OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cycloramphus mirandaribeiroi

Cycloramphus mirandaribeiroi és una espècie de granota de la família dels leptodactílids. Només es coneix de la seva localitat tipus al sud del Brasil, a São João da Graciosa, a la Serra do Mar, Estat de Paranà, entre els 50 i els 150 metres d'altitud. No s'ha tornat a trobar des de la seva primera caputra a finals dels setanta tot i els esforços per retrobar-la que s'han fet a partir del 1986.
Viu en corrents ràpides i rocoses en boscos de terres baixes, on també es reprodueix. És possible que estigui amenaçada pel turisme.

## Referències

* 1 2 «Cycloramphus mirandaribeiroi» (en anglès). IUCN Red List. Ronald Heyer, Débora Silvano. 2004. [Consulta: 11 setembre 2014].
# Aproximació final

En aeronàutica, l'aproximació final, també coneguda com a tram final d'aproximació o senda d'aproximació final, és l'últim segment de vol durant el descens de l'aeronau cap a l'aeroport de destinació.

## Descripció

En aquesta fase, l'avió està alineat amb la pista d'aterratge i tant els pilots com el personal de cabina i passatgers, en cas que hi hagi, estan preparats per al contacte amb el sól. Els pilots comuniquen per ràdio la seva entrada en aquesta fase amb la paraula anglesa final, indicant final approach (aproximació final).
En un patró d'aterratge típic, el qual habitualment es realitza sota condicions meteorològiques visuals (VMC per les seves sigles en anglès), els avions passen del tram de base a l'aproximació final a una distància de un i tres quilòmetres de l'aeroport. En l'aproximació instrumental, com també en aproximacions en un espai aeri controlat sota regles de vol visual (VFR), pot ser que es saltin els trams d'aproximació en el que es diu aproximació directa, que no obstant això, segons quins països, no està permesa o aconsellada en aeroports sense torre de control.

## Referències

* ↑ Calderón, Germán Forero; Acevedo. Diccionario de términos aeronáuticos: Inglés-Español (en castellà). Institución Universitaria Politécnico Grancolombiano, 1 de enero de 2008. ISBN 978-958-8085-72-2.
* ↑ Conforti, Facundo. NAVEGACIÓN IFR & Comunicaciones: Colección How Does it Work? (en castellà). Biblioteca Aeronáutica, 26 de noviembre de 2017. ISBN 978-987-42-1427-0.
* ↑ «CONSOLIDACIÓN / Reglamento de Circulación Aérea». Secretaría General de Transporte, Dirección General de Aviación Civil, 4 diciembre 2014. Arxivat de l'original el 2020-09-23 [Consulta: 20 març 2021].
# Proasellus ligusticus

Proasellus ligusticus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: els Alps Lígurs (Itàlia).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Bodon, M. i R. Argano, 1982. Un asellide delle acque sotterranee della liguria orientale: Proasellus ligusticus n. sp. (Crustacea, Isopoda, Asellota). Fragmenta Entomologica 16(2): 117–123.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Formiguer ocel·lat

El formiguer ocel·lat (Phaenostictus mcleannani) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) i única espècie del gènere Phaenostictus Ridgway, 1909.

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial de les terres baixes del Carib de l'est d'Hondures, est de Nicaragua, Costa Rica, ambdues vessants de Panamà, oest de Colòmbia i nord-oest d'Equador.

## Referències

* ↑ «Formiguer ocel·lat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Malaquies (profeta)

