OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marc Melillas i Esquirol

Marc Melillas i Esquirol (Caracas, 1963) és un periodista català, director general de Mitjans de Comunicació de la Generalitat de Catalunya des de setembre de 2024.

## Trajectòria

Llicenciat en Ciències de la Informació (1989) i Màster en Gestió Pública (2010) per la UAB, compta amb més de 30 anys d’experiència en el sector audiovisual. La seva trajectòria està estretament vinculada a la Xarxa Audiovisual Local. Va participar en la seva creació el 1999, i des d’aleshores hi ha exercit diverses responsabilitats, fins a assumir-ne la direcció general en el període 2007-2012. Des de febrer de 2023, n’ocupa el càrrec de conseller delegat.
Abans de 1999, va dirigir diversos mitjans locals com Ràdio Argentona (1989-1990), Canal 51, Televisió de Badalona (1991-1997) i TV Clot Sant Martí (1998-1999). A més, va col·laborar amb altres mitjans de proximitat com Televisió de Mataró, Crònica de Mataró i Cadena 13.
Ha contribuït al desenvolupament de models de col·laboració i cooperació entre mitjans audiovisuals, impulsant espais com el Mercat Audiovisual de Catalunya (MAC) i el fòrum Infolocal. També ha participat activament en la transició de la televisió analògica a la TDT, ha fomentat la creació de plataformes digitals d’intercanvi de continguts audiovisuals en xarxa i ha potenciat l’ús de tecnologies 4G i 5G per a les transmissions d'esdeveniments en directe i el periodisme mòbil. El 2023, va impulsar la posada en marxa de la plataforma OTT La Xarxa+, que va facilitar l’adaptació dels mitjans locals als nous hàbits de consum digital.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Govern continua amb la configuració de la seva estructura executiva amb nous nomenaments». Govern de la Generalitat de Catalunya, 01-09-2024. [Consulta: 29 setembre 2024].
# Manuel Murillo Sánchez

Manuel Murillo Sánchez (Rubí, 8 d'agost de 1956) és un atleta de cursa de fons.
Fill de l'últim alcalde franquista de Rubí, Manuel Murillo Iglesias, s'inicià en l'atletisme en la Unió Atlètica Rubí després d'haver complert els 30 anys i va aconseguir el campionat d'Espanya dels 100 quilòmetres en 4 ocasions, del 1993 al 1996. També va participar també en dos Campionats d'Europa i sis Copes del Món. Per aquest èxits, va rebre el guardó de millor esportista rubinenc el 1994 i 1996.
El seu nom va transcendir als mitjans el 8 de novembre de 2018 després que el diari Público informés, arran de l'aixecament del secret de sumari, que havia estat empresonat preventivament des del 21 de setembre de 2018 per haver demanat en un grup de Whatsapp ajuda logística per a l'assassinat del president del govern espanyol Pedro Sánchez i disposar d'un arsenal d'armes en la seva propietat. L'Audiència Nacional Espanyola ha afirmat que aquest cas no havia de considerar-se terrorisme.

## Referències

* ↑ «Manuel Murillo Sánchez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sànchez, Guillem «El tirador, fill d'alcalde franquista, era un perill "real" per a Sánchez» (en castellà). elperiodico, 08-11-2018.
* ↑ «Fill de l'últim alcalde franquista de Rubí, atleta i tirador "mediocre": qui és el detingut per voler matar Sánchez?». Ara.cat.
* ↑ «Los Mossos capturan a un francotirador 'lobo solitario' que quería matar a Pedro Sánchez» (en castellà). .
* ↑ Barcelona, El Periódico / «Críticas a la Audiencia Nacional por no considerar como terrorista al francotirador» (en castellà). elperiodico, 08-11-2018.
# Manuel Muñiz Villa

