OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Girl in the Dark

The Girl in the Dark és una pel·lícula muda de la Universal dirigida per Stuart Paton i protagonitzada per Carmel Myers i Ashton Dearholt. Basada en la novel·la de misteri “The Green Seal” de Charles Edmonds Walk, la pel·lícula es va estrenar el 4 de març de 1918. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Brice Ferris està en el seu estudi quan sent uns crits al carrer i veu una noia perseguida per una banda de xinesos. Rescata la noia, que es diu Lois Fox, i descobreix que a l'espatlla porta una marca, un idiògraf xinès que s'assembla a les lletres "A. Y.". La noia porta un anell verd que té el mateix ideograma de l'espatlla i Ming, el riat de Ferris, intentar robar-li però és descobert i acomiadat. Poc després es presenta un desconegut anomenat Strang preguntant per la noia però és capturat pels xinesos. L'endemà aquests també segresten la noia gràcies a un engany i se l'enduen al quarter general de Lao Wing, el líder d'una societat secreta xinesa coneguda com els Tong. Ferris i el cap de policia Struber els segueixen fins al quarter de la banda i aquests demanen l'anell a canvi de l'alliberament dels hostatges. Amb l'arribada de reforços alliberen Lois i Strang i la banda és capturada. Strang, que en realitat és l'oncle de Lois, els explica que aquell anell havia pertangut a una antiga ordre xinesa que el consideren sagrat però que havia estat robat pel pare de Lois.

## Repartiment

* Carmel Myers (Lois Fox)
* Ashton Dearholt (Brice Ferris)
* Frank Tokunaga (Ming)
* Betty Schade (Sally)
* Frank Deshon (Lao Wing)
* Harry Carter (Strang)
* Alfred Allen (cap de policia Struber)

## Referències

* 1 2 «“The Girl in the Dark”». Motion Picture News, 16-03-1918, pàg. 1612.
* ↑ «Mistery abounds in “The Girl in the Dark” a Bluebird Photoplay». Motion Picture News, 23-03-1918, pàg. 1733.
* ↑ «Features – Current and coming». Motion Picture News, 16-03-1918, pàg. 1615.
* ↑ «The Girl in the Dark» (en anglès). Library of Congress American Silent Feature Film Survival Database, 05-01-2017. [Consulta: 4 novembre 2020].

## Enllaços externs

* The Girl in the Dark al catàleg de l'American Film Institute
# Demanda bioquímica d'oxigen

La demanda biològica d'oxigen (DBO), també denominada demanda bioquímica d'oxigen, és un paràmetre que mesura la quantitat de matèria susceptible de ser consumida o oxidada per mitjans biològics que conté una mostra líquida, i s'utilitza per a determinar el seu grau de contaminació. Normalment es mesura transcorreguts 5 dies (DBO₅) i s'expressa en mg O₂/litre.
És un mètode aplicable en aigües superficials continentals (rius, llacs, aqüífers, etc.), aigües residuals o qualsevol aigua que pugui contenir una quantitat apreciable de matèria orgànica. No és aplicable per a les aigües potables a causa del valor tan baix que presenta, utilitzant-se en aquest cas el mètode d'oxidabilitat amb permanganat potàssic.
El mètode mesura la concentració dels contaminants orgànics. No obstant, pot haver-hi interferències degut al fet que hi hagi substàncies inorgàniques susceptibles de ser oxidades també pels bacteris en dissolució. Pel que es pot afegir N-aliltiourea com inhibidor.

