OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu del Noi Viudu

La Creu del Noi Viudu és una obra del municipi de Súria (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La creu és de ferro forjat amb la creuera ressaltada per un nimbe anul·lar i raigs de glòria als vèrtexs. Encastada en una base de pedra de dos blocs, el superior motllurat. A la part central del cos de pedra presenta la inscripció: «A la memòria del jove / Urbici Calmet Palau / que morí/ lo dia 9 de febrer de 1909». Aquesta inscripció no es llegeix molt bé.

## Història

Se sap que aquesta creu antigament estava ubicada a la cruïlla del carrer Roser amb la carretera del cementiri. Amb l'ampliació del carrer es va traslladar a l'emplaçament actual.
Es tracta d'una creu commemorativa aixecada en memòria d'Urbici Calmet, un noi que morí a causa d'un tret disparat per un guàrdia municipal, el seu pare. Sembla que, temps enrere, l'impost municipal per a l'ús de l'escorxador era una font d'ingressos molt important per a l'ajuntament, el qual cobrava per cada peça de bestiar mort. Amb la finalitat d'estalviar-se aquest impost i vendre la carn més econòmica, els animals eren sacrificats fora del municipi, entrada la nit. Urbici Calmet va morí d'un tret en no fer cas dels guàrdies que volien saber si passava carn clandestinament.

## Referències

* 1 2 3 «Creu del Noi Viudu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Amalie Schoppe

Amalie Schoppe (Fehmarn, 9 d'octubre de 1791 - Schenectady, 25 de setembre de 1858) –nascuda amb el nom d'Amalie Weise – va ser una escriptora alemanya. Va escriure sobretot literatura infantil i juvenil, un total de 200 volums. Va fer servir diversos pseudònims, com Adalbert von Schonen, Amalia o Marie.

## Vida

Era filla del doctor Friedrich Wilhelm Weise. Un cop mort el pare, el 1798 es va mudar amb el seu oncle a Hamburg fins que la mare es va tornar a casar el 1802 amb l'home de negocis hamburguès Johann Georg Burmeister.
Amalie va mostrar un enorme talent per a la literatura. Es va casar el 1814 amb F. H. Schoppe, que més tard es faria advocat i amb el qual va tenir tres fills abans que morís el 1829.
Després de la mort del marit, va tirar endavant la família gràcies a la seva prolífica escriptura i portant un reformatori de nenes. Va tenir com a amics Rosa Maria Assing, Justinus Kerner, Adelbert von Chamisso o el jove vate Friedrich Hebbel, que li va ensenyar certs patrons de poesia i va deixar que treballés al seu estudi. Del 1827 al 1846 va editar el Pariser Modeblätter i molts dels seus articles i publicacions. Del 1842 al 1845 va viure a Jena i, més tard, es va mudar a Hamburg i finalment als Estats Units amb el seu fill.

## Obres seleccionades

* Die Verwaisten, Leipzig 1825 (Versió digital)
* Die Auswanderer nach Brasilien oder die Hütte am Gigitonhonha; nebst noch andern moralischen und unterhaltenden Erzählungen für die geliebte Jugend von 10 bis 14 Jahren, Amelang, Berlin 1828 (Digital version)
* Die Helden und Götter des Nordens, oder: Das Buch der Sagen, Berlin 1832 (Versió digital)
* …dónes wunderbarste Wesen, sota ich je sah.“ Eine Schriftstellerin des Biedermeier (1791-1858) in Briefen und Schriften, herausgegeben von Hargen Thomsen, Bielefeld 2008. ISBN 978-3-89528-687-2

## Bibliografia

* Carsten Erich Carstens: Schoppe, Amalia. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Vol 32, Duncker & Humblot, Leipzig 1891, S. 368 f.
* Nikolaus Gatter: Schoppe, Amalie. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Vol 23, Duncker & Humblot, Berlin 2007, S. 74 f.
* Beate Mitterer: Der historische Roman von Schriftstellerinnen der ersten Hälfte donis 19. Jahrhunderts. Darstellung und Bewertung von Geschichte in donin historischen Romanen von Wilhelmine von Gersdorf, Karoline Pichler und Amalie Schoppe. Univ. Dipl.-Arb., Innsbruck 2004.
* Kurt Schleucher: Das Leben der Amalia Schoppe und Johanna Schopenhauer. Turris-Verl., Darmstadt 1978. ISBN 3-87830-009-3

