OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paula Newby-Fraser

Paula Newby-Fraser (Salisbury, Rhodèsia del Sud, 2 de juny de 1962) és una esportista zimbabuesa nacionalitzada estatunidenca que va competir en triatló (des de 1993 va participar representant els Estats Units). Va guanyar onze medalles en el Campionat Mundial d'Ironman entre els anys 1985 i 1996.

## Palmarès internacional

Ironman :
| Representant Zimbàbue ||||
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1985 | Hawái ( Estats Units) | 3 | Individual |
| 1986 | Hawái ( Estats Units) | 1 | Individual |
| 1987 | Hawái ( Estats Units) | 3 | Individual |
| 1988 | Hawái ( Estats Units) | 1 | Individual |
| 1989 | Hawái ( Estats Units) | 1 | Individual |
| 1990 | Hawái ( Estats Units) | 2 | Individual |
| 1991 | Hawái ( Estats Units) | 1 | Individual |
| 1992 | Hawái ( Estats Units) | 1 | Individual |
| Representant Estats Units ||||
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1993 | Hawái ( Estats Units) | 1 | Individual |
| 1994 | Hawái ( Estats Units) | 1 | Individual |
| 1996 | Hawái ( Estats Units) | 1 | Individual |

## Referències

* ↑ Favilli, Elena. «Paula Newby-Fraser». A: Contes de bona nit per a nenes rebels: 100 dones immigrants que han canviat el món. Primera edició. Barcelona: Estrella Polar, novembre de 2020, p. 158. ISBN 9788418135699.
* ↑ «Ironman World Championship (1978-2009)». World Triathlon Corporation (anglès).
# Pere Pázmány

Pere Pázmány (4 d'octubre de 1570, Nagyvárad - 19 de març de 1637, Bratislava) fou arquebisbe d'Esztergom del 1616 al 1637, cardenal hongarès de l'Església Catòlica, nomenat pel papa Urbà VIII.

## Biografia

Nasqué al si d'una família calvinista. El 1582 va morir la seva mare, Margarita Massai, i el seu pare, Nicolau Pázmány, va tornar-se a casar, amb Bárbara Toldy, qui era catòlica i educà el jove Pere sota aquesta confessió. Aviat se n'anà a Várad a estudiar amb els jesuïtes i es feu estudiant del col·legi fundat a Kolozsvár per aquest orde. El 1587 el príncep de Transsilvània, Segimon Bathory, expulsà els jesuïtes del principat, i d'aquesta manera Pere fou enviat primer a Cracòvia a continuar els seus estudis com a novici jesuïta i després del 1589 al 1592 a Viena.
Se n'anà a Roma per estudiar teologia del 1592 al 1596 a l'escola del cardenal Roberto Bellarmino, i s'hi graduà el 1597. Fou ordenat sacerdot el 1596. El 1597 es convertí en prefecte del seminari jesuïta de Graz. Des de la casa jesuïta de Sellye fou enviat a predicar a Košice i a Nitra el 1601.
Des del 1603 fou professor de teologia a la Universitat de Graz. El 1607 tornà a Hongria i entrà a la cort del cardenal primat Ferenc Forgách.
El 1616 obtingué del papa Pau V permís per deixar la Companyia de Jesús per poder entrar a l'Orde de Somasca. Tanmateix, no abandonà mai la Companyia.
Fou escollit arquebisbe d'Esztergom-Budapest el 28 de novembre del 1616. El papa Urbà VIII l'ascendí al rang de cardenal al consistori del 19 de novembre del 1629. El 31 de maig del 1632 rebé el títol de Sant Jeroni dels Croats.
El 12 de maig de 1635 fundà la Universitat de Trnava, la primera universitat catòlica hongaresa. Morí finalment el 19 de març de 1637 a Bratislava.
# Peniel Mlapa

Peniel Kokou Mlapa (nascut el 20 de febrer de 1991 a Lomé) és un futbolista alemany-togolès, que actualment juga al 1. FC Nürnberg.