## Tècnica de mesurament

La tècnica utilitzada de mesurament és la següent: S'introduïx un volum definit de la mostra líquida en un recipient opac que eviti que la llum pugui introduir-se en el seu interior (s'eliminaran d'aquesta forma les possibles reaccions fotosintètiques generadores de gasos), s'introduïx un agitador magnètic en el seu interior, i es tapa la boca de l'ampolla amb un caputxó de goma en el qual s'introduïxen algunes llentilles de sosa. Es tanca l'ampolla amb un sensor piezoelèctric, i s'introduïx en una estufa refrigerada a 20 °C.
Els bacteris aniran oxidant la matèria orgànica de l'interior de la dissolució, amb la consegüent despesa d'oxigen de l'interior de l'ampolla. Aquests bacteris, a causa del procés de respiració, emetran diòxid de carboni que serà absorbit per les llentilles de sosa. Aquest procés provoca una disminució interior de la pressió atmosfèrica, que serà mesurada amb el sensor piezoelètric.
Valors per sobre de 30 mg O₂/litre poden ser indicatius de contaminació en aigües continentals, encara que les aigües residuals poden arribar a una DBO de milers de mg O₂/litre.

## Vegeu també

* Demanda química d'oxigen
# Tomàs I de Savoia

Tomàs I de Savoia (Aiguebelle, Savoia, 1178 - Moncalieri, 1233) fou el comte de Savoia entre 1189 i 1233.

## Antecedents familiars

Va néixer el 20 de maig de 1178 al castell de Charbonnières d'Aiguebelle, població que en aquells moments formava part del Comtat de Savoia i que avui en dia forma part de França. Fou el quart fill, l'únic mascle, del comte Humbert III de Savoia i la seva tercera esposa, Beatriu de Mâcon. Era net per línia paterna d'Amadeu III de Savoia i Matilde d'Albon i per línia materna del comte Gerard I de Mâcon.
Va morir l'1 de març de 1233 a la població de Moncalieri, sent substituït pel seu fill Amadeu IV de Savoia.

## Ascens al tron comtal

El seu naixement va ser considerat com miraculós, ja que el seu pare, el qual havia abandonat el seu retir espiritual per tenir descedents, no va aconseguir tenir cap fill hereu mascle després de tres casaments. En néixer l'hereu fou anomenat Tomàs en honor de Tomàs Becket.
Al morir el seu pare l'any 1189, i davant la minoria d'edat de l'hereu, es va etablir un consell de regència, compost per la seva mare Beatriu, el cosí del seu pare Bonifaci I de Montferrat i el bisbe de Saint-Jean-de-Maurienne. El 1191 el consell fou dissolt i Tomàs va empendre el seu mandat en solitari, iniciant una edat d'or per al comtat.
El seu suport a la Dinastia Hohenstaufen va comportar que l'emperador el només Vicari Imperial, càrrec des del qual va aconseguir estendre els seus territoris als Alps, amb el domini de la ciutat de Carignano. La seva enemistat amb el Regne de França es feu patent en dos fets: el control sobre el país de Vaud i Bugey i el segrest de Margarida de Ginebra, promesa del rei Lluís II de França, que convertí en la seva esposa. Així mateix, va concedir a la Vall d'Aosta una la Carta delle Franchigie que els reconeixia el dret d'autonomia administrativa i política, dret que es va mantenir fins a la Revolució Francesa.

## Núpcies i descendents

El maig de 1195 es casà amb Margarida de Ginebra, filla del comte Guillem I de Ginebra. D'aquesta unió nasqueren:
* Amadeu IV de Savoia (1197-1253), comte de Savoia
* Umbert de Savoia (1198-1223)
* Beatriu de Savoia (1198-1266), casada el 1219 amb Ramon Berenguer V de Provença
* Tomàs II de Savoia (1199-1259), comte de Savoia
* Aimone de Savoia (?-1242), senyor de Chablais
* Guillem de Savoia (?-1239), bisbe de Valença i posteriorment príncep-bisbe del principat de Lieja
* Bonifaci de Savoia, prior a Nantua
* Amadeu de Savoia (?-1268), bisbe de Maurienne
* Pere II de Savoia (1203-1268), comte de Savoia
* Felip I de Savoia (1207-1285), arquebisbe de Lió i comte de Savoia
* Bonifaci de Savoia (1207-1270), bisbe de Belley i Arquebisbe de Canterbury
* Alix de Savoia, religiosa
* Àgata de Savoia, religiosa
* Margarida de Savoia (1212-1270), casada el 1218 amb Hartmann I de Kybourg
* Avita de Savoia, casada el 1237 amb Balduí de Rivières
# Deutsches Technikmuseum Berlin

