OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santos Pérez i Lambán

Santos Pérez i Lambán (Las Pedrosas, província de Saragossa, 1933) és un dirigent veïnal català. El 1959 es va traslladar a Barcelona. Aviat començà a treballar a la companyia Autobuses de Barcelona i alhora ingressà a l'Escola Industrial de la Diputació de Barcelona, on es va graduar en Oficialia, Mestria Industrial i Enginyeria Tècnica. Més tard va fer de taxista durant deu anys i, finalment, va entrar a treballar a SEAT fins que es jubilà.
Ha viscut en diferents barris de la ciutat i en tots s'ha integrat en les associacions veïnals per tal d'ajudar a millorar la qualitat de vida dels ciutadans. El 1975 es casà i s'establí al barri del Maresme, on viu des d'aleshores. Aquí compagina la seva vida laboral amb el treball dins l'Associació de Veïns del Maresme, que està formada per uns 500 socis, i de la qual és president des de principi dels anys noranta. Alguns dels objectius més importants que va aconseguir amb l'associació van ser la reordenació de la Rambla Prim, la construcció del metro Maresme/Fòrum, la creació del CAP Besòs o la reforma i l'ampliació del Complex Esportiu Maresme.
Durant molts anys, l'associació veïnal va tenir també una secció d'aliments per repartir entre les famílies amb fi lls necessitades del barri. El 1986 va impulsar la creació de l'equip de futbol Club Esportiu Pujades, que aviat estrenarà unes instal·lacions reformades, i també els anys vuitanta va ajudar a néixer l'entitat juvenil CEMA, ja desapareguda, per descongestionar les instal·lacions de l'associació de veïns, que ja s'estava fent petita.
Com a president de l'AV del Maresme, participa activament en l'organització de la Festa Major del Maresme, de la Rua de Carnaval i de la Cavalcada de Reis, així com en els homenatges a la tercera edat i la Setmana Cultural. El 2006 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* Biografia a la memòria de les Medalles d'Honor de 2006
# Unitat perifèrica de Kozani

La unitat perifèrica de Kozani (en grec: Νομός Κοζάνης) és una unitat perifèrica de Grècia. Es troba en un territori muntanyós, amb una altitud màxima de 2.111m (el Mont Askio). Només té dues valls: Kozani i Ptolemaida, i hi passa el riu Aliàkmonas, que desemboca al llac artificial de Polifitos. Correspon a l'antiga prefectura de Kozani.

## Economia i recursos naturals

Els seus principals productes agrícoles són cereals, mongetes, ametlles, pomes, fruits secs i castanyes. Són importants les produccions de carn de vaca, xai, mantega, formatge i cuir. En aquesta terra és abundant el lignit, així com l'or i el marbre. La planta elèctrica de Ptolemaida produeix la majoria de l'electricitat de Grècia. La tradicional indústria de la pell i l'exportació és una gran font d'ingressos.
# Gau de Westfàlia del Sud

El Gau de Westfàlia del Sud (Gau Westfalen-Süd) va ser una divisió administrativa de l'Alemanya nazi de 1933 a 1945 a la part meriodional de la província prussiana de Westfàlia. De 1931 a 1933, era la subdivisió regional del partit nazi en aquesta zona. Abans d'això havia format part del Gau del Ruhr.
El sistema nazi de Gau (en plural Gaue) va ser establert originalment en una conferència del partit, el 22 de maig de 1926, per tal de millorar l'administració de l'estructura del partit. A partir de 1933, després de la presa de poder nazi, els Gaue va reemplaçar cada vegada més als estats alemanys com a subdivisions administratives a Alemanya.
Al capdavant de cada Gau es va situar un Gauleiter, una posició cada vegada més poderosa, especialment després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, amb poca interferència des de dalt. El Gauleiter local sovint ocupava càrrecs governamentals i de partit, i s'encarregava, entre altres coses, de la propaganda i la vigilància i, a partir de setembre de 1944, el Volkssturm i la defensa de la Gau.
La posició de Gauleiter a Westfàlia del Sud va ser ocupada per Josef Wagner de 1931 a 1941, seguit de Paul Giesler de 1941 a 1943 i Albert Hoffmann de 1943 a 1945. Wagner va ser destituït de la seva posició de Gauleiter el 1941 i expulsat del Partit Nazi. Arrestat per la Gestapo el 1944 va morir al maig de 1945 en circumstàncies poc clares. Giesler, un membre ben connectat de la jerarquia superior de l'Alemanya nazi, va ocupar diversos alts càrrecs durant l'època, l'últim dels quals va ser el ministre de l'Interior alemany en els últims dies de la guerra. Va estar involucrat en la repressió de la resistència alemanya i, després d'un intent de suïcidi fracassat, va ser assassinat pel seu ajudant el 8 de maig de 1945. Hoffmann, l'últim Gauleiter de Westfàlia del Sud, va anar a l'oposició inicialment després de la guerra. Detingut a l'octubre de 1945, va ser cridat com a testimoni en diversos judicis i empresonat durant gairebé cinc anys. Va morir a Alemanya Occidental el 1972 després d'una reeixida carrera empresarial, sense càrrecs de crims comesos durant l'època nazi.