## Carrera
### Carrera en clubs

Mpala comença la seua carrera amb el FC Unterföhring. En 1999, va ser descobert pel TSV 1860 München i es convertí en el màxim golejador amb onze gols en la temporada 2007/2008 de la B-Junioren Bundesliga. Feu el seu debut en la 2. Bundesliga el 17 de maig del 2009 contra l'Alemannia Aachen i va ser ascendit al primer equip el 2 de juny del 2009. El 25 de maig del 2010, marxà del TSV 1860 München per signar amb el TSG 1899 Hoffenheim.

### Carrera internacional

El 7 d'octubre del 2009 va fer el seu debut per l'equip sub-19 d'Alemanya en un partit contra Luxemburg. Mlapa va ser cridat pel conjunt nacional togolès per un partit de la Classificació per la Copa del Món contra Gabon el 14 de novembre del 2009, però ell va rebutjar l'oferiment.

## Vida personal

A pesar de ser naixença togolesa, Mlapa adquirí la ciutadania alemanya en la seua infantesa, per tant té dret a ser convocat pel conjunt nacional del seu país d'adopció.

## Referències

* ↑ Mit Biss gegen das Auswärts-Desaster
* ↑ Spielstatistik 1860 München - Alemannia Aachen
* ↑ 1860: Sturmtalent befördert
* ↑ Peniel Mlapa wechselt zu 1899 Hoffenheim
* ↑ Hoffenheim verpflichtet deutschen U19-Nationalspieler Mlapa
* ↑ «Mlapa ne sera pas là». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ «Eine Chance für Mlapa». Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 29 agost 2010].
# Manuel II del Congo

Manuel II Mpanzu a Nimi (m. 1743) va ser manikongo del regne del Congo reunificat després de la guerra civil del Congo des de febrer de 1718 al 21 d'abril de 1743.
Manuel Makasa pertanyia al Kanda Kimpanzu, és el mig germà uterí del pretendent Pedro Constantino da Silva, però també gendre i successor en 1718 del rei Pere IV del Congo al qual es va unir en 1709. En el moment del seu matrimoni, havia estat anomenat "Príncep de Kongo" amb l'expectativa de successió de Pedro IV qui per aquest compromís havia decidit posar fi a la Guerra Civil iniciada el 1665 una rotació de la reialesa entre els clans.
Tot i això va esclatar una guerra en 1733-1734 a Mbamba entre els Kinlaza de Nkondo, partidaris del futur Garcia IV del Congo i els Kimpanzu de Lovota. Tanmateix, després de la seva mort el 1743 el nou rei Garcua IV del Congo va ser escollit el 27 de juliol de 1743 segons l'acord entre els membres de Kanda Kinlaza.

## Referències

* ↑ David Anderson. Africa's Urban Past. James Currey Publishers, gener 2000, p. 73. ISBN 978-0-85255-761-7.
* ↑ Kwame Anthony Appiah. Africana: The Encyclopedia of the African and African American Experience. Oxford University Press, 2005, p. 2. ISBN 978-0-19-517055-9.
# Armando Dely Valdés

Armando Dely Valdés (Colón, 4 de gener de 1964 - Colón, 17 d'agost de 2004) fou un futbolista panameny de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció de Panamà.
Pel que fa a clubs, destacà a Argentinos Juniors, Maccabi Tel Aviv FC i Beitar Tel Aviv.
Era germà dels també futbolistes Julio Dely Valdés i Jorge Dely Valdés.

