OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cotxa de Hodgson

La cotxa de Hodgson (Phoenicurus hodgsoni) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita praderies i zones amb escassos arbres de la zona oriental de l'Himàlaia, al sud del Tibet i oest i centre de la Xina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
En diverses llengües rep el nom de "cotxa de Hodgson" (Anglès: Hodgson's Redstart. Francès: Rougequeue de Hodgson), en referència a Brian Houghton Hodgson (1800-1894).

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «cotxa de Hodgson». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 708. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Hodgson's Redstart. Phoenicurus hodgsoni» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 juny 2022].
# Cotxa de Güldenstädt

La cotxa de Güldenstädt o cotxa capblanca (Phoenicurus erythrogastrus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita la tundra alpina, zones rocoses i matolls de les muntanyes del nord de l'Iran i zona del Caucas, est del Kazakhstan, Kirguizstan, Tadjikistan, nord-est de l'Afganistan, nord del Pakistan, nord de l'Índia, oest i centre de la Xina, Mongòlia i sud-oest de Sibèria. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
La denominació de Güldenstädt fa referència al naturalista Johann Anton Güldenstädt (1745 -1781).

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «cotxa de Güldenstädt». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ Fitxa de cotxa capblanca a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev: 11/12/2012 (anglès)
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 708. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-winged Redstart. Phoenicurus erythrogastrus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 26 juny 2022].
# Cromosoma 17

El cromosoma 17 és un dels 23 parells de cromosomes del genoma humà. Les persones normalment tenen dues còpies d'aquest cromosoma. El cromosoma 17 conté més de 81 milions de parells de bases i representa entre el 2,5 i 3% del total de l'ADN nuclear.
El cromosoma 17 conté entre 1.200 i 1.500 gens. També conté el cluster homebox B.

## Gens

Gens que estan localitzats en el cromosoma 17:
* ACADVL: deshidrogenasa A de l'acetil-coenzim, de cadena llarga.
* ACTG1: actina, gamma 1
* ASPA: aspartoacciclasa (malaltia de Canavan)
* BRCA1: gen del càncer de pit 1
* COL1A1: col·lagen, tipus I, alfa 1
* ERBB2: v-erb-b2 leucèmia eritroblàstica viral, oncogen homòleg 2,
* FLCN: foliculina
* GALK1: galactoquinasa 1
* GFAP: glial fibrillary acidic protein
* KCNJ2: potassium inwardly-rectifying channel, subfamília J, membre 2
* MYO15A: miosina XVA
* NF1: neurofibromina 1 (neurofibromatosi, malaltia de von Recklinghausen, malaltia de Watson)
* PMP22: proteïna perifèrica 22 de la mielina
* SHBG: hormona sexual d'unió a la globulina
* TP53: proteïna tumoral p53 (malaltia de Li-Fraumeni)
* USH1G: síndrome d'Usher 1G (autosòmic recessiu)
* RAI1: àcid retinoic induït 1
* RARalpha: receptor alfa de l'àcid retinoic (implicat en t(15,17) juntament amb PML)
* GRB7: receptor del factor de creixement-proteïna òssia 7
* Diverses quimiocines CC: CCL1, CCL2, CCL3, CCL4, CCL5, CCL7, CCL8, CCL11, CCL13, CCL14, CCL15, CCL16, CCL18, i CCL23.

## Malalties associades

* Síndrome de Joubert
* Càncer de mama
* Malaltia de Canavan
* Malaltia de Charcot-Marie-Tooth
* Osteogènesi imperfecta

## Referències

* ↑ «Human Genome Assembly GRCh38 - Genome Reference Consortium» (en anglès), 24-12-2013. [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «Search results - 17[CHR] AND "Homo sapiens"[Organism] AND ("has ccds"[Properties] AND alive[prop]) - Gene», 08-09-2016. [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ Tom Strachan; Andrew Read Human Molecular Genetics. Garland Science, 2 abril 2010, p. 45. ISBN 978-1-136-84407-2.
* ↑ Genome Decoration Page, NCBI. Ideogram data for Homo sapience (850 bphs, Assembly GRCh38.p3). Last update 2014-06-03. Retrieved 2017-04-26.
* Cromosomes humans
# Cromosoma 2