Malaquies (en hebreu מַלְאָכִי, "el meu missatger") és un profeta hebreu que es considera el redactor bíblic d'un dels llibres de l'Antic Testament - el Llibre de Malaquies - l'últim llibre de la bíblia hebrea, a les bíblies modernes.
De Malaquies se sap que va viure entre la comunitat jueva després de l'exili, ja que els Israelites eren administrats per un governador. El Llibre de Malaquies segurament va ser escrit després del 515 aC, ja que el Temple de Jerusalem havia estat reconstruït. Conté la declaració de Jehovà, adreçada a Israel, per la mediació d'aquest profeta. Denuncia sobretot les negligències aportades al culte a Déu. Al cànon jueu és un dels dotze profetes menors. Les Escriptures no ens expliquen res sobre la seva vida i sobre els seus avantpassats. Resulta del seu llibre que era un home molt gelós. Una de les seves profecies parla del retorn del profeta Elies, que apareixerà just abans del "gran i terrible" succés. Una antiga tradició diu que Elies, que va ser emportat al cel en un carro de foc, ha de tornar a la terra abans del dia del judici final.
El llibre que porta el seu nom parla de diversos oracles més: el càstig dels sacerdots per descuidar els sacrificis, les calamitats pels matrimonis"mixtos", les plagues de llagosta, la sequera. Diu que les calamitats desapareixeran quan es paguin degudament tots els delmes.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 192. ISBN 8481641618.
# Estanislao de Urquijo y Landaluce

Estanislao Urquijo y Landaluce(Murga, 7 de maig de 1816 – Madrid, 30 d'abril de 1889) fou un empresari i polític espanyol, alcalde de Madrid en 1883 i senador per la província d'Àvila entre 1886 i 1889. D'origen humil, va acumular una gran fortuna i una gran rellevància en l'àmbit dels ferrocarrils a l'Espanya del segle xix, sent nomenat Marquès d'Urquijo en 1871.
Va néixer a Murga el 7 de maig de 1816, Àlaba, en el si d'una família de pagesos, va estudiar a Laudio i Madrid. Va ser a la capital on es va llaurar una reputació al món de la banca i la borsa vinculat tant a cases locals com als interessos d'inversors estrangers com els Rothschild, arribant al consell del Banc d'Espanya. El desenvolupament del ferrocarril a Espanya va tenir lloc a partir de la llei de 1854 i Urquijo va forjar una fortuna com a fundador d'empreses com "Ferrocarriles del Mediodía" i en empreses navilieres. També es va beneficiar dels problemes d'un altre gran financer espanyol, el Marquès de Salamanca José de Salamanca y Mayol.
En 1871 el rei Amadeu I d'Espanya li va atorgar el Marquesat d'Urquijo. Destacat tant a la seva província natal com a la capital, va ocupar diversos càrrecs honorífics i va arribar a ser Diputat General d'Àlaba durant la Primera Guerra Carlista defensant el règim foral basc. Va ocupar també l'Alcaldia de Madrid entre l'11 de maig i el 17 de setembre de 1883 i va ser Senador en 1886. Va mantenir una estreta amistat amb el Governador bascòfil Miguel Rodríguez Ferrer autor del llibre Los Vascongados, on figura la dedicatòria al seu amic el Marquès d'Urquijo.
Va morir el 30 d'abril de 1889 en Madrid, al seu domicili del carrer de la Montera núm 22 on actualment pot veure's una placa commemorativa dedicada per la Societat d'Escriptors i Artistes en 1890.
El Marquès d'Urquijo té un carrer a Madrid, que desemboca en el Passeig del Pintor Rosales. La seva denominació va substituir l'antic carrer d'Areneros i fou un acord municipal del 8 de març de 1889.

## Vegeu també

* Banc d'Espanya

## Notes

* ↑ És més conegut com a Marquès d'Urquijo.

## Referències

* ↑ «Alcaldes de Madrid. 1842-1900». Ajuntament de Madrid.
* ↑ «Urquijo y Landaluce, Estanislao de. Marqués de Urquijo». Senat d'Espanya.
* 1 2 «Estanislao de Urquijo y Landaluce». A: Enciclopedia Auñamendi.
* ↑ Pedro de Répide. Las calles de Madrid, p. 395.

## Bibliografia

* Pedro de Répide. Las calles de Madrid. Editorial Afrodisio Aguado, S.A., Madrid 1981. ISBN 84-202-0001-8
# Cyclorana australis

Cyclorana australis és una espècie de granota que es troba a Austràlia (des de l'oest de Queensland fins al nord d'Austràlia Occidental).

## Referències

* ↑ Fordham et al (2006). Cyclorana australis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès) En altres projectes de Wikimedia:
# Arjau

L'arjau, orjal o canya del timó és una barra de ferro o de fusta que permet maniobrar el timó d'un vaixell. Serveix per a controlar el rumb del vaixell fixat directament en sentit longitudinal al llarg de la part superior del timó. En els vaixells o velers de grans dimensions s'utilitza la roda de timó.