## Referències

* ↑ "Murió Armando Dely Valdéz, jugador de Argentinos Jrs., hermano mayor de Julio César y Jorge Dely Valdéz" - Mediotiempo (castellà)
* ↑ Armando Dely Valdés Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Armando Dely Valdés a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Pele Dely, un colonense que reinó en Argentina Arxivat 11 June 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. - Somos Lasele (castellà)
* ↑ "Murió el ex delantero panameño Armando Dely Valdés" - El Observador (castellà)
# Edicions Vitel·la

Edicions Vitel·la és una editorial catalana, amb seu a Bellcaire d'Empordà. Inicià la seva trajectòria al juny del 2006 a l'empara de diverses col·leccions de textos i estudis literaris: la Philologica, dirigida pel Dr. Albert Rossich, catedràtic de Filologia Catalana de la Universitat de Girona, amb l'objectiu de fer una aportació rigorosa al món editorial des de l'àmbit de la filologia; els Studia Humanitatis, dirigida per la Dra. Mariàngela Vilallonga, catedràtica de Filologia Llatina de la Universitat de Girona, i el Dr. Antoni Cobos.
Més endavant, s'inicien i es consoliden les següents col·leccions: Turisme cultural-Cultural Tourism, dirigida per la Dra. Dolors Vidal de la Universitat de Girona. Discursos, una col·lecció d'assajos, dirigida pel Dr. José Luis Rodríguez García, de la Universitat de Saragossa; Petita Vitel·la, una col·lecció d'àlbums il·lustrats adreçat al públic infantil, i la col·lecció Dones il·lustres de les comarques gironines.
Edita obres d'autors de prestigi com Albert Rossich, Montserrat Abelló o Maria Mercè Roca i clàssics com l'Speculum al foder, Francesc Fontanella, Joan Ramis, Joan Margarit i Pau, Joan Ramon Ferrer, o l'obra poètica de Michelangelo Buonarroti (traduïda per Miquel Desclot). Té publicada també la poesia completa de Maria Àngels Anglada, en una obra publicada el 2010, en el desè aniversari de la mort de la poetessa, i prologada pel seu amic personal Sam Abrams.
Des de fa un temps, també publica obres d'autors emergents, com és el cas del poeta i bibliotecari Albert Carol Bruguera.

## Referències

* ↑ «Ressenya sobre l'editorial, i petita llista d'obres editades». Foment de les Arts i del Disseny. fad.cat, 2010. Arxivat de l'original el 30 de juny 2010. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ «Dones gironines il·lustres». Avui, 10-04-2007. [Consulta: 5 desembre 2012].
* ↑ «"Speculum al foder" el Kamasutra a la catalana». Ressenya sobre la publicació de l'Speculum al foder. eroscatala.com, 22-11-2007. Arxivat de l'original el 19 d’agost 2022. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ «Edicions Vitel·la recupera la tragèdia neoclàssica 'Arminda' del menorquí Joan Ramis». 3cat24.cat, 18-03-2007. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ «Poesia en estat salvatge». Article sobre l'edició de l'obra poètica de Michelangelo Buonarroti, traduïda per Miquel Desclot, i editada per Edicions Vitel·la. Presència, 25-12-2010. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ «L'editorial Vitel·la reuneix en un sol volum l'obra poètica de Maria Àngels Anglada». Diari de Girona. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ «Edicions Vitel·la recopila la poesia completa de Maria Àngels Anglada». El Punt de les comarques Gironines, 11-08-2009. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ VILÀ, Cristina «He escrit un homenatge a l'amor però també a la lectura». Empordà, 12-03-2019, pàg. 33 [Consulta: 20 març 2019].

## Enllaços externs

* Edicions Vitel·la - Lloc web oficial
# Calheta (Açores)

Calheta és un municipi de les Açores (Portugal), situat a l'illa de São Jorge. Se sotsdivideix en cinc parròquies:
* Calheta
* Norte Pequeno
* Ribeira Seca
* Santo Antão
* Topo (o Nossa Senhora do Rosário)
Població del municipi de Calheta (1849 – 2004) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 4.753 | 7.669 | 6.652 | 7.429 | 4.434 | 4.512 | 4.069 | 3.972 |
# Calheta (Cap Verd)

Calheta (crioll capverdià Kadjéta) és una vila a l'oest de l'illa de Maio a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 10 kilòmetres al nord de Vila do Maio. És el segon major assentament de l'illa.