El cromosoma 2 és un dels 23 parells de cromosomes en humans. Les persones normalment presenten dues còpies d'aquest cromosoma. El cromosoma 2 és el segon més gran, presentant més de 237 milions de parells de bases i representant almenys un 8% de l'ADN total a les cèl·lules.
La identificació de gens a cada cromosoma és una àrea activa de la recerca genètica. Com que els investigadors utilitzen diferents aproximacions per a predir el nombre de gens a cada cromosoma, el nombre estimat de gens varia. El cromosoma 2 conté entre 1.300 i 1.800 gens.

## Evolució

S'accepta que el cromosoma 2 és el resultat de la fusió de dos cromosomes ancestrals. L'evidència d'això la trobem en la correspondència del cromosoma 2 amb dos cromosomes dels primats i la presència d'un centròmer i telòmers vestigials.

## Malalties associades

Les següents malalties estan relacionades amb gens localitzats al cromosoma 2:
* Síndrome d'Alport
* Síndrome d'Alström
* Esclerosi amiotròfica lateral
* Esclerosi amiotròfica lateral, tipus 2
* Hipotiroidisme congènit
* Síndrome d'Ehlers-Danlos
* Síndrome d'Ehlers-Danlos, tipus clàssic
* Hemacromatosi
* Hemacromatosi, tipus 4
* Càncer colorectal no polipòs hereditari
* Esclerosi lateral primària juvenil
* Monosomia 2q37

## Referències

* ↑ «Human Genome Assembly GRCh38 - Genome Reference Consortium» (en anglès), 24-12-2013. [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «Search results - 2[CHR] AND "Homo sapiens"[Organism] AND ("has ccds"[Properties] AND alive[prop]) - Gene», 08-09-2016. [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ Tom Strachan; Andrew Read Human Molecular Genetics. Garland Science, 2 abril 2010, p. 45. ISBN 978-1-136-84407-2.
* ↑ Genome Decoration Page, NCBI. Ideogram data for Homo sapience (850 bphs, Assembly GRCh38.p3). Last update 2014-06-03. Retrieved 2017-04-26.

## Vegeu també

* Disferlina.

## Enllaços externs

* Cromosoma 2 a PubMed
* Cromosomes humans
# Cromosoma 20

El cromosoma 20 és un dels 23 parells de cromosomes humans. La població posseeix normalment dues còpies d'aquest cromosoma. EL cromosoma 20 posseeix aproximadament uns 63 milions de parells de bases, que representen entre el 2-2,5% de l'ADN total.

## Gens

El nombre estimat de gens continguts en el cromosoma 20 és més de 900. Alguns d'aquests gens són:
* EDN3: endotelina 3
* JAG1: jagged 1 (síndrome de Alagille)
* PANK2: pantotenat-cinasa 2 (síndrome de Hallervorden-Spatz)
* PRNP: proteïna priònica (p27-30) (malaltia de Creutzfeld-Jakob, síndrome de Gerstmann-Strausler-Scheinker, insomni fatal familiar)
* tTG: transglutaminasa tissular (malaltia del celíac)

## Malalties i trastorns

Les següents malalties són algunes de les relacionades amb gens en el cromosoma 20:
* Síndrome de Alagille
* Celiaquia
* Neurodegeneració pantotenat cinasa-associada
* Malaltia de Creutzfeldt-Jakob
* Síndrome de Waardenburg

## Referències

* ↑ «Human Genome Assembly GRCh38 - Genome Reference Consortium» (en anglès), 24-12-2013. [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «Search results - 20[CHR] AND "Homo sapiens"[Organism] AND ("has ccds"[Properties] AND alive[prop]) - Gene», 08-09-2016. [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ Tom Strachan; Andrew Read Human Molecular Genetics. Garland Science, 2 abril 2010, p. 45. ISBN 978-1-136-84407-2.
* ↑ Genome Decoration Page, NCBI. Ideogram data for Homo sapience (850 bphs, Assembly GRCh38.p3). Last update 2014-06-03. Retrieved 2017-04-26.