## Descripció

Els timoners dels vaixells antics utilitzaven un o dos rems per controlar el rumb del vaixell, més tard en arribar el timó de codast, es va fer ús d'una vara de fusta o de metall connectada directament a la part superior de la pala del timó.
Quan s'empeny la canya del timó a babord fa virar el vaixell cap a estribord, i viceversa. Per tant, el moviment de la canya és sempre en el sentit contrari al costat cap on es vol virar, i això és degut al fet que en ser l'arjau la prolongació de la part superior del timó, la pala del timó es decanta cap el costat oposat a la canya, frenant el vaixell en aquest costat i el fregament amb l'aigua fa que el vaixell viri cap el costat on es troba la pala del timó.
A la veu del timoner, "virar de bord" cal moure la canya del timó cap el costat oposat al que s'ha cridat, sense brusquedat però amb fermesa.
Així doncs, per a controlar el rumb del vaixell es fa de la següent forma:
* Canya a la via: el vaixell segueix el mateix rumb
* Canya a babord: el vaixell vira a estribord
* Canya a estribord: el vaixell vira a babord

## Vegeu també

* Roda de timó
* Terminologia náutica

## Referències

* ↑ Escritos recobrados. Jordi Salvador Gracia, 2007, p. 34–. ISBN 978-84-612-1079-4.
* ↑ «Associaçao Nacional de Cruzeiros» (en portuguès). Arxivat de l'original el 2011-08-11. [Consulta: agost 2011].
# Teatre Yagüez

El Teatre Yagüez, també conegut com la «Catedral de l'art sonor» és un historic edifici de la ciutat de Mayagüez, Puerto Rico, actualment teatre d'art escènica. Està localitzat al carrer Candelaria (anteriorment carrer McKinley) i carrer Basora de Mayagüez. Està format per la sala «Lucy Boscana» i la «Cafeteria del teatre Roberto Cole».

## Història

La construcció del teatre va començar en 1907, sota la direcció de Francisco Maymón Palmer, fill d'emigrants italians qui, al seu torn, va ser una de les primeres figures a introduir el cinema a l'Illa. En 1909, es va inaugurar l'edifici original de fusta, el disseny va estar a càrrec dels germans Félix i Julio Medina. Maymón es va establir com un dels pioners de la indústria de cinema en l'illa de Puerto Rico, introduint aquesta forma nova d'Art Visual per mostrar pel·lícules mudes per totes les ciutats properes i esdevenint el distribuïdor exclusiu de «Nicholas Power Co.» una empresa amb seu a Nova York, dedicada a la projecció de pel·lícules per totes les illes caribenyes. Amb l'ajuda dels seus socis empresarials Jose Rahola i Fundador Vargas, va importar pel·lícules de l'empresa Path des d'Europa.
El 19 de juny de 1919, mentre s'exhibia la pel·lícula muda «La vestal del sol Inca», un foc va destruir el Teatre Yagüez on van morir algunes persones a causa de l'incendi. provocat per les pel·lícules de nitrocel·lulosa emmagatzemades en un armari dins el teatre, El Teatre Yagüez fou reconstruït per l'arquitecte de Mayagüez Sabás Honoré i l'enginyer Manuel Font i es va obrir novament el 21 de març de 1921.
El municipi va adquirir el Teatre Yagüez l'any 1980 i el va restaurar al seu disseny original el 1984. Va ser llistat en el Registre Nacional de Historic Llocs dels EUA el 1985.