## Esports

* Académica da Calheta

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Can Ballot

Can Ballot és una casa d'Argentona (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa pairal, de teulada a quatre vessants, amb planta baixa, pis i golfes. Presenta dues terrasses laterals de menor alçada que la part principal de tres cossos. La planta baixa és coberta per voltes d'arc rebaixat amb llunetes a l'entrada i a la cuina. El celler fa 9 m d'amplada i està cobert per arcs rebaixats d'obra. A la clau de la llinda de la porta d'entrada al celler hi ha gravada la data 1759. La coberta de les golfes és feta de bigues sense escairar. L'escala de la casa, fins a les golfes, és al cantó dret. L'alçada és major que la d'altres masies.

## Història

Actualment Can Ballot és propietat del matrimoni Vallmajor-Gallifa. Abans del gran casal existia una masia que des del segle xiv fou propietat dels Feliu, passant després als Ametller i d'aquesta família als Ballot. A la banda dreta havia tingut una capella.

## Referències

* 1 2 3 «Can Ballot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Can Ballart

Can Ballart és una masia situada al municipi de Cabanelles, a la comarca catalana de l'Alt Empordà. Es troba a la vora de la rasa de Vilargilar. L'edifici data de la primaria del segle xix i està en estat d'abandonament.

## Referències

* ↑ «Can Ballart». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ La masia a l'Alt Empordà. Universitat de Vic, 2017, p. 16.
# Campionat d'Espanya de trial 2001

La temporada de 2001 del Campionat d'Espanya de trial fou la 34a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables.

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Dougie Lampkin | Montesa | 145 |
| 2 | Marc Freixa | Sherco | 119 |
| 3 | David Cobos | Montesa | 105 |
| 4 | Adam Raga | Gas Gas | 101 |
| 5 | José Manuel Alcaraz | Montesa | 89 |
| 6 | Albert Cabestany | Beta | 84 |
| 7 | Marc Colomer | Gas Gas | 83 |
| 8 | Jordi Pascuet | Gas Gas | 53 |
| 9 | Amós Bilbao | Montesa | 41 |
| 10 | Jeroni Fajardo | Gas Gas | 29 |

## Categories inferiors

| Categoria | Guanyador | Motocicleta |
| Sènior B | Héctor Escorihuela | Gas Gas |
| Sènior C | Francesc Recio | Beta |
| Veterans A | Carles Casas | Montesa |
| Veterans B | Carles Casas | Montesa |
| Júnior | Toni Bou | Beta |
| Cadets | Dani Gibert | Gas Gas |
| "Autonomías" | Astúries | - |

## Referències

* ↑ «Spain - 2001» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
* «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor / Trial Clásicas» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 19-11-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2012].
# Campionat d'Espanya de trial 1995

La temporada de 1995 del Campionat d'Espanya de trial fou la 28a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables.

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Marc Colomer | Montesa | 140 |
| 2 | Jordi Tarrés | Gas Gas | 138 |
| 3 | Amós Bilbao | Beta | 125 |
| 4 | Marcel Justribó | Beta | 95 |
| 5 | José Antonio Benítez | Gas Gas | 81 |
| 6 | David Cobos | Gas Gas | 79 |
| 7 | Gabriel Reyes | Montesa | 63 |
| 8 | Joan Pons | Gas Gas | 61 |
| 9 | Marc Catllà | Gas Gas | 45 |
| 10 | Pep Ribera | Gas Gas | 38 |

## Categories inferiors

| Categoria | Guanyador | Motocicleta |
| Sènior B | David Cobos | Gas Gas |
| Sènior C | Daniel Estragués | Gas Gas |
| Veterans A | Antoni Ramonet | Gas Gas |
| Veterans B | Carles Casas | Beta |
| Júnior | José Manuel Alcaraz | Gas Gas |
| Cadets | Adriano Carnés | Gas Gas |
| "Autonomías" | Catalunya | - |

## Referències

* ↑ «Spain - 1995» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
* «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor / Trial Clásicas» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 19-11-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2012].
# Campionat d'Espanya de trial 1998

La temporada de 1998 del Campionat d'Espanya de trial fou la 31a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 7 proves puntuables, celebrades entre el 22 de febrer i el 18 d'octubre. 3 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Trial de Mallorca a Calvià (1 de març), Trial de l'Anoia a Igualada (4 d'octubre) i Trial de València a Picassent (la darrera, el 18 d'octubre).

