OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lieja-Bastogne-Lieja 1912

La Lieja-Bastogne-Lieja 1912 fou la 7a edició de la clàssica ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. Es va disputar el 15 de setembre de 1912 sobre un recorregut de 257 km i fou guanyada pel belga Omer Verschoore, que s'imposà a l'esprint al també belga Jacques Coomans. André Blaise finalitzà en tercera posició, a dos minuts i mig del vencedor. Aquesta edició va estar oberta a ciclistes professionals i independents.

## Resultats

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Omer Verschoore (BEL) | | 8h 35' 00" |
| 2 | Jacques Coomans (BEL) | Thomann | m. t. |
| 3. | André Blaise (BEL) | | + 2' 30" |
| 4 | François Dubois (BEL) | | + 8' 00" |
| 5 | Victor Fastre (BEL) | | + 10' 00" |
| 6 | Louis Mottiat (BEL) | Thomann | + 10' 00" |
| 7 | Auguste Lambot (BEL) | | + 12' 00" |
| 8 | Achille Depauw (BEL) | | + 16' 00" |
| 9 | Louis Petitjean (BEL) | | + 19' 00" |
| 10 | Maurice Kreutz (BEL) | | + 45' 00" |

## Referències

* ↑ «Liège-Bastogne-Liège». memoire-du-cyclisme.eu. [Consulta: 28 gener 2014].
* ↑ «Liège - Bastogne - Liège». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 28 gener 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (francès)(anglès)
# Duttonita

La duttonita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom per Clarence Edward Dutton (15 de maig de 1841 - 4 de gener de 1912), geòleg nord-americà i oficial de l'exèrcit dels Estats Units.

## Característiques

La duttonita és un òxid de fórmula química V$^{4+}$O(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la duttonita pertany a «04.HE: Filovanadats» juntament amb els següents minerals: melanovanadita, shcherbinaïta, hewettita, metahewettita, bariandita, bokita, corvusita, fernandinita, straczekita, häggita, doloresita i cavoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Peanut, situada a Bull Canyon, dins el districte d'Uravan, al comtat de Montrose (Colorado, Estats Units). Dins els Estats Units també ha estat descrita als estats d'Arizona i Arkansas. Fora del país on es troba la localitat tipus també se n'ha trobar a l'Argentina, Itàlia i el Gabon.

## Referències

* ↑ «Duttonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Rıza (pel·lícula)

Rıza és una pel·lícula turca del 2007 escrita i dirigida per Tayfun Pirselimoğlu.

## Argument

Narra les desventures de Riza, un camioner sense gaires recursos d'Adana que quan arriba a Istanbul se li espatlla el motor i ha de buscar treball per tal de pagar la reparació i el préstec del vehicle. A l’hostal on s’allotja coneix diversos personatges (un jove kurd, un mariner gai, uns immigrants afganesos). Acaba cometent un crim i demana ajuda desesperat a una antiga xicota, Aysel.

## Repartiment

* Rıza Akın
* Nurcan Eren
* Melissa Ahmedi
* Emin Baş

## Festival i premis

La pel·lícula es va projectar al 57è Festival Internacional de Cinema de Berlín a la secció Fòrum on es van projectar pel·lícules innovadores. Va participar al 29è Festival de Cinema Mediterrani de Montpeller, on va guanyar el "Premi de la Crítica".També es va projectar al 7è Festival de cinema turc de Boston, celebrat entre el 27 de març i el 14 de maig de 2008.

## Referències

* ↑ 'Rıza' Berlin'e gidiyor Hürriyet Gazetesi, 19.1.2007. Erişim tarihi: 16.7.2009.
* ↑ Rıza Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine. Milliyet Gazetesi. Erişim tarihi: 16.7.2009.
* ↑ Rıza Arxivat 2009-01-23 a Wayback Machine. Bostonturkishfilmfestival.org. Erişim tarihi: 16.7.2009.