## Bibliografia

* Deloukas, P. et al. The DNA sequence and comparative analysis of human chromosome 20. 414, 2001, p. 865-71. PMID: 11780052.
* Gilbert, F.. Disease genes and chromosomes: disease maps of the human genome. 1, 1997, p. 225-9. PMID: 10464650.

## Enllaços externs

* Malalties relacionades amb el cromosoma 20
* Cromosomes humans
# Cultura de Narva

La Cultura de Narva (circa 5300 a 1750 aC) és una cultura arqueològica trobada a les zones de les actuals Estònia, Letònia, Lituània, Kaliningrad (antiga Prússia Oriental), i parts adjacents de Polònia i Rússia. Es diu que és un successor del la mesolítica cultura de Kunda.
Rep el seu nom del riu Narva, a Estònia, i abasta el neolític fins al començament de l'edat del bronze. La tecnologia és la pròpia de la societat caçadora-recol·lectora, amb ceràmica relacionada amb la Cultura de la ceràmica de la pinta, suposadament de llengua uràlica.

## Vegeu també

* Cultura de Kunda

## Referències

* ↑ Kriiska, Aivar. «Formation and Development of the stone age settlement at riigiküla, Northeastern Esstonia. Conclusions» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-08-03. [Consulta: 18 juliol 2013].
# Càrex estelat

El càrex estelat o càrex estrellat (Carex echinata) és una herba de la família de les ciperàcies.

## Descripció

És un hemicriptòfit amb un rizoma cespitós, de tiges fèrtils trígones, llises o escabra a la part superior. Les fulles són més curtes que les tiges, d'1-2 mm d'amplària, aspres en els marges. Les espigues femenines són subgloboses, la terminal amb els utricles atenuats en bec, aquestes espigues mesuren de 3 a 15 mm. Floreix des de maig fins a agost.

## Hàbitat

Aquesta espècie es troba molt associada a les molleres àcides. Es tracta d'una planta que creix als boscos humits, maresmes, praderies i altes muntanyes.

## Distribució

És una planta nativa de l'Amèrica del Nord, Amèrica central i algunes parts d'Euràsia. Als Països Catalans es pot trobar als Pirineus (Lleida i Girona).

## Galeria

* Espiga femenina.
* Detall d'una espiga femenina.
* Fotografia in situ.
* Espiga masculina.
* Detall d'una espiga masculina.
# Cristina Pujades Corbi

Cristina Pujades (Mataró, Maresme, 1962) és una biòloga cel·lular i neurobiòloga catalana.
Doctorada en Biologia per la Universitat de Barcelona el 1991, ha treballat al DFCI-Harvard Medical School a Boston (1991-95), a l'Ecole Normale Supérieure de Paris (1995-99), i a la Université Pierre et Marie Curie de París, de la que va ser Professora Titular del 1999 al 2010. El 2002 tornà a Barcelona per continuar amb la seva recerca a la Universitat Pompeu Fabra (UPF), convertint-se en la investigadora principal i catedràtica del Departament de Ciències Experimentals i de la Salut (DCEXS) d'aquesta universitat. Mes endavant esdevení Catedràtica del Departament de Ciències Experimentals i de la Salut de l'esmentada universitat i liderà un grup de recerca en Neurobiologia del Desenvolupament, ubicat al Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona (PRBB).
L'octubre del 2022 va ingressar com a membre de la Secció de Ciències Biològiques de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Recerca i treball científic