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Marc Colomer | Montesa | 122 |
| 2 | David Cobos | Gas Gas | 105 |
| 3 | Marcel Justribó | Gas Gas | 98 |
| 4 | Albert Cabestany | Beta | 88 |
| 5 | Marc Freixa | Gas Gas | 82 |
| 6 | Amós Bilbao | Gas Gas | 81 |
| 7 | Jordi Pascuet | Montesa | 64 |
| 8 | José Manuel Alcaraz | Montesa | 58 |
| 9 | Joan Pons | Gas Gas | 50 |
| 10 | Marc Catllà | Gas Gas | 45 |

## Categories inferiors

| Categoria | Guanyador | Motocicleta |
| Sènior B | Jordi Pascuet | Montesa |
| Sènior C | Santi Serra | Beta |
| Veterans A | Joan Solé | Montesa |
| Veterans B | Carles Casas | Gas Gas |
| Júnior | José M. de Vicente | Gas Gas |
| Cadets | Oriol Vila | Gas Gas |
| "Autonomías" | Catalunya | - |

## Referències

* ↑ «Spain - 1998» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
* ↑ «Campeonato de España de Trial de 1998» (en castellà). jas.es. [Consulta: 26 febrer 2017].

### Bibliografia

* «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor / Trial Clásicas» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 19-11-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2012].
# Can Cases (Sant Joan Despí)

Can Cases és una obra barroca de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular. Façana plana i exempta de decoració. Compost de planta baixa i dos pisos. El primer pis té finestres amb balcons, actuant el darrer pis a modus de golfes. Teulada a quatre vessants. És voltada de jardí, llevat de la part que dona directament amb el carrer Major, també carrereta comarcal BV-2001.

## Història

Casa pairal de Frederic Casa -prohom de Sant Joan Despí que cedí part dels seus terrenys a aquest terme a fi de construir-hi les escoles nacionals i la casa consistorial- en la qual hi visqué fins que es casà amb una filla de la Banca Marsans.

## Referències

* 1 2 «Can Cases». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Can Castany

Can Castany és un monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres amb pati posterior, de planta baixa, dos pisos i àtic.
La façana principal és de composició simètrica. A la planta baixa hi ha la porta d'accés, centrada, d'arc de mig punt, i una finestra d'arc carpanell a cada banda.
El primer i segon pis presenten una estructura idèntica, formada per una galeria amb cinc obertures d'arc de mig punt, les dues dels costats arran de paviment i les tres centrals amb ampit. Aquests dos pisos estan separats per una imposta.
L'edifici està coronat per una cornisa i la barana de la terrassa de l'àtic, que combina l'obra i el ferro. A l'àtic, les obertures són rectangulars i hi ha na pèrgola de fusta.
La façana posterior també presenta galeries. El pati és pavimentat i té una petita font.

## Història

Segons consta a l'arxiu Municipal de Vilanova i la Geltrú, l'any 1921 es va demanar permís a l'ajuntament per a la construcció d'un edifici, per encàrrec de la propietària del solar, Nila Santacana de Castany, segons projecte de l'arquitecte Josep Francesc Ràfols i Fontanals. El mateix any es demanà permís per ampliar amb una nova planta el projecte original.

## Referències

* 1 2 «Can Castany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Can Cases del Riu

Can Cases del Riu és una obra de Castellbisbal (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa pairal reformada i de grans dimensions. És de planta rectangular, amb planta baixa, primer pis i golfes. La coberta és a dues vessants.
Són característics els arcs oberts a les golfes, i la simetria en la composició. Hi ha un rellotge de sol.