## Enllaços externs

* Rıza - Ntvmsnbc.com.
* Acılı... - Fatih Özgüven, Radikal Gazetesi, 10.1.2008.
# Rıza

Rıza significa "consentiment", "satisfacció" en àrab i s'utilitza com a nom d'home en turc. Persones amb el nom Rıza inclouen:
* Hoca Ali Rıza - pintor turc
* Rıza Kayaalp - lluitador turc
* Rıza Tevfik Bölükbaşı - filosof i polític turc
# Limonè

El limonè o limoné és un hidrocarbur, classificat com un terpè cíclic. És una molècula quiral i té dos enantiòmers, el R-(+)-limonè o d-limonè (fa l'olor característica de la llimona i és el que contenen llimones i taronges) i el S-(-)-limonè o l-limonè (fa l'olor de pi). Aquest compost és present a la pell dels cítrics, com la llimona o la taronja, però també a teixits de moltes altres plantes.

## Propietats

A temperatura ambient, aquest monoterpè és un líquid incolor amb una forta olor de taronja, que es volatilitza amb facilitat. És inflamable a una temperatura superior als 48 °C.

## Referències

* ↑ Sell, Charles S. Chemistry and the Sense of Smell (en anglès). John Wiley & Sons, 26 de març de 2014, p. 480. ISBN 1118522966.
* ↑ «Plantes que contenen limonè». pherobase.(anglès)

## Notes

* ↑ Limoné segons la pronúncia occidental i la normativa valenciana, i limonè segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil.
# Giuseppe Prezzolini

Giuseppe Prezzolini (Perusa, 1882 — Lugano, Cantó de Ticino, 1982) va ser un publicista i escriptor italià. Juntament amb Giovanni Papini va fundar i dirigir diverses revistes italianes i va ser professor de literatura italiana a la Columbia University (Estats Units).

## Obres

* Repertorio bibliografico di storia e della critica della letteratura italiana (1937-48)
* La cultura italiana i Vecchio e nuovo nazionalismo (amb Giovanni Papini)
* Il sarto spirituale (1907) (amb Giovanni Papini)
* La vita di N. Macchiavelli fiorentino
* Manifesto dei conservatori.

## Referències

* ↑ «Giuseppe Prezzolini». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Diòxid d'urani

El diòxid d'urani o òxid d'urani(IV) també conegut com a urania, uranil o UOX, és un òxid d'urani de fórmula química UO₂ que es presenta com una pols cristal·lina radioactiva negra en el mineral natural uraninita. Es fa servir com combustible nuclear en els reactors nuclears. Una mescla de diòxids d'urani i plutoni es fa servir com combustible MOX. Abans de 1960 el diòxid d'urani s'havia utilitzat com color negre i groc en ceràmica i vidres.

## Estructura

El sòlid és isoestructural amb la mateixa estructura que la fluorita (fluorur de calci). A més els diòxids de plutoni i neptuni tenen les mateixes estructures.

## Propietats químiques

El diòxid d'urani s'oxida en contacte amb oxigen a octaòxid de triurani.
    3UO₂ + O₂ → U₃O₈ a 700 °C
La presència d'aigua causa l'augment de la taxa d'oxidació de l'urani metàl·lic.

## Obtenció

El diòxid d'urani es produeix reduint el triòxid d'urani amb hidrogen.
    UO₃ + H₂ → UO₂ + H₂O a 700 °C (970 K)
Aquesta reacció es fa servir en el reprocessament del combustible nuclear i l'enriquiment d'urani per a alguns combustibles nuclears.

## Usos

El diòxid d'urani es fa servir principalment com a combustible nuclear de reactors nuclears, específicament com UO₂ o bé en una mescla de UO₂ (amb urani empobrit) i PuO₂ (diòxid de plutoni) anomenada MOX. La corrosió galvànica del diòxid d'urani controla la taxa amb què es dissol el combustible nuclear.

## Toxicitat

El diòxid d'urani se sap que s'absorbeix per fagocitosi en els pulmons. És radiotòxic.