El Deutsche Technikmuseum Berlin (abreviat DTMB o en català Museu de la Tecnologia de Berlín) va obrir el 1983 sota el nom de Museum für Verkehr und Technik fins a 1996. El museu es veu com un successor de les més de 100 col·leccions tècniques dels segles passats de Berlín, amb l'última la col·lecció de l'antic museu del transport (en l'estació Hamburger), al voltant de 25.000 m² amb un gran espai d'exposició en la zona d'una fàbrica de ferro i posterior estació Anhalter i és visitat per 600.000 persones a l'any. Se centra especialment en el transport fluvial i ferroviari de Berlín i Alemanya, la producció de cervesa, la producció de joieria i l'energia.
S'hi exposa l'avioneta que va utilitzar Mathias Rust per aterrar a la Plaça Roja de Moscou el 1987.

## Referències

* ↑ «Alte Karossen in neuen Schuppen». Berliner Zeitung, 28-08-2009. Arxivat de l'original el 2014-08-12. [Consulta: 10 agost 2014].
* ↑ «Himmelfahrt zum Roten Platz». Arxivat de l'original el 2012-11-03. [Consulta: 7 agost 2016].

### Fonts primàries

* Technikmuseum Arxivat 2015-08-20 a Wayback Machine.
* Förderverein Arxivat 2010-02-10 a Wayback Machine.
* Das Museum Arxivat 2010-02-10 a Wayback Machine.
* Deutsches Technikmuseum Berlin. Info der Freunde und Förderer des Deutschen Technikmuseums Berlin e. V. Berlin 1984ff. (Zeitschrift des Fördervereins FDTM)
* Dirk Böndel: 25 Jahre Deutsches Technikmuseum Berlin. In: MuseumsJournal 4, 22 Jg., Oktober–Dezember 2008, S. 54–56.

## Enllaços externs

* Deutsches Technikmuseum Berlin - Lloc web oficial
# Tina Anderson

Tina Anderson (7 de gener de 1971) és una guionista de còmics americana. Crea còmics de gais i yaoi, també anomenats Boy's Love (BL). Anderson va encunyar el terme "GloBL" per animar els aficionats de yaoi / BL a pensar en les implicacions d'una estètica BL fora de la cultura japonesa. Anderson ha escrit novel·les gràfiques i narracions breus incloses en col·leccions de diverses editorials com Class Comics, Yaoi Press, Sin Factory, DramaQueen i Iris Print. Anderson va declarar en una entrevista el novembre de 2010 que el 2011 seria el seu últim any escrivint novel·les gràfiques homoeròtiques.

## Obres

* Games With Me Omnibus novel·la gràfica, (art de Lynsley Brito)
* Loud Snow novel·la gràfica, art d'Amelie Belcher
* Only Words novel·la gràfica, art de Caroline Mònaco
* Diplomatic Immunity art de Caroline Monaco
* Ungestellt publicada a Lemon Law 2
* King's Masterpiece featured in Yaoi Hentai
* Closed Flower featured in Saihôshi the Guardian
* Snow Demon publicada a Enslaved by the Dragon
* In Motion publicada a When Worlds Collide
* Roulette publicada a l'antologia RUSH de l'editorial DramaQueen
* Gadarene La novel·la escrita amb cb. Potts
* Gadarene novel written with cb. Potts

