OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Membranòfon

Els membranòfons són aquells instruments musicals que, en la classificació de Sachs-Hornbostel, produeixen el so mitjançant la vibració d'una o més membranes tenses, normalment col·locades sobre un ressonador.
Es classifiquen, en primer lloc, segons la manera com les membranes entren en vibració. La majoria dels membranòfons són percudits, ja siga amb les mans o amb baquetes; per això els membranòfons normalment s'associen als instruments de percussió. Alguns, però, són fregats com el cas de la simbomba, i altres vibren per simpatia amb la veu humana, com el kazoo. Alguns dels que són percudits, també tenen una o més cordes tenses, anomenades bordons, en contacte amb la membrana, de manera que la vibració de la membrana es transmet a la corda, com en el cas de la caixa
Els instruments membranòfons percudits, anomenats genèricament tambors es classifiquen segons si tenen una o dues membranes, segons si es percudeixen amb la mà o amb baquetes, segons la forma del ressonador, i segons si produeixen notes concretes -instruments de so determinat- o no -instruments de so indeterminat-.
Pel que fa a la forma del ressonador, pot ser:
* Cilíndric, normalment amb dues membranes, com en el cas del tamborí.
* Semiesfèric: Per exemple les timbales (són els únics capaços de produir sons determinats
* De Rellotge de sorra. Per exemple el kalengo
* De Copa. Per exemple el darbuka
* De cèrcol o de marc. Per exemple el panderoEls mirlitons, com el kazoo de la imatge, són una classe especial de membranòfon, i és l'única classe que no consta de tambors veritables

## Referències

* ↑ «Classification of Musical Instruments: Sachs-Hornbostel». ThoughtCo.
* ↑ «Membranòfons». [Consulta: 23 novembre 2018].
* ↑ «membranòfon | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 novembre 2018].
Viccionari
# Manuel Abella

Manuel Abella (Pedrola, 9 d'abril de 1763 - 1817) va ser un historiador i numismàtic aragonès, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Llengua.

## Biografia

Va començar els seus estudis en el Col·legi de les Escoles Pies de Saragossa i va cursar Filosofia a la Universitat, la càtedra de la qual va regentar un any per malaltia i absència del propietari. Va estudiar quatre anys de Teologia i es va dedicar enterament a la Jurisprudència, sent el primer que va defensar conclusions públiques sobre dret natural públic, etc., a la Universitat de Saragossa.
Unida la família d'Abella per antics llaços d'amistat amb el Duc de Villahermosa, va passar a la cort per arreglar l'arxiu d'aquell personatge: va freqüentar les acadèmies que existien en la cort i va formar el nou pla dels seus estudis, els quals va completar amb els de Paleografia, Antiquària, Numismàtica i Diplomàtica.
Va tenir al seu càrrec la cura de la rica i selecta Biblioteca de l'últim Duc de Villahermosa, perfeccionant així els seus coneixements biogràfics. Seguint el mètode de Fabricio, va treballar en una Biblioteca llatina de tots els autors que contenia la del Duc.
En 1795 va ser autoritzat pel rei per reconèixer tots els arxius i biblioteques d'Espanya i reunir els escriptors coetanis de la seva història i formar una col·lecció diplomàtica el més completa possible. A fi d'aquest any va imprimir el llibre Noticia y plan de un viaje literario para reconocer archivos y formar la Colección Diplomática de España. Per correspondre a la confiança que el Ministeri li dispensava va formar un Índice de escritores MSS., que tratan de nuestra historia y de las bibliotecas en que se hallan. Va reconèixer l'Arxiu de Monserrate de Madrid. Va passar a El Escorial, on va estar prop de dos anys copiant quant podia ser útil a la seva vasta obra. Vuit mesos va estar a Barcelona, on va registrar l'Arxiu de la Corona d'Aragó, reunint després de tant treball en 34 toms moltes estimables antiguitats de la nostra història des dels segles remots.
La seva preocupació per la numismàtica es demostra en els seus treballs sobre monedes medievals castellanes.