## Referències

* ↑ «Reactions of Plutonium Dioxide with Water and Oxygen-Hydrogen Mixtures: Mechanisms for Corrosion of Uranium and Plutonium». [Consulta: 6 juny 2009].
* ↑ Principles of Biochemical Toxicology. Timbrell, John. PA 2008 (anglès)

## Notes

* ^ Barrett SA, Jacobson AJ, Tofield BC, Fender BEF «The preparation and structure of barium uranium oxide BaUO$_{3+x}$». Acta Crystallographica B, 38, 1982, pàg. 2775–2781. DOI: 10.1107/S0567740882009935. DOI
* ^ Hutchings GJ; Heneghan, Catherine S.; Hudson, Ian D.; Taylor, Stuart H. «A Uranium-Oxide-Based Catalysts for the Destruction of Volatile Chloro-Organic compounds». Nature, 384, 1996, pàg. 341–343. DOI: 10.1038/384341a0.

## Enllaços externs

* Semiconducting properties of uranium oxides Arxivat 2012-09-01 a Wayback Machine.
* Free Dictionary Listing for Uranium Dioxide
# Khakurinokhabl

Khakurinokhabl (en rus Хакуринохабль) és un poble (aül) de la República d'Adiguèsia, a Rússia. És la capital del raion de Xovguénovski. Es troba a la vora del riu Fars, a 50 km al nord-est de Maikop.
Pertanyen a aquest aül els khútors de Kírov i Khapàtxev.

## Història

Fou fundat el 1863. A començaments del segle XX era conegut com a Khakurinóvskoie. El 1922 l'aül fou designat centre de l'ókrug de Fars, a la Província Autònoma Adiguesa. El 1924 fou designada capital del raion de Khakurínovskogo. El 1929 el raion s'anomenà Xovguénovskogo. El 1956 perdé l'estatus de capital de raion. El 1959 fou rebatejat amb el nom de Xovguénovski i l'aül tornà a ser-ne la capital. El 27 de març del 1996 l'aül prengué el seu nom actual.

## Referències

* ↑ Osnoviye administrativno-territorialnye preobrazovaniya na Kuban (1793—1985 gg.) / Autores: A. S. Azarenkova, I. Y. Bondar, N. S. Vertyshova. Krasnodar: Краснодарское кн. изд-во, 1986. — 394 p.
* ↑ Mapa del óblast de Kubán de 1902 (rus)
* ↑ Resolució del Consell Estatal de la República d'Adiguèsia #62-1 del 27 de març del 1996 Sobre la Restitució del seu nom històric com "aül de Khakurinokhabl" a l'aül de Xovguénovski del Districte de Xovguénovski.
# Rıza Kayaalp

Rıza Kayaalp (Yozgat, 10 d'octubre de 1989) és un lluitador turc, campió del món 2011 i europeu des del 2005 en diverses categories d'edat. Kayaalp va guanyar la medalla d'or en els Jocs del Mediterrani de 2009 en la categoria de 120 kg de l'estil grecoromà. Kayaalp va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 a Londres on va guanyar medalla de bronze en l'estil grecoromà a 120 kg. Ell era el portador de la bandera de Turquia a la cerimònia d'obertura dels Jocs del Mediterrani de 2013, celebrada el 20 de juny a Mersin.
Participa en els Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016, on també és encarregat de portar la bandera turca, en 130 kg.

## Referències

* ↑ http://www.nbcolympics.com/news/world-champion-wrestler-riza-kayaalp-named-turkeys-flag-bearer Arxivat 2016-08-07 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/kayaalp-kimseden-cekinmiyorum-20523655
# Sergi Devesa Bajet

Sergi Devesa Bajet (Barcelona, 1961). Dissenyador format a l'Escola d'Arts i Oficis, l'Escola Diseño Basico i a ELISAVA de Barcelona. El 1987: juntament amb Òscar Devesa Bajet (1963), creen l'empresa D&D Design dedicada al disseny de producte dins el camp del mobiliari, la il·luminació, els equipaments o el packaging entre d'altres. També realitzen disseny d'espais expositius. Col·laboren amb empreses tant nacionals com internacionals i els seus dissenys formen part de les col·leccions de diferents museus de disseny i han estat mostrades en nombroses exposicions de disseny espanyol per tot el món. Han rebut diferents premis i distincions d'ambit nacional i europeu i entre els seus dissenys cal destacar la taula Chincheta (1988), el llum de taula Zen (1990) o un programa de miralls (2002).