Manuel Muñiz Villa (Lleó, 19 de maig de 1983) és un acadèmic espanyol, actual Secretari d'Estat de l'agència de propaganda Espanya Global.
Llicenciat en dret per la Universitat Complutense de Madrid (UCM), va completar la seva formació amb sengles màsters en l'Institut d'Estudis Borsaris i a la Kennedy School of Government, així com un doctorat en Relacions Internacionals per la Universitat d'Oxford. Entre els anys 2015 i 2017 va dirigir el programa de Relacions Transatlàntiques de la Universitat Harvard. Des de 2017 és fellow i un dels promotors del projecte sobre Europa i la Relació Transatlàntica de l'Harvard Belfer Center for Science and International Affairs. Ha estat també David Rockefeller Fellow de la Comissió Trilateral, Millennium Fellow del Atlantic Council, així com va ostentar la Càtedra Rafael del Pino de Transformació Global de la Fundación Rafael del Pino. Degà de l'Escola d'Assumptes Globals i Públics d'IE Universidad des de 2017 a 2020, i durant aquest període també va ser director del Centre per la Gobernanza del Cambio del IE.
El gener de 2020 el Consell de Ministres del Govern d'Espanya va aprovar el seu nomenament com a secretari d'Estat de l'Espanya Global en substitució d'Irene Lozano. La Secretaria d'Estat va experimentar llavors un re-enfocament, reforçant-se en competències respecte a l'anterior mandat de Lozano amb la formalització de la inclusió de la diplomàcia econòmica. Se li ha adscrit un perfil de tecnòcrata.
En una entrevista del 26 de març de 2021 va parlar sobre el Govern. Va dir: "Al Govern le decimos: con lealtad habrá lealtad".

## Referències

* ↑ «Documento BOE-A-2020-1264». BOE.es, 28-01-2020 [Consulta: 29 gener 2020].
* 1 2 3 «Manuel Muñiz Villa se convierte en el nuevo secretario de Estado de la España Global». Crónicas de la emigración, 28-01-2020.
* ↑ «Manuel Muñiz Villa». Fundación Rafael Del Pino. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ «Secretario de Estado de la España Global». , 28-01-2020 [Consulta: 29 gener 2020]. Arxivat 2020-01-29 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-01-29. [Consulta: 30 gener 2020].
* ↑ «El profesor Manuel Muñiz nuevo secretario de Estado de España Global». La Vanguardia, 28-01-2020.
* ↑ «AMP.- Manuel Muñiz sustituirá a Irene Lozano en una España Global reforzada y con nuevo enfoque» (en castellà). La Vanguardia, 28-01-2020. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ «El nou cap d'España Global, "actiu" en el boicot a Puigdemont i Mas a Harvard». , 28-01-2020.
* ↑ «Manuel Muñiz: “Al Govern le decimos: con lealtad habrá lealtad”» (en castellà), 26-03-2021. [Consulta: 26 març 2021].
# Marquesat de Pozo Rubio

El Marquesat de Pozo Rubio és un títol nobiliari espanyol creat pel rei Alfons XIII, durant la Regència de la seva mare Maria Cristina d'Habsburg Lorena el 18 de juny de 1887, a favor d'Ángela Roca de Togores y Aguirre-Solarte, qui era filla de Mariano de les Mercedes Roca de Togores y Carrasco, I marquès de Molins, I vescomte de Rocamora, i de la seva segona esposa María del Carmen d'Aguirre-Solarte i Alcíbar..
Se li va concedir la Grandesa d'Espanya el 20 de novembre de 1910, pel mateix rei i per a la mateixa titular.

## Marquesos de Pozo Rubio

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Ángela Roca de Togores y Aguirre-Solarte | 1887-1934 |
| II | Raimundo Fernández-Villaverde y Roca de Togores | 1935-1949 |
| III | Pedro Fernández-Villaverde y Roca de Togores | 1950- |
| IV | José Fernández-Villaverde y Roca de Togores | |
| V | Álvaro Fernández-Villaverde y Silva | 1989-actual titular |