## Obres

* El Cronicón de Isidoro Pacense, ilustrado con notas históricas y varias observaciones.
* Disertación sobre los Monasterios Dúplices o Mixtos que hubo en España, llegida en la Reial Acadèmia de la Història quan va prendre possessió de plaça d'acadèmic.
* Cronología de los Mahometanos en España desde su entrada hasta fin del siglo VIII.
* Per comissió de la Reial Acadèmia de la Història va treballar la major part dels Articles del Diccionari Geogràfic-Històric del Regne de Navarra, molts de la Província de Guipúscoa i del Regne d'Aragó.
* Diverses Memòries breus sobre la Paleografia i Diplomàtica Espanyola.
* Razón de las monedas de Castilla en tiempos de Alfonso VIII

## Referències

* Escritores de la Historia de España, 6 toms, volum dels segles II, III, IV, V, VI, VII, VIII i IX.
* Índice de su Colección Diplomática, Reyes de Castilla y Aragón, Condes de Barcelona, Escritores coetáneos.
* Alonso VIII. Geografía, oficios, tributos, monedas, pesos y medidas. Lengua castellana.
* Enciclopedia Latassa
* Enciclopedia Espasa, tom 1
# Manuel Abril

Manuel Abril (Madrid, 1884 - 1943) va ser un escriptor de molt diversos interessos: poeta, novel·lista, traductor, periodista, crític literari i d'art.

## Obra
### Poesia

* Canciones del corazón y de la vida (1906)
* Hacia la luz lejana (1914)
* Felipe Trigo, su vida, su obra, su moral (1917).

### Monografies

* Julio Romero de Torres
* Ramon Casas

### Traduccions

* Monografia sobre Leonardo Da Vinci, el volum VI de la història de l'art de Karl Woeman, l'Adolfo de Benjamí Constant i obres de Vigny i de Txékhov.
* De la naturaleza al espíritu. Ensayo critico de pintura contemporánea desde Soraya a Picasso - Primer premi de Literatura del Concurso Nacional (1934)

### Teatre

* La princesa que se chupaba el dedo
* Cuento burlesco en tres actos
* Viaje al portal de Belén

### Contes

* Colección diablos y diabluras
* Aventuras asombrosas
* Aventuras de animales

### Novel·la

* La salvación
* Sociedad de seguros del alma (1926)

## Bibliografia

* MARTÍN MARTÍNEZ, Antonio (01/1968). Apuntes para una historia de los tebeos II. La civilización de la imagen (1917-1936). Madrid: Revista de Educación, n.º 195.
# Mario Reyes

Mario Reyes (Port de Sagunt, Sagunt, 1971) és un periodista valencià. És periodista de la revista El Temps i corresponsal de Catalunya Ràdio, i havia treballat a El Punt. El 2008 va guanyar el Premi de periodisme d'investigació Ramon Barnils amb el reportatge La València de Hitler, treball exhaustiu que repassa des de la participació valenciana a la División Azul o a les fàbriques alemanyes, fins a la presència de la Gestapo a València, donada la importància tàctica del port, passant per la infiltració subliminal del discurs nazi a les pel·lícules, obres teatrals, música i els diaris valencians.

## Referències

* La notícia al Diari de Balears Arxivat 2009-04-15 a Wayback Machine.
* La notícia a Vilaweb
# Mario Ravagnan

Mario Ravagnan (Pàdua, 18 de desembre de 1930 - Torí, 13 de desembre de 2006) va ser un tirador d'esgrima italià, especialista en sabre, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on fou cinquè en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, guanyà la medalla de bronze en la prova de sabre per equips i el 1964, als Jocs de Tòquio, va guanyar la medalla de plata en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata a les Universíades de 1959.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Mario Ravagnan». [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ «MARIO RAVAGNAN» (en italià). [Consulta: 29 abril 2024].
# Maruina chamaca

Maruina chamaca és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Centreamèrica: Costa Rica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Charles L. Hogue, 1973. A Taxonomic review of the genus Maruina (Diptera: Psychodidae). Edició 17 de Science Bulletin. Los Angeles Natural History Museum. Universitat Estatal de Pennsilvània. «Enllaç».