## Referències

* ↑ «Brokeback comics craze». San Francisco Chronicle, 10-08-2008.
* ↑ Pagliassotti, Dru Intersections: Gender and Sexuality in Asia and the Pacific, 20, 01-04-2009.
* ↑ LeBlanc, Jen. «Interview with Tina Anderson». The Yaoi Review, 06-11-2010. Arxivat de l'original el 9 novembre 2010. [Consulta: 6 novembre 2010].
* ↑ Anderson, Tina. Games With Me. Texas: Circle-G, 2012, p. 288. ISBN 978-0-9744195-5-8.
* ↑ Anderson, Tina. Loud Snow. Texas: Circle-G, 2010, p. 142. ISBN 0-9744195-3-2.
* ↑ Patillo, Lissa. «Yaoicon Updates, Tokyopop Titles, and GloBL for June». Boys-Luv.com, 06-06-2010. Arxivat de l'original el 8 juliol 2011. [Consulta: 6 juny 2010].
* ↑ Anderson, Tina. Only Words. Colton California: Iris Print, 2007, p. 131. ISBN 0-9787531-4-3.
* ↑ , 13-03-2007.
* ↑ Masaki, Lyle. «The Week in Gay Geek...». [Consulta: 6 agost 2008].
* ↑ Anderson, Tina. Gadarene. Texas: EM-Novels, 2008, p. 196. ISBN 0-9744195-2-4.

## Enllaços externs

* Lloc d'Anderson de Tina d'oficial
* Entrevista amb Tina Anderson a Xarxa de Notícia de l'Anime
* Entrevista amb Tina Anderson a Editors Setmanalment
# The Last Temptation of Christ

The Last Temptation of Christ és una pel·lícula estatunidenca, dirigida per Martin Scorsese, estrenada el 1988, adaptació de la novel·la homònima de Nikos Kazantzakis.

## Argument

En el moment d'expirar a la creu Jesús de Natzaret és temptat per una vida d'home comú.

## Comentari

La pel·lícula presenta un Jesús en recerca de la seva missió, i amant de Maria Magdalena. Cedeix a la temptació de viure una vida d'home senzill just en el moment de la seva mort. Davant la comprovació que aquesta vida va en sentit contrari de la seva missió, Jesús s'ho qüestiona tot i decideix de morir a la creu per «acomplir-ho tot». Aquesta versió antidogmàtica de la vida de Jesús ha estat molt fermament denunciada per les autoritats religioses fins i tot abans de la seva sortida.
A França, el 23 d'octubre de 1988, un grup fonamentalista catòlic incendia la sala de cinema L'Espace Saint-Michel a París per protestar contra la projecció de la pel·lícula. Aquest atemptat va fer catorze ferits, quatre d'ells greus. Altres incendis seran perpetrats a la sala Gaumont Opéra així com a Besançon. Un altre atemptat del mateix grup ha causat la mort d'un espectador.

## Repartiment

* Willem Dafoe: Jesús de Natzaret
* Harvey Keitel: Judes Iscariot
* Paul Greco: Zélotes
* Steve Shill: un centurió
* Verna Bloom: La mare de Jesús
* Barbara Hershey: Maria Madalena
* Roberts Blossom: El mestre
* Barry Miller: Jerobeam
* Gary Basaraba: Andreu
* Irvin Kershner: Zebedeu
* Victor Argo: Pere
* Michael Been: Joan
* Paul Herman: Felip
* John Lurie: Jaume
* Leo Burmester: Nathan
* David Bowie: Ponci Pilats
* Tomas Arana: Llàtzer
* Harry Dean Stanton: Pau

## Referències

* ↑ V. Catorze ferits en una sala parisenca projectant " The Last Temptation of Christ " La policia sospita d'extremistes de dreta d'haver incendiat el cinema Saint-Michel , Le Monde, 25 octubre 1988.
* ↑ Marion Georges, L'assumpte Scorsese i els incendis de cinemes. Dues noves inculpacions, entre les quals la de l'artefacte de la sala Saint-Michel , Le Monde, 30 octubre 1988
* ↑ « Inculpació a Besançon després de l'atemptat contra un cinema on era projectat The Last Temptation of Christ , a Le Monde, 22 de novembre 1988.
* ↑ Christian Ferrand, « Les inquisiteurs absouts », a L'Humanité, 21 març de 1990: http://www.humanite.presse.fr/journal/1990-03-21/1990-03-21-796443
# Diana di l'Alba

Diana di l'Alba és un grup de cant de Còrsega. Ha estat creat l'any 1978 per part d'Antonu Marielli, Ghjuvan Francescu Sicurani i els seus germans Ghjuvan Ghjacumu i Cristanu Andreani. En 2013 van compondre la banda sonora del documental U Paghjolu 3, produire pour vivre (2013) de Marianne Thibout-Calandrini.