## Història dels marquesos de Pozo Rubio

* Ángela Roca de Togores y Aguirre-Solarte (1857-1934), I marquesa de Pozo Rubio, Dama de la Reina Victòria Eugènia de Battenberg.
* Va casar amb Raimundo Fernández Villaverde y García-Rivero. La va succeir el seu fill:
* Raimundo Fernández-Villaverde y Roca de Togores (1889-1949), II marquès de Pozo Rubio.
* Va casar amb María Luisa Moltke-Huitfeldt y Bonaparte. Sense descendents. El va succeir el seu germà:
Pedro Fernández-Villaverde i Roca de Togores (1896- .), III marquès de Pou Rubio.
* Va casar amb Odilia Girona i Salgado. Sense descendents. Li va succeir el seu germà.
* José Fernández-Villaverde y Roca de Togores (1902-1988.), IV marquès de Pozo Rubio
* Va casar amb Casilda de Silva y Fernández de Henestrosa (1914-2008), V duquessa de San Carlos, IV duquessa de San Mauro, XIV marquesa de Santa Cruz de Mudela, XII marquesa de Villasor, XV marquesa de l'Aspecto, XI marquesa d'Arcicóllar, II comtessa de Carvajal, (rehabilitat en 1965), VI comtessa d'Estradas, comtessa de Castillejo, i III comtessa de San Martín de Hoyos. El va succeir el seu fill:
* Álvaro Fernández-Villaverde y Silva, Roca de Togores y Fernández de Henestrosa (n.1943), VI duc de San Carlos (des de 1988), V duc de Sant Maauro, XVI marquès de l'Aspecte (des de 1961), V marquès de Pozo Rubio (des de 1989), XV marquès de Santa Cruz de Mudela, XIII marquès de Villasor, comte de Castillejo i comte de Togores.
* Va casar amb Estrella Bernaldo de Quirós y Tacón, filla d'Ana María Tacón y Rodríguez de Rivas, V duquessa de la Unión de Cuba.
* Va casar amb Enriqueta Bosch y García Bravo.

## Referències

* Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
# Mare Hutton

La Mare Hutton va ser una farmacèutica i herbolària britànica del segle XVIIII que va descobrir els beneficis de la digitalis en el tractament dels problemes de cor. També se la coneix com a Sra. Hutton o la Vella de Shropshire.
Tal com indica el seu cognom, provenia de Shropshire, Anglaterra. Practicava la medicina general amb èxit però es va fer famosa per la seva manera de tractar malalties del cor, problemes renals i gota. Va descobrir la utilitat de la planta de la digitalis en el tractament. Va fer proves amb la planta fins que la va analitzar científicament. Va afegir altres varietats d'herbes en la preparació d'un preparat especial que donava com a remei als que ho necessitaven.
Una de les seves històries d'èxit més famoses va ser amb el degà de Brazen de la Universitat d'Oxford, el Dr. Cauley el 1776. Va anar-la a trobar amb un cas sever d'hidropèsia. Durant el segle xviii es considerava una malaltia mortal. Ella ho va guarir amb èxit.
William Withering va sentir a parlar d'aquest cas reeixit i va començar a buscar la mare Hutton per descobrir els ingredients de la recepta secreta del preparat. El 1785 la va convèncer a comercialitzar el preparat i, després de descobrir que la clau era la digitalis, va publicar el document An Account of the Foxglove and Some of Its Medical Uses i des de llavors es va associar a Withering amb el descobriment de la digitalis, en comptes de la vertadera descobridora, Hutton.
Hi ha qui defensa que en realitat, la "Mother Hutton" és un personatge inventat. Aquestes veus argumenten que va aparèixer representada per primera vegada el 1928 en una il·lustració del príncep William Meade com a part d'una campanya publicitària de Parke-Davis per a comercialitzar preparats de digitalis. I prenen com argument que no hi ha cap esment de Hutton als treballs de Withering. En qualsevol cas, a partir del 1928, Hutton va passar de ser una imatge en un cartell de publicitat a una aclamada dona sàvia, herbolària, farmacèutica i metge de Shropshire que havia estat enganyada i privada del seu veritable reconeixement pels mètodes sense escrúpols del Dr. Withering.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Silverthorne, Elizabeth. Women Pioneers in Texas Medicine. Texas A&M University Press, 1997, p. 10, 19–20. ISBN 0-89096-789-X.
* 1 2 Duffin, Jacalyn. Clio in the Clinic: History in Medical Practice. Oxford University Press, 2005, p. 194. ISBN 0-19-516127-0.
* ↑ Kass-Simon, Gabriele. Women of Science: Righting the Record. Indiana University Press, 1993, p. 270. ISBN 0-253-20813-0.
* 1 2 Bandelin, Fred J. Our modern medicines: their origins and impact. Woodbine Publishing, 1986, p. 152. ISBN 0-912067-03-9.
* ↑ "Withering and The Foxglove; the making of a myth" by D.M. Krikler Br Heart J 1985 54: 256-257
# Mare de Déu de l'Esperança de l'Hospital