## Enllaços externs

* LACM Entomology Collections (anglès)
# María Julia Muñoz

María Julia Muñoz és una metgessa i política uruguaiana, que va ser Ministra de Salut Pública del seu país entre 2005 i 2010.

## Biografia

María Julia Muñoz, metgessa de professió, es va graduar el 1975 i es va especialitzar en Malalties Infeccioses el 1980. El 1983 va obtenir el títol d'especialista en Salut Pública i sis anys més tard, el 1989, el d'especialista en Epidemiologia. Des de fa 17 anys i fins al dia d'avui actua com a Professora Adjunta en el Departament de Medicina Preventiva i Social dins de la Facultat de Medicina de la Universitat de la República, a Montevideo.
El 1990 va començar a treballar en la Intendència Municipal de Montevideo com a Directora de Divisió d'Alimentació, seguit també per la de prosecretària del llavors Intendent Tabaré Vázquez i de Directora General de Recursos Humans, respectivament. Quan va assumir l'Intendent Mariano Arana entre els anys 1995-2004, Muñoz assumeix com a Secretària General de la Intendència.
El mes de maig de 2004, la ministra es presenta a un concurs per obtenir el títol de Gerent General en l'hospital privat més important del país, el CASMU (Centre d'Assistència del Sindicat Mèdic de l'Uruguai) i eventualment ho aconsegueix i l'ocupa fins a l'any 2005 quan el President Tabaré Vázquez li ofereix el càrrec de Ministra de Salut, càrrec que malgrat tenir un sou inferior al de Gerenta General del CASMU, l'accepta, i es converteix llavors en la primera dona que hagi ocupat alguna vegada aquest càrrec.
Muñoz milita des dels 16 anys i integra el partit del Front Ampli i la seva llista és la Vertiente Artiguista, llista que lidera l'ex-ministre d'Habitatge i ex Intendent de Montevideo, Mariano Arana.

## Referències

* ↑ «Vázquez firmó veto a despenalización del aborto». Arxivat de l'original el 2009-04-18. [Consulta: 10 maig 2011].
* ↑ El Presidente vetó Ley de Aborto (castellà)
# María José Sánchez Ortega

Josefa Sánchez Ortega (Saint Astier, 11 de juny de 1963) és una administrativa i política catalana. Va ser alcaldessa de Sant Fost de Campsentelles del juny al setembre de 2019.
Candidata pel PSC a les eleccions municipals de 2019 a Sant Fost de Campsentelles, on els socialistes, amb 380 vots, van obtenir la representació d'un regidor a l'Ajuntament. Durant el Ple de Constitució de la corporació i contra tot pronòstic, Sánchez Ortega va declarar que abandonava el Partit Socialista i que passava a ser regidora no adscrita. Aquest fet va fer que posteriorment el PSC emprengués accions legals contra ella per transfuguisme. Tot seguit, en la votació per a l'elecció de l'alcalde o alcaldessa, Sánchez Ortega va obtenir la majoria absoluta dels vots, amb el suport d'Esquerra-Junts per Sant Fost, i En Comú Podem. Sánchez abandonà el càrrec institucional tres mesos després, passant a ser regidora de l'equip de govern. Posteriorment, el juny de 2021, abandonà l'acta de regidora de l'Ajuntament.