## Enllaços externs

* Amalie Schoppe en Wikisource
* (en alemany) Obres de Amalie Schoppe Arxivat 2017-08-05 a Wayback Machine. Deutsche Nationalbibliothek
# Fès-Boulemane

La regió de Fès-Boulemane (en àrab فاس بولمان) era una de les setze regions que formaven el Marroc abans de la reforma administrativa de 2015. Estava situada al nord del país, i la seva capital era Fes. Tenia una extensió de 19.795 km² i una població d'1.808.295 habitants (segons dades del 2014) que formen un 5,26% del total del país, dels quals aproximadament un milió es troben a la capital. Inclou una part de l'Atles Mitjà.
En 2015 l'antiga regió de Fes-Boulemane es va unir a la meitat nord de l'antiga regió de Meknès-Tafilalet, la prefectura de Meknès i les províncies d'el Hajeb, Ifrane i Midelt per formar la nova regió de Fes-Meknès amb Fes com a capital.

## Divisió administrativa

Les províncies que en formaven part són:
* Prefectura de Fes-Dar-Dbibegh
* Província de Moulay Yaâcoub
* Província de Sufruy
* Província de Boulemane

## Demografia

Segons el cens de 2004(RGPH), la regió de Fès Boulemane comptava, en l'aglomeració de Fès, 11 comunes urbanes i 5 centres emergents dins les comunes rurals:
* L'aglomeració de Fes (975507 habitants)
* La vila de Moulay Yaâcoub (3151 habitants).
* La vila de Bhalil (11638 habitants).
* La vila d'El Menzel (11465 habitants).
* La vila d'Immouzer Kandar (13725 habitants).
* la vila de Ribat El Khir (12654 habitants).
* La vila de Sefrou (63872 habitants).
* La vila de Boulemane (6910 habitants).
* La vila d'Immouzer Marmoucha (4001 habitants).
* La vila de Missour (20332 habitants).
* La vila d'Outat El Haj (13938 habitants).
* El centre de Guigou (7976 habitants).
* El centre d'Oulad Tayeb (5056 habitants).
* El centre de Skhinet (3317 habitants).
* El centre de Zaouiat Bougrine (3570 habitants).
* El centre d'Ain Cheggag (4286 habitants).

## Referències

* ↑ «Décret n°2.15.40 du 20 Février 2015, fixant le nombre des régions, leurs dénominations, leurs chefs-lieux ainsi que les préfectures et provinces qui les composent, publié au Bulletin Officiel n° 6340 du 05 Mars 2015». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 15 juliol 2021]. que entrarà en vigor en la mateixa data que el decret preveu a l'article 77 de la Llei orgànica Nº 59-11 sobre l'elecció dels membres del consell de les col·lectivitats locals.
* ↑ http://www.hcp.ma/Recensement-general-de-la-population-et-de-l-habitat-2004_a633.html Arxivat 2018-06-19 a Wayback Machine.
# Halichoeres marginatus

Halichoeres marginatus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Moçambic, les Hawaii, les Tuamotu, el sud del Japó i el sud de la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Can Campassol