## Discografia

* Diana Di L'Alba (1980)
* Donna Dea
* Pueta (1996)
* Sumenti D'Acqua (1999)
* Da musicà la vita (2008)
* Indiature

## Referències

* ↑ Diana di l'alba a allmusic.com
* ↑ U Paghjolu 3, a IMDB
* ↑ Discografia de Diana di l'Alba a discogs

## Enllaços externs

* U situ ufficiale di u gruppu
* Sintineddi - Diana di l'alba
* Diana di l'Alba a last.fm
* Mediterraneu de Diana di l'ALba
# Diana Çuli

Diana Çuli –o Culi– (13 d'abril de 1951, Tirana) és una escriptora, periodista, activista, política albanesa.
Al 1973 es va graduar per la Facultat de Filosofia de la Universitat de Tirana. Després es va incorporar als consells de redacció de Drita i de la revista de llengua francesa Les lettres albanaises. El 1990 va entrar en relació amb l'oposició democràtica i es va convertir en cap del Fòrum de Dones Independents, i després es va unir al Partit Socialdemòcrata d'Albània.
Al 2006 va ser escollida representant d'Albània en l'Assemblea Parlamentària del Consell d'Europa. A Albània treballa pels drets de la dona, en particular per a aquelles que són forçades a exercir la prostitució. A partir de 2004 va ser presidenta de la Federació de Dones i Nenes d'Albània.
A la fi de la dècada de 1970 va publicar el seu primer conte: Ndërgjegja (Consciència). Des d'aleshores ha publicat una desena de novel·les i també és l'autora de guions de pel·lícules com Hije që mbeten pas (1985), Rrethi i kujtesës (1987) i Bregu i ashpër (1988).
El 2007 l'Associació Albanesa d'Editors va nomenar Çuli Escriptora de l'any.

## Obra

* 1980: Jehonat i jetës (Els ressons de la vida)
* 1983: Zeri i larget (La veu distant)
* 1986: Dreri i trotuareve (Voreres amb cérvols) Ed. Toena, 399 p. 2011 ISBN 9994317555, ISBN 9789994317554
* 1989. Ditët i Teutës: tregime dhe novel·la (Dies i Teuta: contes i novel·les) Ed. Naim Frashëri, 295 p. 1989
* 1992: Rekuiem (Rèquiem)
* 1993: ... dhe nada o nda në mes (... I la nit es va dividir entre) Ed. Toena, 299 p. 2008 ISBN 999431341X, ISBN 9789994313419
* 2000: Diell në mesnatë (Sol de mitjanit)
* 2006: Engjëj të armatosur (Ángeles armats) Ed. Toena, 285 p. 2009 ISBN 9994314955, ISBN 9789994314959
* 2009: Gruaja na kafe (Dona al cafè)
* 2010: Ženata od barot (Alimentant Zenata) Prosa secular moderna. Ed. Makedonska reč, 164 p. 2010 ISBN 6082250176, ISBN 9786082250175

## Referències

* ↑ Gran, Peter. Beyond Eurocentrism: A New View of Modern World History. Syracuse University Press, 1996, p. 219. ISBN 978-0-8156-2692-3.
* ↑ Conference on Equality Between Women and Men in a Changing Europe: Proceedings : Poznań (Poland), 31 de marzo-2 de abril 1992. Council of Europe, 1994, p. 221. ISBN 978-92-871-2518-7.
* ↑ «Diana Culi». Parliamentary Assembly. Arxivat de l'original el 23 d'octubre de 2014. [Consulta: 18 octubre 2014].
* ↑ Europa World Year. Taylor & Francis, 2004, p. 455. ISBN 978-1-85743-254-1.
* ↑ «Me shkrimtaren Diana Çuli» (en albanés). Toena.com. Arxivat de l'original el 2014-10-24. [Consulta: 18 octubre 2014].
* ↑ Toçi, Irena. «Me shkrimtaren Diana Çuli». Toena. Revista Universi Shqiptar i Librit. Arxivat de l'original el 2020-01-12. [Consulta: gener 2020].