## Referències

* ↑ Campsentelles, Ajuntament Sant Fost de. «Josefa Sánchez Ortega». Arxivat de l'original el 2021-01-27. [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ «somSantFost - Diari de Sant Fost i Baix Vallès» (en catalan). [Consulta: 19 març 2021].
* 1 2 Suárez, Alex. «L’alcaldessa de Sant Fost dimiteix tres mesos després», 06-09-2019. [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ Aguaita.cat. «Resultats eleccions municipals 2019 a Sant Fost de Campsentelles, Vallès Oriental (Barcelona) | Aguaita.cat». [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ «somVallès - Diari del Vallès Oriental» (en catalan). [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ «María José Sánchez s'acomiada com a regidora de Sant Fost 'contenta' de la seva tasca i 'orgullosa' dels seus principis» (en catalan). [Consulta: 11 maig 2022].
# Tsakhiagiin Elbegdorj

Tsakhiagiin Elbegdorj (en mongol: Цахиагийн Элбэгдорж), també anomenat Elbegdorj Tsakhia (Zereg (Mongòlia), 30 de març de 1963), va ser el quart President de Mongòlia, des del 18 de juny del 2009 al 10 de juliol de 2017. Va ser el primer president que no havia estat mai membre del Partit del Poble de Mongòlia i el primer que havia rebut formació a Occident. Elbegdorj fou una figura clau de la Revolució democràtica de Mongòlia del 1990, que va acabar amb 70 anys de govern comunista.
Des dels diversos càrrecs que ha ocupat, la política d'Elbegdorj s'ha centrat en les reformes liberalitzadores de la societat i l'economia després de l'època soviètica, el medi ambient, els drets de la dona i la lluita contra la corrupció, principalment, que li han valgut les lloances dels líders mundials. Va fundar el diari Ardchilal ("democràcia"). El 2012, el Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient el va distingir amb el títol de 'Campió de la Terra', i la Secretària d'Estat dels Estats Units Hillary Rodham Clinton el va elogiar davant el 'Forum internacional de líders de les dones' a Ulaanbaatar.

## Referències

* ↑ Miller, Vincent H. «From Communism to Capitalism in the Land of Genghis Khan». International Society for Individual Liberty, Spring 2004. Arxivat de l'original el 24 de febrer 2012. [Consulta: 21 maig 2009].(anglès)
* ↑ «Mongolian President among Six ‘Champions of the Earth’ Named in 2012 UNEP Awards». United Nations Environmental Programme, 04-06-2012 [Consulta: 31 juliol 2012]. Arxivat 16 d’abril 2013 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-04-16. [Consulta: 2 maig 2013].(anglès)
* ↑ Clinton, Hillary. «Remarks to the International Women's Leadership Forum». U.S. Department of State. Arxivat de l'original el 12 juliol 2012. [Consulta: 31 juliol 2012].(anglès)
# Habitatge a la plaça dels Polls, 8 (Caldes de Malavella)

L'edifici situat a la plaça dels Polls, 8 és un habitatge entre mitgeres del municipi de Caldes de Malavella (Selva). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici consta de planta baixa, pis, golfes i terrat. A la planta baixa hi ha una finestra quadrangular (on sembla haver hagut anteriorment una porta) i una porta emmarcada. Separant els pisos visualment hi ha una cornisa motllurada horitzontal realitzada amb ceràmica amb motius florals. Al pis hi ha dues finestres també emmarcades, amb un guardapols i un ampit que a la part de sota té uns modillons amb motius vegetals. A la zona de les golfes hi ha dues petites obertures rectangulars. L'edifici queda coronat per un terrat amb barana d'obra. La façana té un suau encoixinat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Plaça dels Polls, 8». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Karbóvanets

El karbóvanets (en ucraïnès український карбованець, ukraïnski karbóvanets, o simplement карбованець, karbóvanets) fou la unitat monetària d'Ucraïna entre els anys 1917-1920, 1942-1945 i 1992-1996. Es dividia en 100 copecs o kopíok (копійок; en singular kopiika, копійка).
Amb el mateix nom es coneixia en ucraïnès el ruble soviètic.

## Etimologia

El nom karbóvanets es creu que prové d'una tradició de gravar (карбувати, karbúvati) nombres en una barra a l'hora de fer càlculs, o bé de les incisions al cantell d'una moneda. Té un origen similar al del mot rus рубль (rubl), és a dir, ruble.