## Descripció

L'estructura és de formigó amb una façana principal i un frontó que anuncia el nom de l'edifici. Té un pòrtic sobre el qual s'aixeca una cúpula apuntada que marca l'entrada. La planta rectangular de l'edifici inclou la taquilla, l'auditori de tres nivells en forma de ferradura, l'escenari, l'àrea de càrrega i la tramoia amb els camerinos. El pis de l'escenari està construït en taulons de fusta. Els llums i altres motius decoratius van ser importats des d'Espanya i Itàlia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Grupo Editorial EPRL «Mayagüez:Teatro Yaguüez» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 04-01-2010 [Consulta: 23 juny 2015].
* ↑ World Almanac

## Enllaços externs

* Història primers 10 anys Teatre Yaguezl (castellà)
* Teatro Yaguez, a Cinema Treasures (castellà)
# Boscarla australiana

La boscarla australiana (Acrocephalus australis) és una espècie d'ocell de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae) que habita canyars, bambús i matolls d'Austràlia i Tasmània.

## Referències

* ↑ «Boscarla australiana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Euodynerus

Euodynerus un gènere d'himenòpters apòcrits de la família dels vèspids (Vespidae), subfamília Eumeninae (vespes terrissaires).
Inclou 132 espècies de distribució principalment Holàrtica, tanmateix moltes espècies tenen una distribució a Indomalaia, Australàsia, Afrotropical i el nord de la regió Neotropical. També hi ha una única espècie a Hawaii.

## Galeria

* Euodynerus sp., una femella del Parc Nacional de Yellowstone, Wyoming, EUA.
* Euodynerus sp., una femella del Parc Nacional de Yellowstone, Wyoming, EUA.

## Referències

* ↑ «biolib - Euodynerus» (en anglès). [Consulta: 29 gener 2024].
* Carpenter, J.M., J. Gusenleitner & M. Madl. 2010a. A Catalogue of the Eumeninae (Hymenoptera: Vespidae) of the Ethiopian Region excluding Malagasy Subregion. Part II: Genera Delta de Saussure 1885 to Zethus Fabricius 1804 and species incertae sedis. Linzer Biologischer Beitrage 42 (1): 95-315.
# Crist Rei del Vernet

Crist Rei del Vernet és la Capella del priorat de Crist Rei de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord. És en el barri del Vernet.
És a la zona del Vernet Mitjà, en el número 113 de l'avinguda del Mariscal Joffre, al costat septentrional de la capella de Santa Clara, situada en el número 107 de la mateix avinguda, i a prop, a l'altra banda del carrer i una mica més al sud, de la capella del Bon Pastor.
Pertany a la Fraternitat Sacerdotal Sant Pius X, incardinat dins del districte de França d'aquesta fraternitat fundada el 1970 per Monsenyor Marcel Lefebvre, considerada una de les més conservadores de l'església catòlica.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113 - Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ La capella de Crist Rei en els ortofotomapes de l'IGN
# Tehuantepec (municipi)

Tehuantepec és un municipi de l'estat d'Oaxaca. Santo Domingo Tehuantepec és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part central de l'estat d'Oaxaca. Limita al nord amb el municipi d'Oaxaca de Juárez, al sud amb Santa Lucía del Camino, a l'oest amb Oaxaca de Juárez i a l'est amb San Vicente.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Tehuantepec Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Donegal (Pennsilvània)

Donegal és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 165 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Donegal tenia 165 habitants, 72 habitatges, i 47 famílies. La densitat de població era de 199,1 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 72 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,2% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 34,7% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 27,3% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.875 $ i la renda mediana per família de 25.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.000 $ mentre que les dones 13.958 $. La renda per capita de la població era de 12.656 $. Entorn del 21,1% de les famílies i el 20% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Donegal». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Donegal». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Joan Simó

Joan Simó és el nom dels següents personatges:
* Joan Simó Peñalva, director de cinema català
* Joan Simon (bandoler), bandoler català

## Vegeu també

* Joan Simon
# Paulhan

Paulhan és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Khaemwaset (dinastia XVIII)