Des de l'any 2002, Cristina dirigeix el Grup de Dinàmica del Neurodesenvolupament del Departament de Medicina i Ciències de la Vida de la Universitat Pompeu Fabra. El seu grup estudia com es produeix l'especificació i la diferenciació dels progenitors cel·lulars coordinats espacialment durant la morfogènesi per construir un cervell funcional. Estan utilitzant l'embrió del peix zebra com a sistema model, que ens permet combinar enfocaments complementaris d'avantguarda com ara: edició del genoma CRISPR-Cas9, imatges 4D d'alta resolució combinades amb eines de seguiment de cèl·lules i anàlisis de paisatges reguladors de gens. El grup s'esforça per mapejar l'ontogènia de les neurones diferenciades i per revelar la seqüència de transicions temporals de l'estat progenitor a l'estat diferenciat.
Ha dirigit projectes nacionals i internacionals finançats pel Pla Nacional del MINECO (Govern Espanyol), DURSI (Govern Català), Marató TV3, DAAD (Govern Alemany), PICS (Governs Francès i Català). Membre del consell executiu del Consell de la Cultura de Barcelona des de 2017. És membre del Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible (CADS) des del 2019. Ha rebut el reconeixement Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats (ICREA) Acadèmia de la Generalitat de Catalunya (2016-2020) que reconeix als professors d’universitat intensius en recerca.

## Referències

* ↑ «Cristina Pujades». [Consulta: 13 febrer 2023].
* 1 2 «Cristina Pujades». Diari ARA [Consulta: 13 febrer 2023].
* 1 2 «Cristina Pujades Corbi». IEC. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «"Ens hem de creure que la recerca és una qüestió d'estat" Cristina Pujades lidera el grup de Neurobiologia del Desenvolupament del Departament de Ciències Experimentals i de la Salut i és la delegada del rector per a temes de recerca.». Biomedia Channel. UPF, 20-05-2016 [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «Cristina Pujades Corbi». [Consulta: 13 febrer 2023].
# Cèl·lula cloragògena

Les cèl·lules cloragògenes són cèl·lules presents en alguns anèl·lids que funcionen de manera similar als hepatòcits dels vertebrats. Emmagatzemen glicogen i neutralitzen toxines, són de color groguenc a causa de la presència de grànuls grocs anomenats cloragosomes i són presents en líquid celòmic d'alguns anèl·lids.
Aquestes cèl·lules es deriven de l'epiteli celòmic interior i ajuda a les funcions excretores, com més comunament es manifesten en els cucs de terra.
Tenen una inflor vesicular característica que emmagatzema i transporta substàncies com el glucogen i deixalles nitrogenades. Prenen part en la desaminació dels aminoàcids i la síntesi de la urea.
Els silicats presos juntament amb els aliments es dipositen a les cèl·lules cloragògenes.

## Referències

* ↑ http://en.academic.ru/dic.nsf/en_invertebrate_zoology/2694/chloragogen
* ↑ Biology and Ecology of Earthworms, Volume 3, Clive A. Edwards, P.J. Bohlen, p.75
# Daniel García (cuiner)

* Per a l'article sobre el futbolista, vegeu Daniel Garcia Lara
Daniel García és un cuiner andalús, xef del restaurant Zortziko amb una estrella de la Guia Michelin des de 1993, que ha treballat a El Bulli amb Ferran Adrià.
A l'edat de catorze anys començà a treballar a l'Hotel Carlton de Bilbao per a aprendre l'ofici. Als vint, dirigeix el restaurant familiar Kioba. El 1981 va inaugurar el seu propi restaurant, Zortziko, que va canviar de local el 1989.

## Referències

* ↑ Arenós, Pau. La cocina de los valientes (edición actualizada) (en castellà). EDICIONES B, 2019-04-04. ISBN 978-84-666-6597-1.
* ↑ Secretos de los chefs tecnicas y trucos de, los (en castellà). Ediciones Robinbook, p. 102. ISBN 978-84-96054-39-4.

## Enllaços externs

* http://www.zortziko.es/daniel-garcia/
# Daniel García Andújar

Daniel García Andújar (Almoradí, 1966) és un artista visual dels mitjans, activista i teòric de l'art valencià. Viu i treballa a Barcelona. Vicepresident primer de l'AAVC. Un dels principals exponents del Net.art. Fundador de Technologies To The People i membre d'irational.org. És director de nombrosos projectes en Internet com e-sevilla, e-valencia' o e-barcelona. Representant del Pavelló de Catalunya a la Biennal d'Arts Visuals de Venècia 2009.

