l'NBA del 1976. Va signar contracte amb els Bullets però es va convertir en agent lliure abans d'iniciar la temporada. En el mes d'octubre d'aquella temporada que començava, la 76-77, fitxa pel Club Joventut Badalona, amb els que només podrà disputar la Recopa. Arribarien fins a semifinals, on quedaren eliminats davant el KK Radnički iugoslau. Prèviament havien eliminat el Buitoni Flamingo's (Països Baixos) a la primera ronda i el Boroughmuir Barrs BC (Escòcia) a vuitens, superant la lligueta de quarts com a segon classificat del seu grup. La temporada 1978-79 juga al Maine Lumberjacks i la 79-80 als Rochester Zeniths, tots dos de la CBA nord-americana.

## Referències

* ↑ Espín, Manuel «74-77: El Juventud, desbordado al comienzo, por el Radnicki, no pudo ya darle alcance» (en castellà). Mundo Deportivo, 10-03-1977, p. 19 [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «Mike Nuescher College Stats» (en anglès). Sports reference. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «Mike Buescher Player Profile» (en anglès). Real GM. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «Cup Winners' Cup 1976-77» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 14 octubre 2018].
* ↑ «Eastern Basketball Association Rosters: Maine Lumberjacks 1978-79 (CBA)» (en anglès). NASL Jerseys. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «Eastern Basketball Association Rosters: Rochester Zeniths 1979-80 (CBA)» (en anglès). NASL Jerseys. [Consulta: 13 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Mike Buchel: 24 años, 2,05 m. y... 20 puntos por partido. Entrevista en el Mundo Deportivo tras su fichaje por el Joventut. (castellà)
* Buescher: "Vencer al Forst es un sueño" Entrevista en el Mundo Deportivo (castellà)

## Notes

* ↑ Les primeres cròniques van escriure erròniament el seu nom anomenant-lo "Buchel" o "Beuscher", en lloc de "Buescher".
# Cromat

* Aquest article tracta sobre les sals de l'àcid cròmic. Si cerqueu el procés electroquímic, vegeu «Cromatge».
Els cromats i els dicromats són sals de l'àcid cròmic i de l'àcid dicròmic, respectivament. Els cromats contenen l'ió CrO₄$^{2−}$, que els dona un fort color groc. Els dicromats tenen l'ió Cr₂O₇$^{2−}$, pel que són d'un color ataronjat intens. Els àtoms de crom es troben en estat d'oxidació +6 en ambdós, el que fa que aquests compostos siguin en general forts oxidants. En solució aquosa, el cromat i el dicromat es troben en equilibri.
    2 CrO₄$^{2−}$ + 2 H₃O$^+$ ⇌ Cr₂O₇$^{2−}$ + 3 H₂O
En baixar el pH de la solució, predomina l'ió dicromat, mentre el cromat predomina en un pH més alt. Això és un clàssic exemple del Principi de Le Châtelier. La concentració de cromat també afecta a l'equilibri.
* Són usats en anàlisi ambiental per mesurar la demanda química d'oxigen (DQO).
* Són cancerígens. Tots els composts amb crom en estat d'oxidació 6+ són considerats tòxics i cancerígens.
* En ser usats com valorants en una reacció d'oxidoreducció, són reduïts a crom (III), Cr$^{3+}$, d'un color blau-verdós.
* Les sals de sodi (Na$^+$), potassi (K$^+$), i amoni (NH₄$^+$) són sòlids cristal·lins solubles en aigua i són els cromats i dicromats més comunament usats com a reactius. En general, els cromats i dicromats de metalls pesants són poc o gens solubles en aigua per la qual cosa no tenen utilitat com reactius.

## Estructures

| Estructura tetraèdrica de l'ió cromat. CrO₄$^{2−}$ | Estructura tetraèdrica de l'ió cromat. CrO₄$^{2−}$ | L'ió dicromat, Cr₂O₇$^{2−}$, consisteix en dos tetràedres units a un àtom d'oxigen. | L'ió dicromat, Cr₂O₇$^{2−}$, consisteix en dos tetràedres units a un àtom d'oxigen. |

## Referències

* ↑ «Cromat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cromat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Crom Arxivat 2008-11-22 a Wayback Machine.
# Ceràmica incisa

La ceràmica incisa al·ludeix al conjunt de peces de terrissa que mostren exemples de tècniques decoratives fetes amb incisions al fang encara tendre. Provenen de la prehistòria, i formen conjunts tan representatius del neolític com la ceràmica campaniforme o la cordada, i objectes com l'“olla de Bronocice”. Pot aparèixer barrejada o complementada amb altres processos de decoració terrissera, com la incrustació, la ceràmica excisa i semiexcisa, la decoració impresa, en relleu, i fins a la ceràmica pintada.