## Referències

* 1 2 «Can Cases del Riu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].
# Cantó de Saint-Brice-en-Coglès

El cantó de Saint-Brice-en-Coglès (bretó Kanton Sant-Brizh-Gougleiz) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 11 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Baillé | Balieg | 315 | 5,23 | 35460 | 35011 |
| Coglès | Gougleiz | 566 | 17,21 | 35460 | 35083 |
| La Selle-en-Coglès | Kell-Gougleiz | 447 | 8,23 | 35460 | 35323 |
| Le Châtellier | Kasteller | 393 | 13,43 | 35133 | 35071 |
| Le Tiercent | An Tergant | 162 | 3,70 | 35460 | 35336 |
| Montours | Montourz | 806 | 15,27 | 35460 | 35191 |
| Saint-Brice-en-Coglès | Sant-Brizh-Gougleiz | 2.395 | 16,46 | 35460 | 35257 |
| Saint-Étienne-en-Coglès | Sant-Stefan-Gougleiz | 1.430 | 22,65 | 35460 | 35267 |
| Saint-Germain-en-Coglès | Sant-Jermen-Gougleiz | 1.773 | 32,09 | 35133 | 35273 |
| Saint-Hilaire-des-Landes | Sant-Eler-al-Lann | 922 | 18,27 | 35140 | 35280 |
| Saint-Marc-le-Blanc | Sant-Mezar-Elvinieg | 1.086 | 17,53 | 35460 | 35292 |
| Cantó | Sant-Brizh-Gougleiz | 10.295 | 170,07 | - | 3536 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 11.445 | 11.037 | 10.590 | 10.411 | 10.496 | 10.295 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Louis Dubreil | Divers gauche | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Saint-Brieuc-Nord

El cantó de Saint-Brieuc-Nord (bretó Kanton Sant-Brieg-Norzh) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Costes del Nord a la regió de Bretanya.
Està format pels quartiers de Saint-Michel, Cesson, Ville Bastard, Ginglin, Plateau, Balzac i Europe.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| març 2001 | Alain Cadec | UMP |
| setembre 1989 | Christian Daniel | RPR |
| març 1982 | Claude Saunier | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Saint-Chéron

El cantó de Saint-Chéron és un antic cantó francès del departament d'Essonne, que estava situat al districte d'Étampes. Comptava amb 11 municipis i el cap era Saint-Chéron.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Dourdan i el cantó d'Arpajon.

## Municipis

* Angervilliers
* Boissy-sous-Saint-Yon
* Breux-Jouy
* Breuillet
* Le Val-Saint-Germain
* Saint-Chéron
* Saint-Cyr-sous-Dourdan
* Saint-Maurice-Montcouronne
* Saint-Sulpice-de-Favières
* Saint-Yon
* Sermaise

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | M. Lochard | Divers droite |
| 1973-1976 | M. Bourge | Divers droite |
| 1976-1982 | M. Sanvoisin | PS |
| 1982-2001 | Max Marest | RPR |
| 2001- | Jean-Pierre Delaunay | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 9.553 | 15.856 | 19.215 | 22.681 | 24.327 | 26.735 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Can Gallina

Can Gallina és una obra de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Aquest edifici és una vil·la agrícola de finals del segle xix de major importància. Està format per un cos principal i una torre, units a través d'una terrassa a nivell de primera planta. La composició de la façana de l'edifici principal és simètrica respecte d'un eix central on se situa l'accés i el balcó més important. La tipologia de les obertures i balcons recull algunes de les característiques de l'edificació del segle xviii. La coberta és a quatre aigües sobre una planta superior totalment calada. La torre mirador, de planta quadrada, té una escala de cargol adossada i concentra tot l'esforç ornamental a la part superior a partir de l'ús d'elements industrialitzats com la balustrada i els gerros. Cal fer una menció especial, també, al valor complementari de l'arbrat que se situa a l'era davantera.

## Referències

* ↑ «Can Gallina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].