Can Campassol és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de tres plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada plana i aterrassada. Està ubicat al costat esquerre del carrer Nou.
La façana principal és la que dona al carrer Nou i està estructurada internament en tres crugies. La planta baixa consta de tres obertures a destacar el gran portal quadrangular d'accés equipat amb llinda monolítica i muntants de pedra ben treballats i escairats. Tant la llinda com els muntants són de pedra sorrenca. En la llinda es pot llegir una inscripció molt interessant que fa al·lusió tant al constructor original de l'edifici com a la seva data de finalització. "1 7 M I Q V E L + C A M P A S S O L 8 9"
En el primer pis trobem tres obertures rectangulars coronades amb una petita llinda monolítica de pedra sorrenca i projectades com a balconades. La de la dreta té una petita barana, que més que barana hauriem de parlar d'ampit, ja que no sobresurt gens respecte el pla horitzontal de la façana. Per la sava banda, les dues de l'extrem esquerre són projectades com una balconada única i comparteixen barana. Pel que fa al treball de la forja aplicat a les baranes, aquest és un procediment molt auster i fred, mancat de qualsevol tipus de gràcia compositiva.
En el segon pis tenim tres obertures rectangulars irrellevants, ja que no han rebut cap tractament a destacar.
Tanca l'edifici en la part superior una terrassa, coberta en la part davantera amb un ampit d'obra. Des del carrer podem contemplar que sobre l'espai físic de la terrassa pròpiament s'aixeca una petita construcció que podria executar les tasques de golfes o altell.
La majoria d'edificis del carrer Nou comparteixen entre ells tota una sèrie de paral·lelismes compositius, estructurals i formals molt evidents. I és que en tots cinc (Vegeu fitxa de Can Mitgaire), (Vegeu fitxa de Can Capó), (Vegeu fitxa de Can Sanglas) i (Vegeu fitxa de Can Carbonés) trobem una sèrie de trets comuns com ara la façana estructurada en dues crugies; la coberta oscil·la entre dos tipus: la coberta plana i aterrassada i la coberta d'una sola aigua de vessant a façana; la majoria d'immobles consten de tres plantes; proliferen per tota la façana un gran nombre de balconades equipades amb les seves respectives baranes de ferro forjat; el sistema d'obertures tendeix a ser el mateix, en el qual sobresurt el portal quadrangular d'accés equipat amb llinda monolítica i muntants de pedra ben treballats i escairats.

## Història

L'immoble actual ofereix un bon aspecte de conservació degut a les obres de manteniment i acondicionament. Aquestes obres van tenir lloc a finals del segle passat aproximadament. Durant les obres es va procedir a l'arrebossament i el pintat de la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Campassol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Cal Sala de Vallmanya

Cal Sala és una masia de Vallmanya, del municipi de Pinós (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Es troba a peu de la carretera de Calaf - Vallmanya - Salo, passats 2 km del desviament que puja al Santuari de Pinós i 2,2 km. abans d'arribar a Vallmanya, al peu del tossal de Puigferrers. A l'altre costat de la carretera hi ha el cementiri de la masia amb la capella de la Mare de Déu de l'Avellana.

## Descripció

Masia de planta basilical amb carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Al cos inicial de la masia s'hi afegí múltiples annexes al llarg dels segles XIX i XX, concretament a les façanes, nord, migdia i ponent. És a la façana de migdia on l'annexe afegit ha modificat més l'estructura i la fisonomia de la façana: es tracta de dos cossos construïts a banda i banda de la porta central que ha fet recular a la primera façana.

## Notícies històriques

La masia de cal Sala de Vallmanya és avui dia una casa pairal amb una important activitat agropecuària. Veïna a la casa hi ha la capella familiar.

## Referències

* 1 2 «Cal Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 juny 2015].
# La força del vent

«La força del vent» té aquests significats:
* La força del vent (pel·lícula de 1992) pel·lícula estatunidenca dirigida per Carroll Ballard estrenada el 1992.
* La força del vent (pel·lícula del 2003) pel·lícula estatunidenca dirigida per Christopher Guest, estrenada el 2003.
# La força del passat

La força del passat (títol original: Deeply) és una pel·lícula del 2000 amb Julia Brendler, Lynn Redgrave i Kirsten Dunst dirigida per Sheria Eldwood. Ha estat doblada al català.

## Argument

Els terribles records d'un accident traumàtic obliguen a Claire a escapar a una illa remota d'on procedeixen els seus avantpassats. La que havia estat una important comunitat pesquera és ara un àrid, solitari i malenconiós lloc que no fa més que augmentar la tristesa que Claire porta a dins. Però tot canvia el dia que es troba amb Celia, una excèntrica escriptora que la introdueix en la seva última novel·la... una història encara inacabada, amb la qual Claire se sent molt identificada i que tindrà el poder de cicatritzar les ferides de la seva ànima.