## Exposicions

* 2009: La comunitat inconfessable Pavelló Català de la 53a Biennal de Venècia (Itàlia).
* 2009: Postcapital Archive (1989-2011), Iberia Center of Contemporary Arts, (Pequín).

## Projectes

* 1996-2008: Technologies To The People
* 2004: Postcapital arxiu inclou més de 250.000 documents que Andújar ha compilat des d'Internet durant gairebé una dècada de treball. Aquests materials, entre els quals hi ha publicacions, peces de vídeo, àudios i bancs d'imatges, tracen una àmplia radiografia de les transformacions geopolítiques i de la situació de les ideologies comunistes i capitalistes en el període comprès entre la caiguda del mur de Berlín i l'atemptat a les Torres Bessones de Nova York. Aquesta proposta multimèdia en procés s'ha ampliat en les successives exposicions, tallers, workshops i intervencions a l'espai públic que s'han dut a terme a Oslo, Santiago de Xile, Bremen, Montreal, Istanbul, Dortmund i, més recentment, de manera antològica, a la Württembergischer Kunstverein de Stuttgart., Iberia Art Center en Beijing, OPAL Contemporary Art Space a Istanbul i Total Museum of Contemporary Art en Seoul.
* 2011: A vuelo de pájaro, Una sèrie de vols per les costes espanyoles portant una pancarta amb l'eslògan "Democratitzem la Democràcia" A vol d'ocell
* 2015: Naturaleza vigilada / Überwachte Natur, Museo Vostell Malpartida.

## Referències

* ↑ «artista, activista». Arxivat de l'original el 2008-12-19. [Consulta: 26 desembre 2008].
* ↑ Associació d'Artistes Visuals de Catalunya
* ↑ «Un dels principals exponents del Net.art». Arxivat de l'original el 2007-08-19. [Consulta: 26 desembre 2008].
* ↑ «Valentín Roma elegit comissari del pavelló de Catalunya a la Biennal de Venècia 2009 - VilaWeb».
* ↑ «La comunitat inconfessable», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 12 gener 2012].
* ↑ «Art Link art» (en anglès), 2009. [Consulta: 12 gener 2012].
* ↑ «Technologies To The People». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 14 desembre 2011].
* ↑ Postcapital Archive
* ↑ Antològica a la Württembergischer Kunstverein d'Stuttgart
* ↑ OPAL Contemporary Art Space
* ↑ A vuelo de pájaro
* ↑ «Naturaleza vigilada / Überwachte Natur, Museo Vostell Malpartida, 2015». Arxivat de l'original el 2015-12-21. [Consulta: 9 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial de Daniel García Andújar
* Daniel García Andújar a la Mediateca espai de Media Art Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Cycling Golden Jersey

El Cycling Golden Jersey va ser una cursa ciclista professional per etapes que es disputava a Qatar al mes de desembre. Només es disputà l'edició del 2008, formant part de l'UCI Àsia Tour amb categoria 2.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2008 | Alexey Lyalko | Sergey Kuzin | Nikolay Ivanov |

## Enllaços externs

* Palmarès a siteducyclisme.net
* Palmarès a cqranking.com
# David MacMillan

David William Cross MacMillan (16 de març de 1989, Bellshill) és un químic escocès professor de química a la Universitat de Princeton, on també ha estat cap del departament de química durant els anys 2010-2015. Va compartir el premi Nobel de química del 2021 amb Benjamin List "pel desenvolupament de l'organocatalisi asimètrica".

## Educació

MacMillan va néixer a Bellshill, North Lanarkshire, Escòcia i es va llicenciar (undergraduate degree) en química per la Universitat de Glasgow, on va treballar amb Ernie Colvin. El 1990, va començar els seus estudis doctorals a la Universitat de Califòrnia a Irvine. Allà va treballar en el desenvolupament de noves metodologies de reacció per la formació estéreocontrolada de la formació de tetrahidrofurans biciclics. Va concloure el seu doctorat l'any 1996.