Khaemwaset (Ḫˁ-m-wȝs.t, "El que va aparèixer a Tebes") va ser un príncep egipci de la dinastia XVIII. És probable que fos fill del faraó Amenofis II.
Khaemwaset en jeroglífic :
S'esmenta en dos grafitis juntament amb el nom del tron d'Amenofis II. Porta el títol de "Supervisor del bestiar", que era un títol rar per a un príncep.
Durant les seves excavacions de Kafr el-Batran als peus de la necròpolis de Guiza, Gaston Maspero va descobrir tombes del Nou Regne, inclosa la descoberta per Luigi Vassalli1 el 1870 i probablement destruïda a la dècada de 1880, d'un personatge anomenat Khaemwaset; aquesta tomba es va atribuir immediatament. al famós príncep Khaemwaset, fill de Ramsès II. Tanmateix, la relativa modèstia d'aquest sepulcre, tot i que alguns dels seus relleus són de gran qualitat, i la seva datació més aviat indiquen un enterrament de la dinastia XVIII. Set relleus que pertanyen a la tomba de Khaemwaset i la seva família, actualment es troben al Museu del Caire.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 139.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 19.
* ↑ Zivie-Coche, 1976, p. 17-36.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Zivie-Coche, Christiane «À propos de quelques reliefs du Nouvel Empire au musée du Caire II : La tombe de Khaemouas, chef des charpentiers du roi, à Giza». BIFAO, 76, 1976.
# Taxa de fals rebuig

La taxa de fals rebuig (TFR) d'un sistema d'identificació biomètrica representa la quantitat d'usuaris genuins rebutjats pel sistema. Es calcula com el quocient entre la quantitat d'usuaris genuins rebutjats pel sistema dividit pel nombre total d'usuaris genuïns que han intentat accedir al sistema.

## Bibliografia

* Marino Tapiador, Juan Alberto Sigüenza, "Tecnologías biométricas aplicadas a la seguridad". Editorial RAMA, 2005 ISBN 9788478976362 (castellà)
# Donelaitis (cràter)

Donelaitis és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 85 km de diàmetre. Porta el nom del poeta lituà Kristijonas Donelaitis (1714-1780), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2013.

## Referències

* ↑ «Donelaitis». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 3 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Fontanella (Guixers)

Fontanella és una masia de la part oriental del municipi de Guixers a la comarca catalana del Solsonès, molt a prop de Sisquer. Està situada al suau vessant de la solana de la Serra dels Prats que baixa del petit nucli de Montcalb, a una altitud de 1155 metres.
A pocs metres puja la carretera ben pavimentada fins a El Pla, el Collell i Montcalb.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Pauli

* No s'ha de confondre amb Paulí o Pauly.
«Pauli» té aquests significats:
* Pauli Arbarei, municipi italià a la província de Sardenya del Sud
* Wolfgang Pauli (Viena, 1900 - Zurich, 1958), físic austríac nacionalitzat suís
* Sankt Pauli, barri del bezirk d'Hamburg-Mitte de l'estat d'Hamburg a Alemanya
* Fußball-Club Sankt Pauli von 1910, club poliesportiu d'Alemanya al barri Sankt Pauli del bezirk Hamburg-Mitte d'Hamburg
* Efecte Pauli, expressió irònica a l'aparentment misteriosa fallada d'equipament tècnic en presència de determinada gent
* Matrius de Pauli, matriu usada en física quàntica en el context de l'espin
* Principi d'exclusió de Pauli, principi que estableix que no hi poden haver dues partícules d'espín semienter amb els seus quatre nombres quàntics iguals
# Curci Montà

Curci Montà (llatí: Curtius Montanus) va ser un polític romà del segle i. Segurament formava part de la gens Cúrcia, una antiga gens romana d'origen patrici.
Va ser acusat per Epri Marcel de difamar a Neró l'any 67, i encara que el càrrec no es va poder provar, l'emperador el va enviar a l'exili.
El seu pare va intercedir davant l'emperador i el va fer tornar aviat de l'exili, amb la condició de no optar a cap càrrec públic. L'any 71 tornava a ser membre del senat i quan Domicià va ordenar restaurar les estàtues i honors de Galba, va proposar que el decret contra Pisó que havia conspirat contra Neró, fos tanmateix aixecat. També va atacar amb molta vehemència al delator Marc Aquili Règul. Plini el Jove va dirigir dues cartes a Curci Montà.
Si aquest Curci Montà és el mateix a qui satiritza Juvenal, de gran havia canviat de caràcter. Juvenal diu que era un epicuri obès, un paràsit de Domicià i un delator.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1123?rgn=full+text;view=image;q1=MontanusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1113. ]