## Repartiment

* Julia Brendler: Claire McKay.
* Lynn Redgrave: Celia.
* Kirsten Dunst: Silly.
* Trent Ford: James.
* Brent Carver: Porter.
* Alberta Watson: Fiona McKay.
* Peter Donaldson: Dr.Stone
* Daniel Brühl: Jay.

## Al voltant de la pel·lícula
### rodatge

La pel·lícula va ser gravada a East Ironbound Island, Nova Escòcia.

### crítica

"Es podria pensar que 'Deeply' és una pèssima pel·lícula, però no ho és fins a fartar-se'n. Alguns la trobaran romàntica i fins i tot els agradarà. I és que no és una història tan dolenta, el que passa és que està molt mal explicada."

## Referències

* ↑ «La força del passat». esadir.cat.
* ↑ «Deeply». [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ «Crítica de cine: deeply» (en castellà). La Tercera.
# Laura Mur i Cervelló

Laura Mur i Cervelló (Flix, Ribera d'Ebre, 1962) és una escriptora catalana. De professió mestra d'escola de primària a centres de la Ribera d'Ebre, va començar la seua trajectòria literària amb diverses narracions i contes, que tot i no publicar-se, van obtindre diversos guardons de caràcter local a les Terres de l'Ebre, com Lo Flix d'Abans (02/03) i el de Móra la Nova (2002 i 2006). El 2004 publica el seu primer llibre Coques i corassons, dedicat a la gastronomia comarcal, junt a Anna Llop i Rams. El 2007, guanya el Premi Dones de Palafrugell i publica el seu següent llibre, El conte del silur, dirigit al públic juvenil. A aquest mateix sector s'inscriu la seua tercera obra editada, A l'altra banda del foc (2011). Alguns dels seus relats breus han estat publicats en obres col·lectives, sovint recopilatoris de literatura ebrenca.

## Obres

* Coques i corassons (2004, Cossetània)
* La cova del silur (2007, Aeditors)
* A l'altra banda del foc (2011, Onada)
* Lola, la fada de l'escola (2012, El Pirata)
* Coques i pastissets (2015, Cossetània)
* Lo Llop i la rabosa (2015, Ajuntament d'Ascó)

## Referències

* ↑ «Un poemari de Nadal que podran gaudir tots els nens i nenes de Vinebre». Ajuntament de Vinebre. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ «Laura Mur guanyadora del Concurs de narrativa breu per a dones, de Palafrugell». BEABA, 19-11-2007. [Consulta: 3 agost 2020].
# LTF

LTF té els següents significats:
* Front Popular de Letònia (del seu nom en letó Latvijas Tautas Fronte), organització política històrica de Letònia
* Lliga tunisiana de futbol, màxima competició de futbol de Tunísia
* Lactotransferrina, proteïna de la família de les transferrines
# Mesnil-Domqueur

Mesnil-Domqueur és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 83 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mesnil-Domqueur era de 83 persones. Hi havia 31 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 36 habitatges eren cases. Dels 30 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Mesnil-Domqueur el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 12 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 12 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 38 eren actives i 13 eren inactives. De les 38 persones actives 37 estaven ocupades (21 homes i 16 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 13 persones inactives 4 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Mesnil-Domqueur hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Mesnil-Domqueur a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Mesnil-Domqueur a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cyprus Broadcasting Corporation

Cyprus Broadcasting Corporation o CyBC (en grec, PIK - Ραδιοφωνικό Ίδρυμα Κύπρου, en català, Corporació xipriota de radiodifusió) és el servei de radiodifusió pública de ràdio i televisió a Xipre.
El servei de ràdio va començar el 1953 i el de televisió el 1957. Pertany a la Unió Europea de Radiodifusió des del 1968.