## Enllaços externs

* Xerrant amb l'autora, a Youtube
# Tour de Flandes 1987

El Tour de Flandes 1987 va ser la 71a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 5 d'abril de 1987, amb inici a Sint-Niklaas i final a Meerbeke, després d'un recorregut de 274 quilòmetres. El belga Claude Criquielion va guanyar en solitari, per davant d'un grup encapçalat per Seán Kelly i Eric Vanderaerden.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Claude Criquielion (BEL) | Hitachi-Marc-Rossin | 7h 15' 30" |
| 2 | Seán Kelly (IRL) | KAS | +1' 00" |
| 3 | Eric Vanderaerden (BEL) | Panasonic-Merckx-Agu | m. t. |
| 4 | Steve Bauer (CAN) | Toshiba-La Vie Claire | m. t. |
| 5 | Marc Sergeant (BEL) | Lotto-Merckx | m. t. |
| 6 | Steven Rooks (NED) | PDM-Ultima-Concorde | m. t. |
| 7 | Ronny Van Holen (BEL) | Lucas-Mullers | m. t. |
| 8 | Adrie van der Poel (NED) | PDM-Ultima-Concorde | m. t. |
| 9 | Ludo Peeters (BEL) | Superconfex-Kwantum-Yoko | m. t. |
| 10 | Allan Peiper (AUS) | Panasonic-Merckx-Agu | m. t. |

## Referències

* ↑ «Criquielion, el primer valón en ganar la "Ronda"» (pdf). El Mundo Deportivo, 06-04-1987, p. 58 [Consulta: 18 març 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a Sitio de ciclismo
* Resultats a les-sports.info
# Transport per ferrocarril d'Itàlia

El transport per ferrocarril d'Itàlia és una de les parts més importants de la infraestructura del país. Les vies ferroviàries tenen una longitud total de 24.227 km, que darrerament està creixent gràcies a la construcció de la xarxa de ferrocarrils d'alta velocitat. Itàlia és membre de la Unió Internacional de Ferrocarrils (UIC), i el seu codi de país UIC és el 83.

## Connexions amb països fronterers

Tots els països que tenen frontera amb Itàlia tenen el mateix ample de via.
* Àustria: canvi de voltatge 3 kV DC/15 kV AC
* França: canvi de voltatge 3 kV DC/25 kV AC or 1,5 kV DC
* Eslovènia: mateix voltatge
* Suïssa: canvi de voltatge 3 kV DC/15 kV AC
* Ciutat del Vaticà: sense electrificar
* San Marino: tancat

## Referències

* ↑ «La rete oggi» (en italià). RFI Rete Ferroviaria Italiana. Arxivat de l'original el 2011-12-04. [Consulta: 30 setembre 2012].

## Vegeu també

* Transport per ferrocarril de la Ciutat del Vaticà
# Fregetta

Fregetta és un gènere d'ocells marins de la família dels oceanítids (Oceanitidae). Aquests petrells habiten a l'hemisferi sud, des de l'Equador fins zones sub-antàrtiques.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 7.2, 2017) aquest gènere està format per tres espècies:
* Ocell de tempesta ventreblanc (Fregetta grallaria).
* Ocell de tempesta ventrenegre (Fregetta tropica).
* Ocell de tempesta maori (Fregetta maoriana).