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Pere Ysern i Alié

Pere Ysern i Alié (Barcelona 1875-1946) va ser un pintor català.
Format a l'Acadèmia Borrell, va ampliar estudis a Roma i, durant aquesta estada, els seus companys li van enviar la insòlita revista manuscrita Il Tiberio (1896–98), conservada avui dia a la Biblioteca de Catalunya. Va anar a París entre el 1899 i el 1901 amb els seus amics, el pintor Marià Pidelaserra i Brias i l'escultor Emili Fontbona, que havien format part, com ell, del grup del Rovell de l'Ou. Allà va descobrir l'Impressionisme. D'aquella època queden extraordinaris paisatges urbans de París, alguns dels quals són al MNAC. Ja de retorn, va exposar individualment a la Sala Parés de Barcelona. Aviat va tornar a París, on va residir la major part de la seva vida, a part de les estades estivals que feia periòdicament a Pollença, on també va pintar paisatges mallorquins i es trobava amb el seu amic Hermen Anglada Camarasa. A França van esdevenir molt populars els seus temes de ball, tant clàssic com gitano.

## Referències

* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 222. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ Revista Il Tiberio

## Bibliografia

* Georges TURPIN, Pierre Ysern y Alié peintre de danseuses, París 1924.
* Rafael MANZANO, Pere Ysern, Edicions Catalanes, Barcelona 1990.
# Riu Schuylkill

El riu Schuylkill (anglès: Schuylkill River, sovint pronunciat /'sku:kəɫ/) és un afluent del riu Delaware que flueix pel sud-est de l'estat estatunidenc de Pennsilvània. Es considera un riu pintoresc de Pennsilvània.
El riu té uns 290 km de longitud i drena una conca hidrogràfica d'uns 5.000 km², totalment a Pennsilvània. La font del seu branc est sorgeix a Tuscarora, als Apalatxes. El branc oest està prop de Minersville, i s'ajunta amb el branc est a la ciutat de Schuylkill Haven.

## Història i etimologia

Els lenapes foren els habitants permanents originals de l'àrea del voltant de aquest riu, que anomenaven Ganshohawanee, que significa 'aigües que escometen i rugeixen'. Més endavant, el riu fou nomenat Schuylkill pel seu descobridor europeu, Arendt Corssen, de la Companyia Neerlandesa de les Índies Occidentals. La denominació kill deriva de la paraula neerlandesa kille, 'rierol'. Una explicació per a aquest nom argumenta que és traducció de 'riu ocult', en referència a la seva confluència amb el riu Delaware a League Island, on queda pràcticament ocult a causa de la seva densa vegetació.
Thomas Paine intentà inútilment interessar els ciutadans en el finançament d'un pont de ferro sobre aquest riu, abans d'abandonar les seves pontifical works a causa de la Revolució Francesa.

## Referències

* ↑ «Schuylkill River» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 10 juny 2013. [Consulta: 14 setembre 2021].
# Liestal

Liestal és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), cap del districte de Laufen.

## Personatges il·lustres

* Carl Spitteler (1845-1924), escriptor, Premi Nobel de Literatura de l'any 1919.

## Enllaços externs

* Liestal en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi
# Djakaridja Koné

Djakaridja Koné (Abidjan, 22 de juliol de 1986) és un exfutbolista de Burkina Faso de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Burkina Faso.
Pel que fa a clubs, destacà a Dinamo Bucureşti i Evian.