## Cadenes
### Ràdio

* Primera cadena (Α 'Πρόγραμμα): Cadena de ràdio que basa la seva programació en la informació, programació divulgativa i cultural. Transmet a més programes d'història i música nacional. Emet en AM i FM.
* Segona cadena (B 'Πρόγραμμα): Emissora dedicada a les minories lingüístiques de Xipre. Les seves franges horàries estan ocupades per programació realitzada en llengua estrangera, sent les principals en turc i incloent programació en armeni i en anglès. Mentre que els programes en turc serveixen per mantenir comunicació a tota l'illa de Xipre, els programes en anglès són magazins musicals o d'entreteniment.
* Tercera cadena (Γ 'Πρόγραμμα): Basa la seva programació en l'entreteniment i programació generalista, a més de ser una cadena informativa. Es dirigeix tant als residents de l'illa com a la diàspora xipriota en altres països.
* Quarta cadena (Δ 'Πρόγραμμα): Coneguda també com a Ràdio Love, és una cadena musical especialitzada en èxits i novetats.
Aquestes 4 cadenes estan disponibles a través d'Internet i en satèl·lit.

### Televisió

* RIK 1 (PIK ENA): Primera cadena de televisió, presenta una oferta informativa i basa la seva programació en programes de producció pròpia, esdeveniments especials i programes culturals.
* RIK 2 (ΡΙΚ ΔΥΟ): Segona cadena, presenta una oferta basada en l'entreteniment amb l'emissió de la majoria de sèries nord-americanes i gregues, a més de cinema i programació infantil. També emet els informatius d'Euronews.
A més d'aquests 2 canals, hi ha RIK SAT (PIK SAT) com a canal internacional, emetent per als residents a l'estranger i amb programació pròpia dels 2 canals.

## Finançament

La cadena es finança principalment a través d'un cànon televisiu aplicat directament al rebut de la llum.

## Enllaços externs

* Cyprus Broadcasting Corporation - Lloc web oficial
# Almó (mitologia)

Segons la mitologia romana, Almó (en llatí: Almo) va ser un déu protector del riu homònim, que desembocava al Tíber a prop de Roma. Tal com feien amb Tiberí, el protector del Tíber, els àugurs l'invocaven.
Segons Ciceró, a les aigües de l'Almó es rentava una pedra sense forma que representava l'estàtua de Cíbele, la mare dels déus. Almó va tenir una filla, Lara o Larunda, relacionada amb la terra, la llar i els fantasmes. Els seus símbols són les llars de foc, els forns, la terra i l'argila. Lara, per ser la mare dels lars, era una de les deesses romanes protectores de residència familiar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Almo». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ Ciceró. De natura deorum, III, 20
* ↑ Ovidi. Fastos 2, V, 559
# Campionat d'Espanya de motocròs femení

El Campionat d'Espanya de motocròs femení, regulat per la federació espanyola de motociclisme (RFME, Real Federación Motociclista Española), és la màxima competició de motocròs femení que es disputa a l'estat espanyol. Se celebra des del 2009, inicialment sota el nom de Copa de España de Motocross Féminas i, d'ençà de la temporada del 2014, Campeonato de España de Motocross MXFEMENINO.

## Llista de guanyadores

    A 12 de desembre de 2023
| Any | Campiona | Motocicleta |
| 2009 | Carmen del Rocío Segura | KTM |
| 2010 | Carmen del Rocío Segura | KTM |
| 2011 | Gabriela Seisdedos | Kawasaki |
| 2012 | Gabriela Seisdedos | Kawasaki |
| 2013 | Gabriela Seisdedos | Kawasaki |
| 2014 | Gabriela Seisdedos | Kawasaki |
| 2015 | Gabriela Seisdedos | Kawasaki |
| 2016 | Gabriela Seisdedos | Kawasaki |
| 2017 | Sara Coloret | KTM |
| 2018 | Myriam Mena | Honda |
| 2019 | Gabriela Seisdedos | Kawasaki |
| 2020 | Gabriela Seisdedos | Kawasaki |
| 2021 | Gabriela Seisdedos | KTM |
| 2022 | Daniela Guillén | KTM |
| 2023 | Daniela Guillén | Gas Gas |

## Referències

* «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.net. RFME, 22-11-2021. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2021. [Consulta: 12 desembre 2021].

## Enllaços externs

* El Motocròs al Web de la RFME (castellà)