La Mare de Déu de l'Esperança de l'Hospital és la Capella de l'antic Hospital de Sant Joan, de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situada a la seu de l'antic hospital de Sant Joan, a la Cité Bartissol, a tocar de la catedral de Sant Joan, al seu costat nord-oest.
El conjunt de l'edifici actual engloba en la seva part inferior i meridional la capella romànica de Sant Joan el Vell. L'absis és dins del recinte del Cours Maintenon.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113-Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 183. La Mare de Déu de l'Esperança». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ La capella de la Mare de Déu de l'Esperança de l'Hospital en els ortofotomapes de l'IGN
# Mare de Déu de l'Esperança del Castellet

La Mare de Déu de l'Esperança del Castellet és l'església romànica del veïnat del Castellet, en el terme actual de Tremp, dins de l'antic terme d'Espluga de Serra.
La primitiva església del Castellet fou la de Sant Feliu del Castellet, que fou abandonada en un temps indeterminat. La de la Mare de Déu de l'Esperança la substituí en el seu paper.
És una església d'una nau, coberta amb volta de canó semicircular, amb un arc toral que parteix la nau en dues meitats. L'absis semicircular, a llevant, s'obre directament a la nau, sense arc de transició. La nau conté unes capelles també cobertes amb volta de canó, però clarament més tardanes, com també ho és la sagristia.
La porta, a la façana de ponent, acaba amb un arc de mig punt fet amb dovelles. Al damunt seu hi ha una finestra d'una esqueixada. Al damunt, encara, un campanar d'espadanya de dos pisos, amb dos ulls a l'inferior i un de sol al superior, molt esvelt.
L'aparell constructiu és de carreus irregulars, però la bona factura de la construcció fa pensar en una obra tardana, del segle xii o potser fins i tot del xiii.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert; BOIX I POCIELLO, Jordi i RAMOS I MARTÍNEZ, Maria-Lluïsa. "Mare de Déu de l'Esperança de Castellet". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Castellet", a Pallars Jussà, I. Lleida: Pagès Editors, 1998 (Fets, costums i llegendes, 31). ISBN 84-7935-525-5
* BOIX, Jordi. "La Terreta. Espluga de Serra", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* GAVÍN, Josep M.. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* ROCAFORT, Ceferí. "Sapeyra", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Provincia de Lleyda. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Manchego Ciudad Real Club de Fútbol

El Manchego Ciudad Real Club de Fútbol fou un antic club de futbol espanyol de la ciutat de Ciudad Real.
Després de la desaparició del CD Manchego l'any 2000, va ser fundat un nou club anomenat Manchego CF. El més de juliol de 2009, després de sis temporades a la tercera divisió, el club entrà en dissolució per uns deutes de 1,5 milions €. Un nou club anomenat CD Ciudad Real va ser fundat ocupant l'espai del club desaparegut.

## Temporades

| Temporada | Categoria | Posició | Punts | J | G | E | P | GF | GC |
| 2000-2001 | 2a Autonòmica | 1r/13 | 61 | 25 | 19 | 4 | 2 | 71 | 14 |
| 2001-2002 | 1a Autonòmica | 4t/19 | 66 | 35 | 19 | 9 | 7 | 74 | 44 |
| 2002-2003 | 1a Autonòmica | 1r/20 | 93 | 38 | 29 | 6 | 3 | 106 | 20 |
| 2003-2004 | 3a Divisió | 15è/20 | 42 | 38 | 11 | 9 | 18 | 41 | 59 |
| 2004-2005 | 3a Divisió | 7è/20 | 62 | 38 | 17 | 11 | 10 | 38 | 25 |
| 2005-2006 | 3a Divisió | 6è/20 | 64 | 38 | 18 | 10 | 10 | 38 | 29 |
| 2006-2007 | 3a Divisió | 8è/20 | 56 | 38 | 16 | 8 | 14 | 48 | 41 |
| 2007-2008 | 3a Divisió | 5è/20 | 64 | 38 | 17 | 13 | 8 | 51 | 31 |
| 2008-2009 | 3a Divisió | 3r/19 | 65 | 36 | 18 | 11 | 7 | 63 | 40 |