## Carrera acadèmica

Després d'obtenir el doctorat, MacMillan va acceptar una posició amb el professor David Evans a la Universitat Harvard. Els seus estudis postdoctorals es van centrar en la catàlisi enantioselectiva, en concret, en el disseny i desenvolupament de compexes de bisoxazolina i Sn(II).
MacMillan va començar la seva carrera com a investigador independent a la facultat de química de la Universitat de California, a Berkeley al juliol de 1998. Es va unir al departament de química de Caltech al juny de l'any 2000, on el seu grup de recerca se centrava en noves maneres d'abordar la catàlisis enantioselectiva. L'any 2004, va ser nomenat "professor de química Earle C. Anthony". Les investigacions de MacMillan van permetre grans avenços en el camp de la organocatàlisi assimètrica, el que ha permes nous mètodes de síntesi d'una gran varietat de productes. Entre 2010 i 2014, el professor MacMillan va ser l'editor en cap de la revista científica Chemical Science, una destacada revista de química publicada per la Royal Society of Chemistry.
David MacMillan és membre del "Comitè Assessor Científic de l'Institut Català d'Investigació Química" ubicat a la Universitat Rovira i Virgili a Tarragona on ha realitzat algunes conferències.

### Premis i honors

* 2004 Corday-Morgan medal del Royal Institute of Chemistry
* 2012 Elegit com a Fellow de la Royal Society
* 2012 Elegit com a membre de la American Academy of Arts and Sciences
* 2013 Elegit com a Corresponding Fellow de la Royal Society of Edinburgh
* 2015 Harrison Howe Award
* 2017 Ryoji Noyori Prize
* 2018 Elegit com a membre de la National Academy of Sciences
* 2021 Premi Nobel en Química

## Referències

* ↑ «Professor David MacMillan FRS» (en anglès). [Consulta: 6 octubre 2021].
* ↑ «Home» (en anglès americà). [Consulta: 6 octubre 2021].
* ↑ «David MacMillan - ACS Division of Organic Chemistry» (en anglès americà). [Consulta: 6 octubre 2021].
* ↑ «The Nobel Prize in Chemistry 2021» (en anglès americà). [Consulta: 6 octubre 2021].
* ↑ «Un membre del Comitè Assessor Científic de l’ICIQ de Tarragona rep el Premi Nobel de Química 2021». Tarragona Ràdio, 06-10-2021 [Consulta: 7 octubre 2021].
# Dedemsvaart (canal)

El Dedemsvaart és un canal entre la ciutat de Hasselt i el riu Vecht, prop de Gramsbergen. Va ser anomenat en honor del baró Van Dedem, que va ordenar la creació del canal, que fa 40 km, per transportar torbera.
Les obres d'excavació del Dedemsvaart van començar el 9 de juliol del 1809 i el 1811 ja havien arribat al poble de Balkbrug. Els primers anys, el canal no va treure gaire beneficis i finalment va ser nacionalitzat l'1 de gener del 1826. Després d'uns anys, el baró Van Dedem va aconseguir recuperar el control del projecte i el canal va ser ampliat. El 1845, els problemes financers van ser tan grans que la província d'Overijssel va assumir el projecte i el va gestionar fins al rebliment del canal.
El 1854, el Dedemsvaart va arribar al riu Vecht, a l'altura del poble d'Ane, cosa que va resultar en una connexió més curta entre Gramsbergen i Hasselt. El canal tenia vuit rescloses.
Després de la Segona Guerra Mundial, el canal va perdre importància en el transport naval. A la dècada del 1960, bona part del canal va ser reblida i s'hi van construir carreteres. Una part de la carretera provincial N377 segueix la ruta del canal. La secció entre Hasselt i Nieuwleusen i parts del canal a les ciutats de Dedemsvaart i Lutten encara perduren.

## Referències

* ↑ «Kanaal De Dedemsvaart, Hasselt/Nieuwleusen» (en neerlandès). Waterschap Drents Overijsselse Delta. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ Corjanus, V. «Kanaal De Dedemsvaart wordt onder handen genomen» (en neerlandès). RTV Oost, 26-09-2022. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «De Dedemsvaart» (en neerlandès). Canon van Nederland. [Consulta: 23 desembre 2022].