## Referències

* ↑ «Prezentare Oficiala. Bakaj: "Ma bucur ca sunt la Dinamo!"» (en romanès). Dinamo's official website, 11-02-2011. Arxivat de l'original el 15 de març 2012. [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ Djakaridja Koné Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «"Câine" de fildeş» (en romanès). ProSport, 18-07-2009. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ Luminita Turcu. «Djakaridja Kone a fost desemnat jucătorul finalei Cupei României!» (en romanès). ProSport, 23-05-2012. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «Lorient 0–2 Evian-TG» (en francès). L'Équipe, 27-09-2014. Arxivat de l'original el 29 de maig 2015. [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ Djakaridja Koné, Fitxa a Soccerway
* ↑ Djakaridja Koné a National-Football-Teams.com (anglès)
# Riu Rautxua

El Rautxua (rus: Раучуа, també: Большая Бараниха Bolshaya Baranikha) és un riu de l'Extrem Orient Sibèria, Rússia. Fa 323 km de llarg i té una conca de drenatge de 15.400 km quadrats.
A prop del Rautxua s'han trobat restes de mamuts congelats.
La seva font es troba a la serralada d'Ilirney. Passa per les zones poc poblades de la tundra siberiana i desemboca cap al nord al golf de Kolimà, mar de la Sibèria oriental, no gaire a l'oest de l'illa Aion. El Rautxua i els seus afluents formen part del Districte autònom de Txukotka, regió administrativa de Rússia.

## Referències

* ↑ Река Раучуа (Раучуван, Бол. Бараниха) in the State Water Register of Russia (Russian)
* ↑ C. Flerov Bulletin de l'Académie des Sciences de l'URSS, 1931.

## Enllaços externs

* Mamuts
* «Tourism and environment». (571 KB)
# Sergi Duch i Vidal

Sergi Duch i Vidal (22 de maig de 2001) és un jugador d'hoquei sobre patins català que exerceix com a capità del Finques Prats Lleida de l'OK Lliga, el club esportiu en què ha jugat tota la vida i on és també coordinador dels equips base.

## Palmarés

* Copa de la WSE (2020-21)

## Referències

* ↑ «El capità del Finques Prats Lleida, Sergi Duch, renova». UA1, 12-06-2024. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ «Tot gira - Duch i Folguera, dels benjamins del Lleida a la fase de grups de la Champions». CCMA. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ «Conociendo un poco más a… Sergi Duch» (en castellà), 04-10-2023. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ «Sergi Duch renueva con el Finques Prats Lleida» (en castellà), 13-06-2024. [Consulta: 26 juny 2024].
# Riu Sassandra

El Sassandra és un riu de l'oest de la Costa d'Ivori. Com el Bandama, que corre més a l'est, travessa el país del nord al sud i desaigua al golf de Guinea.

## Etimologia

El nom del riu és d'origen portuguès : els navegadors portuguesos Joao de Santarem i Pedro de Escobar, després d'haver descobert el país l'any 1471, van donar a aquest riu, així com a la localitat situada a la seva desembocadura, el nom de rio San Andrea, nom que fou deformat amb el temps a Sassandra.

## Geografia

El riu neix en les elevades terres del nord-oest del país, a l'est de la ciutat de Odienné. Porta en el seu curs superior el nom de Tienba. Des del seu naixement, s'orienta cap al sud. Se l'anomena Sassandra després de la seva confluència amb el Gouan (també anomenat Bafing Sud), vingut de l'oest, de les altures de Guinea. Sobre el seu curs mig, just més avall de la confluència amb el N'zo (per la riba dreta), es va construir l'any 1980 l'embassament de Buyo que ha format el llac de Buyo. S'orienta llavors cap al sud-est i rep pel costat esquerre les aigües del riu Lobo. Poc després de la ciutat de Soubré, forma els ràpids Popoli i a continuació el ràpid Bidou.
El Sassandra rep per l'esquerra les aigües del Davo just abans de la seva desembocadura a l'Oceà Atlàntic al nivell de la ciutat de Sassandra.
La seva longitud total és de 650 km i la seva conca hidrogràfica cobreix 75 000 km². Del punt de vista del cabdal, és - amb el Cavally a la frontera amb Libéria - el més important curs d'aigua de la Costa d'Ivori.
Prop de la ciutat de Buyo, el Sassandra banya el parc nacional del Mont Péko. Entre l'embassament de Buyo i la ciutat de Soubré, el riu corre a poca distància a l'est del parc nacional de Taï.