## Referències

* ↑ El Manchego se hace el hara-kiri (Manchego does hara-kiri) Arxivat 2011-07-10 a Wayback Machine.; El Día de Ciudad Real, 11 juliol 2009 (castellà)
* ↑ Borrón y cuenta nueva (Wiping the slate clean) Arxivat 2009-07-23 a Wayback Machine.; La Tribuna, 21 juliol 2009 (castellà)
* ↑ El Manchego es descendido de categoría (Manchego is relegated); FFCM, 25 agost 2009 (castellà)
* ↑ El Manchego no se inscribe en Preferente (Manchego does not sign up in Preferente); CRSport, 26 agost 2009 (castellà)
* ↑ Nace el Deportivo Ciudad Real (Deportivo Ciudad Real is born) Arxivat 2012-03-20 a Wayback Machine.; ABC, 21 juliol 2009 (castellà)
* ↑ Habrá fútbol; nace el CD Ciudad Real (There will be football; CD Ciudad Real is born) Arxivat 2011-07-10 a Wayback Machine.; El Día de Ciudad Real, 21 juliol 2009 (castellà)
# Mary Brant

Koñwatsi’tsiaiéñni, més coneguda com a Mary Brant (Vall del riu Ohio, 1736 - Kingston, Ontario, 1796) fou una activista iroquesa. Era mig onondaga i mig huró, però fou criada amb els mohawk (cosa habitual entre els iroquesos), i esdevingué germana de Joseph Brant. Cap al 1750 es casà amb el superintendent britànic William Johnson. La seva influència entre els iroquesos va fer que lluitessin durant la revolució amb els britànics, ja que els donaren suport contra els colons americans. Per això, el 1784, marxà com a refugiada al Canadà amb el seu germà i molts mohawk més.

## Enllaços externs

* «Encyclopædia Britannica's Guide to Women's History».
# Mary Read

Mary Read, també coneguda com a Mark Read (Anglaterra, 1695-Jamaica, 28 d'abril de 1721), fou una dona pirata anglesa de principis del segle xviii que, amb la seva tripulant Anne Bonny, es va convertir en llegenda com una de les poques pirates femenines.

## Referències

* ↑ «Mary Read | Biography, Death, & Facts» (en anglès). Encyclopedia Britannica.

## Vegeu també

* Dones pirates
# Mary Ritter Beard

Mary Ritter Beard (5 d'agost de 1876 - 14 d'agost de 1958) va ser una historiadora i arxivera nord-americana que va tenir un important rol en el moviment sufragista femení. Va ser una defensora de la justícia social a través dels seus rols educacionals i activistes pels drets de les dones. Va escriure nombrosos llibres sobre el rol de les dones en la història, incloent On Understanding Women (1931), America Through Women's Eyes (1933) i Woman As Force In History: A Study in Traditions and Realities (1946). A més va col·laborar amb el seu espòs, l'historiador Charles Beard, en diverses de les seves obres més distingides, destacant-se The Rise of American Civilization (1927).

## Referències

* ↑ «Biographical Note» (en anglès). Mary Ritter Beard Papers, 1915-1958. [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ Making Women's History: The Essential Mary Ritter Beard (en anglès). Nueva York: Feminist Press, 1999. ISBN 9781558612198 [Consulta: 17 març 2015].

## Enllaços externs

* Col·lecció Sophia Smith.
* Escrits de Mary Ritter Beard en el Projecte Gutenberg.
* Treballs de Mary Ritter Beard a LibriVox.
* Mary Ritter Beard (català) a Marxists Internet Archive (MIA) (amb llicència GFDL).
# María José Segarra Crespo

María José Segarra Crespo (Madrid, 1963) és una fiscal espanyola. Va ser nomenada Fiscal General de l'Estat per l'executiu de Pedro Sánchez el juny de 2018. Pertany a la Unió Progressista de Fiscals (UPF), de caràcter progressista.
Llicenciada en Dret a la Universitat Autònoma de Madrid, va iniciar la seva carrera com a fiscal el 14 de setembre de 1987, destinada als jutjats de Sant Boi de Llobregat i Sabadell. A Barcelona es va especialitzar en temes amb menors. El 1993 es va traslladar a Sevilla, on va ser fiscal en cap des del 2004 fins al 2018 i on va abordar casos com l'assassinat de Marta del Castillo i el cas dels ERO fraudulents, entre d'altres.
El 2018 va ser elegida per pertànyer al Consell Fiscal i el juny del mateix any fou nomenada Fiscal General. Durant l'inici del curs judicial 2018-2019 va declarar que no cediria a pressions per rebaixar les penes dels presos polítics catalans.