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Southern Storm-Petrels (Oceanitidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.oceani2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Carboneras, C. «Family Procellariidae (Petrels and Shearwaters)». A: del Hoyo, J.; Elliott, A.; Sargatal, J. (eds.). Handbook of the birds of the world. Volume 1: Ostrich to Ducks. Barcelona : Lynx Edicions, 1992. ISBN 978-84-87334-10-8.
* ↑ IUCN «Fregetta grallaria» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 07-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22698465a132649235.en.
* ↑ IUCN «Fregetta tropica» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 07-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22698459a132648556.en.
* ↑ IUCN «Fregetta maoriana» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 07-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22728808a132659638.en.
# Fregata petita

La fregata petita (Fregata ariel) és un ocell marí de la família dels fregàtids (Fregatidae). D'hàbits pelàgics, cria sobre arbusts a illes tropicals del Pacífic, Índic i Atlàntic Sud. Al Pacífic algunes illes properes al nord d'Austràlia, Nova Caledònia, Howland, illes de la Línia, Fiji, Tonga, illes de la Societat i Tuamotu; a l'Índic a Aldabra i Comores; a l'Atlàntic a l'arxipèlag de Trindade i Martim Vaz.

## Referències

* ↑ Fregata ariel a CERCATERM Rev. 06/12/2011
# Frege

«Frege» té aquests significats:
* Frege (llenguatge de programació)
* Gottlob Frege (1848, Wismar - 1925, Bad Kleinen, Imperi Alemany), filòsof i matemàtic alemany fundador de la filosofia analítica
# Fumiyuki Beppu

Fumiyuki Beppu (en japonès 別府史之, Chigasaki, 10 d'abril de 1983) és un ciclista japonès, professional des del 2005. Actualment corre a l'equip Trek-Segafredo.

## Biografia

Fumiyuki Beppu passà al professionalisme el 2005 de la mà de l'equip Discovery Channel. El 2008 passà a l'Skil-Shimano, on un dels seus patrocinadors era japonès. El 2009, junt a Yukiya Arashiro, foren els primers japonesos a finalitzar el Tour de França, acabant en la posició 112a. En la darrera etapa d'aquella edició Beppu guanyà el premi de la combativitat.
Els seus principals èxits esportius els ha aconseguit al Japó en guanyar en dues ocasions el campionat nacional en ruta i tres més el de contrarellotge.

## Palmarès

* 2003
** Campió del Japó en ruta sub-23
* 2004
** Vencedor d'una etapa al Giro de la Vall d'Aosta
** Vencedor de la classificació de la muntanya a la Ronda de l'Isard d'Arieja
* 2006
** Campió del Japó en ruta
** Campió del Japó en contrarellotge
* 2008
** Campió d'Àsia de ciclisme en ruta
* 2009
** Premi de la combativitat en la 21a etapa del Tour de França de 2009
* 2011
** Campió del Japó en ruta
** Campió del Japó en contrarellotge
* 2014
** Campió del Japó en contrarellotge

### Resultats al Tour de França

* 2009. 112è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2011. 67è de la classificació general
* 2012. 121è de la classificació general
* 2014. 82è de la classificació general
* 2015. 117è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2016. 120è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Arashiro and Beppu complete their maiden Tours» (en anglès). cyclingnews.com, 26-07-2009. [Consulta: 22 maig 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2012-05-13 a Wayback Machine.
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Decúbit

D'ús comú en la medicina, la paraula decúbit s'utilitza per significar 'tombat'. Es deriva del verb llatí decumbere, 'anar a dormir'.
Quan els professionals mèdics utilitzen aquest terme per descriure la posició d'un pacient, anomenen la part del cos damunt la qual reposa el pacient, precedida per la paraula 'decúbit'. Per exemple, el decúbit lateral dret significaria que el pacient està estirat sobre el seu costat dret. Posició de decúbit lateral esquerre significaria que el pacient està estirat sobre el seu costat esquerre.
Un altre exemple és angina de decúbit, 'dolor al pit mentre s'està ficat al llit'.
En radiologia, aquest terme implica que el pacient està ajagut amb la radiografia que es pren paral·lelament a l'horitzó.

## Vegeu tambéSupinació

* Decúbit lateral
* Decúbit pron
* Decúbit supí
* Supinació