## Tècnica

La tècnica d'incisió inclou talls efectuats pressionant o esquerdant el fang abans de coure'l, quan encara està bla.[3] S'hi utilitzen punxons i altres eines primitives, a més dels dits. La incisió es pot diferenciar en V (incisa) o en O (acanalada), segons siga la punta del punxó afilada o camussa.[4]
Al manual sobre Terrisseria popular, Natacha Seseña descriu aquesta tècnica decorativa realitzada inicialment amb les ungles o objectes punxants (ossos, canyes, furgadents) i eines posteriorment més sofisticades encara que elementals, com «pintes, espàtules o rodetes». Seseña la considera una tècnica comuna a tots els terrissers del món, per la seua simplicitat, que evolucionà des de temes senzills i irregulars a composicions rítmiques imaginatives. Per a Lluviá també és la decoració obtinguda com a resultat de ratllar la peça engalbada o pintada.

## Tipus

* Ceràmica negra incisa egípcia del període predinàstic
* Ceràmica auarita berber de la Palma (Canàries)
* Terracota tailandesa datada del s. XXIV ae
* Detall de decoració incisa i en relleu, en un pithos ciclàdic del segle vii aC
(Per a un glossari tipològic més detallat podeu veure ceràmica impresa.)

## Referències

* ↑ Anthony, David A. The horse, the wheel, and language: how Bronze-Age riders from the Eurasian steppes shaped the modern world (en anglès). Princeton, N.J.: Princeton University Press, 2010, p. 68 y ss. ISBN 0-691-05887-3.
* ↑ Caro Bellido, 2005, p. 145.
* ↑ Seseña, 1997, p. 68.
* ↑ Fatás Cabeza i Borrás, 1993, p. 181.

## Bibliografia

* Caro Bellido, Antonio. Diccionario de términos cerámicos y de alfarería. Cádiz: Agrija Ediciones, 2008. ISBN 84-96191-07-9.
* Castillo, Alberto del. Horta. La cerámica incisa de la cultura de las cuevas de la Península Ibérica y el problema de origen de la especie del vaso campaniforme (en castellà), 1922.
* Cooper, Emmanuel. Historia de la cerámica. Madrid: Ceac, 1999. ISBN 84-329-8562-7.
* Fatás Cabeza, Guillermo; Borrás. Diccionario de Términos de Arte. Madrid: Anaya, 1993. ISBN 84-7838-388-3.
* Morena López, José Antonio. Ayuntamiento de Nueva Carteya. Las cerámicas tartésicas con decoración incisa y digitada del Monte Horquera (Nueva Carteya, Córdoba) (en castellà), 2000. ISBN 9788460629887.
* Seseña, Natacha. Cacharrería popular (en castellà). 1997. Madrid: Alianza Editorial. ISBN 84-206-4255-X.
* Carmen Padilla Montoya, Equipo Staff, Paloma Cabrera Bonet, Ruth Maicas Ramos. Diccionario de materiales cerámicos. Madrid: Subdirección General de Museos. Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. Secretaría General Técnica. Centro de Publicaciones, 2002. ISBN 84-36936-388.
# Aripo

Aripo (o Arippu) fou un petit fort portuguès a la costa occidental de Ceilan, prop de l'illa de Manar (situada a pocs quilòmetres al nord-oest), avui dins de la població de Mutharipputhurai. Va romandre en poder dels portuguesos fins al final del domini portuguès a l'illa, passant aleshores als holandesos. Va estar amenaçada per rebels singalesos el 1675.

## Referències

* Forts colonials
Viccionari
# Kristian Nygård

Kristian Nygård (Noruega, 1979) és un artista noruec que viu a la ciutat de Trondheim. Format a l'acadèmia d'art de Malmö (Suècia), treballa en el camp de l'escultura i la instal·lació. La seva obra és una exploració de les capacitats i les limitacions de l'espai i de l'objecte, amb especial interès per la relació entre arquitectura i ideologia. A través dels materials utilitzats i del disseny de les estructures, les seves peces exploren la influència de les ideologies polítiques i socials a l'espai públic i privat.

## Referències

* ↑ Prieto, Imma. Prophetia. Barcelona: Fundació Joan Miró [Consulta: 15 març 2015].

## Enllaços externs

* Kristian Nygård - Lloc web oficial
# La Bombonera (desambiguació)

«La Bombonera» té aquests significats:
* La Bombonera (la Garriga), casa construïda el 1910 per l'arquitecte Joaquim Raspall a la Garriga, Vallès Oriental
* La Bombonera, estadi Alberto J. Armando del Boca Juniors, Argentina
* Estadi Nemesio Díez, estadi del Deportivo Toluca Fútbol Club, Toluca de Lerdo, Mèxic
* Estadi La Bombonera, estadi del Club Atlético Basáñez, Montevideo, Uruguay
* Estadi Ramón Sánchez Pizjuán, estadi del Sevilla Fútbol Club, La Bombonera de Nervión, Espanya
* La Bombonera (San Juan), restaurant fundat el 1902 pel mallorqui Antoni Rigo a San Juan, Puerto Rico