## Hidrometria - Els cabdals mensuals a Soubré

El cabal del riu ha estat observat durant l'any 1979 a Soubré, ciutat de la Costa d'Ivori situada més avall de la confluència amb el Lobo, i a més o menys 120 quilòmetres de la seva desembocadura a l'oceà. La curta durada de l'observació fa que les dades següents no són més que orientatives.
El cabal anual mig o modul observat a Soubré durant aquest període era de 541 m3/s per una conca vessant de 62 000 km², el que representa més de 82% de la superfície total de la conca del riu. Anotem que els importants dèbits del seu afluent el Davo estan exclosos d'aquestes xifres.
L'aigua abocada en la conca vessant arriba a 275 mil·límetres per any, el que pot ser considerat com moderadament elevat.
El Sassandra és un curs d'aigua prou irregular i el seu cabal varia en les estacions i segons els anys. El cabal dels mesos del període de les aigües baixes és molt àmpliament inferior al cabal mensual mitjà del període de crescuda. Aquesta es desenvolupa d'agost a octubre.

## Referències

* ↑ (anglès) Unesco - Le Sassandra à Soubré Coast/1iv`sa~2.htm Arxivat 2019-05-12 at Wikiwix
# Gérard Houllier

Gérard Houllier (Thérouanne, 3 de setembre de 1947 - Boulogne-Billancourt, 14 de desembre de 2020) va ser un entrenador i jugador de futbol professional francès. Els clubs que va dirigir inclouen el Paris Saint-Germain FC, Lens i Liverpool, on va guanyar la FA Cup, League Cup, FA Charity Shield, UEFA Cup i UEFA Supercopa el 2001. Després va guiar el Lió a dos títols francesos, abans d'anunciar la seva dimissió el 25 de maig de 2007. Va ser entrenador de l'Aston Villa el setembre de 2010. També va entrenar la selecció francesa entre 1992 i 1993. Va assistir a Aimé Jacquet a la Copa del Món de la FIFA de 1998, va formar part del Comitè Tècnic de la UEFA i de la FIFA els anys 2002 i 2006. Finals de la Copa del Món de la FIFA i director tècnic de la Federació Francesa de Futbol durant les finals del 2010. El juny de 2011, va deixar el càrrec d'entrenador del club, deixant el seu paper directiu a l'Aston Villa, després d'una hospitalització freqüent per problemes cardíacs.
Des del juliol del 2012 fins a la seva mort, Houllier havia estat el cap de futbol global de Red Bull. Va ser responsable del Red Bull Salzburg austríac, el RB Leipzig d'Alemanya i el club nord-americà New York Red Bulls, Red Bull Brasil, així com de les acadèmies de Red Bull Ghana ara dissoltes. Es va convertir en el director tècnic dels clubs de futbol femení Lyon Féminin i OL Reign el novembre de 2020.

## Referències

* ↑ Mason, Peter. «Gerard Houllier obituary». The Guardian, 14-12-2020.
* ↑ «Interview: The Olympique Lyon-strategy behind the purchase of a US women's team». Off the Pitch, 24-11-2020.
# Kempnyia obtusa

Kempnyia obtusa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

Els adults presenten el cap ambre i el pronot amb rugositats groguenques.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil (São Paulo, Rio de Janeiro i Minas Gerais).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1914. Cas. ces. Spol. ent. 11:60, 68.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1916. Cas. ces. Spol. ent. 13:51.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Checklist dos Plecoptera (Insecta) do Estado de São Paulo, Brasil Arxivat 2010-12-17 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ Froehlich, Claudio Gilberto, 2010. Catalogue of Neotropical Plecoptera. Illiesia, 6(12):118-205. «PDF».
* ↑ Brazilian Plecoptera 5. Old and new species of Kempnyia (Perlidae) (anglès)

## Bibliografia

* Jewett, 1960. Arq. Mus. Nac. R. Jan. 50:177.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:340.
* Zwick, P., 1972 (1971). Rev. Suiss. Zool. 78(4):1171.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:277.
* Froehlich, 1988. Aquatic Insects 10(3):153.
* Froehlich, 2011. Zootaxa 2999:22.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)