## Història

* Primer karbóvanets (1917-1920): El karbóvanets fou la moneda que va adoptar la recentment creada República Popular d'Ucraïna (1917-1918). Es dividia en dues hrívnies (Гривня) o bé 200 xahs (Шаг). Van continuar emetent-se'n bitllets durant el govern de l'Estat d'Ucraïna, del general P.P.Skoropadski (1918), durant el Directori de Vinnitxenko i Petliura (1918-1920) i els primers temps de la República Socialista Soviètica d'Ucraïna (1919-1920). Fou substituït pel ruble soviètic.
* Segon karbóvanets (1942-1945): Durant l'ocupació alemanya d'Ucraïna a la Segona Guerra Mundial, el Govern nazi local (Reichskommissariat Ukraine) va emetre bitllets de karbóvanets (en alemany karbowanez), que va substituir el ruble soviètic a un canvi paritari 1:1. Tenia un canvi fix respecte al Reichsmark a raó de 10 karbóvantsiv per marc.
* Tercer karbóvanets (1992-1996): El novembre de 1990, a l'època del col·lapse de l'economia planificada soviètica, l'RSS d'Ucraïna va introduir cupons de karbóvanets com a reforç del ruble, necessaris per comprar aliments i productes de primera necessitat. El 10 de gener de 1992 el nou govern de la Ucraïna independent va substituir definitivament el ruble soviètic pel karbóvanets a un canvi paritari; la nova moneda tenia el codi ISO 4217 UAK i només se'n van emetre bitllets. Després d'una gran inflació, fou substituït per la moneda actual, la hrívnia, el setembre del 1996, a raó de 100.000 karbóvantsiv per hrívnia.
# Teodoric Nibelung

Teodoric (Thierry o Tètric) fou un noble franc de la família dels Nibelúngides, descendent de Khildebrand I, germà de Carles Martel. Seria fill de Nibelung III, comte a Borgonya i propietari de Baugy.
És esmentat, el 876, com a comte de Vermandois i com un dels executors testamentaris d'Eccard de Mâcon, comte de Mâcon i d'Autun, mort el 877. Posseïa terres a l'entorn de Saint-Quentin, on era abat laic, i també a Soissons i a Meaux.
D'una esposa desconeguda n'hauria tingut un fill, també anomenat Teodoric, i segurament una filla, casada amb Pipí (fill de Bernat, rei d'Itàlia), que fou comte al nord del Sena, mare d'Heribert I, comte de Vermandois.

## Notes i referències

* 1 2 Settipani 1993, pàg. 352..
* 1 2 Settipani, pàgs 214-215.
* ↑ Settipani, pàg. 434, taula 9.

## Bibliografia

* Christian Settipani, La Préhistoire des Capétiens (Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France, vol. 1), ed. Patrick van Kerrebrouck, 1993 (ISBN 2-9501509-3-4)
# Tribunal (arquitectura)

El tribunal és l'espai físic (edificació, sala o part d'aquesta) que ocupa una o diverses persones, civils (no eclesiàstiques) o eclesiàstiques, destinat a administrar justícia i dictar sentències. Sovint les persones se situen sobre una estrada. El mot procedeix dels tribuns (tribunus), magistrats a l'antiga Roma.
En especial, en temps pretèrits, tribunal es referia a la part absidal d'una basílica civil romana o bé, en l'alta edat mitjana, d'una basílica cristiana, lloc on a l'època se celebraven judicis. Generalment aquesta part de l'absis es trobava enlairada respecte a la resta.
Moltes vegades el tribunal està ocupat per un setial de pompa.
Viccionari
# Sammontana (equip ciclista 1973-1974)

L'equip Sammontana va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir de 1973 a 1974.
No s'ha de confondre amb l'altre equip Sammontana, que va competir entre 1981 i 1986.