## Referències

* ↑ «La progressista María José Segarra serà la nova fiscal general de l'Estat». Ara.cat [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «María José Segarra, reelegida como fiscal jefe de Sevilla» (en castellà). El Mundo [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «María José Segarra Crespo, nueva fiscal jefe de Sevilla» (en castellà). Abc.es, 16-11-2004. Arxivat de l'original el 5 juliol 2018. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «La fiscal jefe de Sevilla, María José Segarra, favorita en la carrera a la Fiscalía General del Estado» (en castellà). ABC Sevilla [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «La fiscal general de l'Estat diu que no cedirà a pressions per rebaixar les penes dels processats». [Consulta: 16 setembre 2018].
# Marcillé-Raoul

Marcillé-Raoul (en bretó Marc'helleg-Raoul, en gal·ló Marcilhae-Raóll) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 783 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 710 | 712 | 755 | 677 | 683 | 660 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | René Canto | |
# Mas Petit d'en Caixa

Mas Petit d'en Caixa és un edifici del municipi de Palafrugell (Baix Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas Petit d'en Caixa és una construcció aïllada, situada a uns 200 metres de l'església de Sant Ramon, al veïnat d'Ermedàs. L'edifici té la coberta de teula a dues vessants, amb el carerner paral·lel a la línia de façana. La composició de la façana principal, que es troba orientada al sud, és simètrica, amb obertures rectangulars, les més remarcables de les quals són la porta d'accés, amb grans carreus i la creu del priorat de Santa Anna a la llinda, i la finestra superior amb ampit motllurat. L'interior presenta una distribució d'espais al voltant d'una sala central més gran. Conserva els marcs de pedra de les obertures, fets amb gran dovelles. A la banda de llevant de la façana principal s'eleva la torre.

## Història

El mas petit d'en Caixa és una masia dels segles XVII-XVIII adossada a una torre de defensa anterior. En l'actualitat es troba en procés de restauració.

## Referències

* «Mas Petit d'en Caixa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
# Mas Pi

«Mas Pi» té aquests significats:
* Mas Pi (Llers), masia a poca distància a ponent del nucli urbà de la població de Llers (Alt Empordà)
* Mas Pi (Santa Cristina d'Aro), habitatge al terme de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà)
* Mas Pi (Verges), antic mas al nucli de Verges (Baix Empordà)
* Torre medieval del Mas Pi, construcció al terme de Vilablareix (Gironès)
# Masia senyorívola de Wotersen

La Masia senyorívola de Wotersen és una masia castral a Wotersen, un nucli del poble de Roseburg al districte del Ducat de Lauenburg a Slesvig-Holstein. És un conjunt d'edificis, de jardins i de camps que compren la masia (el castell), l'escola d'equitació, una fàbrica de cervesa, granja i diversos edificis tècnics i cases de masovers que van ser adquirits per la nissaga dels Bernstorff el 1717. L'edifici central, la masia senyorial va ser construït per ordre del comte Joan Hartvig Ernst de Bernstorff (1712-1772).
Va esdevenir molt famós com que va servir de decorat per la sèrie de televisió Das Erbe der Guldenburgs (L'heritatge dels Guldenburg) de la cadena ZDF del 1987 al 1990.
El mateix castell no és obert al públic, però a les dependències s'organitzen regularment concerts.

## Bibliografia

* Henning von Rumohr, Hubertus Neuschäffer: Schlösser und Herrenhäuser in Schleswig-Holstein (Castells i cases senyorívoles de Slesvig-Holstein). Editorial Weidlich, Frankfurt del Main. 1983, ISBN 3-8035-1216-6.
* Johannes Habich i altres: Schlösser und Gutsanlagen in Schleswig-Holstein. Kunst- und kulturgeschichtliche Streifzüge; ein Reiseführer. L-&-H-Verlag, Hamburg 1998, ISBN 3-928119-24-9.

## Enllaços externs

* www.wotersen.com (alemany)