## Principals resultats

* Giro d'Emilia: Franco Bitossi (1973)
* Coppa Sabatini: Mauro Simonetti (1973), Wilmo Francioni (1974)
* Giro del Vèneto: Franco Bitossi (1973)
* Giro de la Pulla: Fabrizio Fabbri (1974)
* Gran Premi de la Indústria i el Comerç de Prato: Fabrizio Fabbri (1974)
* A través de Lausana: Giuseppe Perletto (1974)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 2 participacions (1973, 1974)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1974: Giuseppe Perletto
** 0 classificació finals:
** 0 Classificacions secundàries:
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilla 1 a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilla 2 a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Miquel Rifós

Miquel Rifós (Barcelona, segle XVI - Sarrià, segle XVI) fou un navegant i explorador català. El 1526 fou nomenat lloctinent de Sebastiano Caboto, a desgrat dels castellans, i comandà una expedició, en part finançada per ell mateix, al Riu de la Plata. Després explorà per primera vegada el Gran Chaco i arribà fins a la desembocadura del riu Bermejo amb intencions comercials. Fou assassinat amb altres companys, entre els quals hi era Gonzalo Núñez de Balboa, germà de Vasco Núñez de Balboa, descobridor de l'oceà Pacífic.

## Referències

* ↑ «Miquel Rifós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Web sobre exploradors catalans a Amèrica
# Tsalada

Tsalada (en rus: Цалада) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 207 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Gouézec

Gouézec (en bretó Gouezeg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.049 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.356 | 1.212 | 1.062 | 1.070 | 1.076 | 984 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Cécile Nay | |
# Texcoco de Mora

Texcoco de Mora (Tetzcoco en llengua nàhuatl) és una localitat mexicana y capçelera municipal, del Municipi de Texcoco, a l'estat de Mèxic. Es localitza geogràficament entre els 98° 53′ 28″ W i els 19° 30′ 24″ N, està a una altitud de 20 msnm. El 2010, INEGI va registrar una població de 99,269 habitants.

## Vegeu també

* Texcoco

## Notes i referències

* ↑ Arxivat 2017-07-26 a Wayback Machine.Municipi de Texcoco, INAFED, 2015.
* ↑ Texcoco de Mora, Pueblos de México. 2010.

## Enllaços externs

* Wikimapia
# Torre Loperena

La Torre Loperena és una obra del municipi de Salou (Tarragonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, construïda per l'arquitecte reusenc Domènec Sugranyes.

## Descripció

La casa xalet del Passeig Jaume I, número 8, podem incloure-la dins l'estil modernista del caire més popular. Cal destacar sobretot la decoració de rajoles blaves i maons a les rematades de teulades i balcons.
La casa té planta baixa i dos pisos més amb la torratxa característica de totes aquestes cases.
Del conjunt de la casa, criden l'atenció el marc de les finestres i de les portes, que donen al segon pis, amb decoració de rajoles verdes i petits escuts amb simbologia catalana. A una d'elles es pot veure la Senyera.
La planta baixa té dues arcades i la porta d'accés és com una portada neoromànica amb decoració geomètrica. Tot l'edifici està tancat per una artístic mur de maons.
Les xemeneies són idèntiques a les de l'edifici d'apartaments més antic de Salou, els Apartaments Sol i Mar, fets pel mateix arquitecte.
Finalment, té, com tots els immobles del passeig, un bonic i espaiós jardí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Torre Loperena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Torre Loperena». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Santa Anna de Catllà

Santa Anna és una capella al poble de Catllà, a la comuna del mateix nom, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. És a peu de carretera a l'extrem nord-oest del nucli de Catllà, a la confluència de la carretera D - 619 amb el Camí de Mosset. És una petita capella de carrer, que conté únicament el presbiteri, amb l'altar: la zona dedicada als fidels era el carrer mateix. Té una coberta a dos vessants.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «35 - Catllà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 21 i 22. Sant Andreu de Catllà». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Catllà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Santa Anna de Catllà en els ortofotomapes de l'IGN