## Gauleiters

* 1931-1941: Josef Wagner
* 1941-1943: Paul Giesler
* 1943-1945: Albert Hoffmann

## Referències

* 1 2 «Die NS-Gaue» (en alemany). Deutsches Historisches Museum.
* ↑ «The Organization of the Nazi Party & State». The Nizkor Project. Arxivat de l'original el 2016-11-09.
* ↑ «Übersicht der NSDAP-Gaue, der Gauleiter und der Stellvertretenden Gauleiter zwischen 1933 und 1945» (en alemany). Zukunft braucht Erinnerung. Arxivat de l'original el 2017-05-26. [Consulta: 5 març 2018].
* ↑ «Gau Westfalen-Süd» (en alemany).
* ↑ «Wagner, Josef» (en alemany). Internet-Portal "Westfälische Geschichte".
* ↑ «Paul Giesler (1895-1945)» (en alemany). Historisches Centrum Hagen.
* ↑ «Albert Hoffmann (1907-1972)» (en alemany). Historisches Centrum Hagen.

## Enllaços externs

* Llista de Gauleiter
# Pere Ros

Pere Ros és el nom dels següents personatges:
* Pere Ros i Vilanova, intèrpret de viola de gamba
* Pere de Ros i Moner, jutge i fiscal perpinyanenc
* Pere Ros i Salart, directiu del sector pesquer català
* Pere Ros i Tort, mestre d'obres de Martorell
# Innherred

Innherred o Innherad és un districte tradicional del comtat de Trøndelag a la part central de Noruega. Consisteix en les àrees al voltant de la part interior del fiord de Trondheims, a la part centre-est del comtat. El districte inclou els municipis de Levanger, Frosta, Verdal, Inderøy i Steinkjer. De vegades, els municipis de Snåsa i Namdalseid també s'inclouen al districte d'Inherred. L'àrea abasta uns 7,913 quilometres quadrats (3,055 sq mi) i uns 68.062 habitants (2004). Hi ha diverses ciutats més grans a Innherred, com Steinkjer, Levanger i Verdalsøra.
El districte és només un districte geogràfic tradicional, no té funcions administratives ni governamentals. Innherred limita amb el districte de Namdalen, a l'est amb Suècia, al sud amb el districte de Stjørdalen i a l'oest amb el districte de Fosen.

## Referències

* ↑ «Inherred». A: (en noruec), 2017-12-12 [Consulta: 4 abril 2018].

## Enllaços externs

* http://www.visitinnherred.com/
# Armand de Las Cuevas

Armand de Las Cuevas (Troyes, 26 de juny de 1968 - Petite-Île, 2 d'agost de 2018) fou un ciclista francès, professional entre 1989 i 1999.
Els seus principals èxits esportius foren una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 1994, el GP Ouest France-Plouay de 1992 i la Clàssica de Sant Sebastià de 1994.
Durant dotze anys es va retirar a la Reunió per trobar tranquil·litat, lluny del bullici dels anys 90, on el seu talent el va convertir en un líder potencial del ciclisme francès i durant uns anys en el gregari de Miguel Indurain. Armand De Las Cuevas va morir als 50 anys quan es va suïcidar.

## Palmarès

* 1988
** 1r a la Ruban Granitier Breton
* 1990
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
* 1991
** Campió de França en ruta
** 1r al GP Ouest France-Plouay
** Vencedor d'una etapa de la Bicicleta Basca
* 1992
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
* 1993
** 1r al Gran Premi de les Nacions
** 1r a l'Étoile de Bessèges i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1994
** 1r a la Clàssica de Sant Sebastià
** 1r a la Volta a Burgos i vencedor de 2 etapes
** 1r a la París-Camembert
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
* 1995
** 1r a la Copa de França de ciclisme
** 1r al Trofeu dels Escaladors
* 1997
** 1r a la Clàssica de Sabiñánigo
* 1998
** 1r a la Dauphiné Libéré
** 1r a la Ruta del Sud i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1992. Fora de control (14a etapa)
* 1994. No surt a la 18a etapa
* 1995. 62è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1992. 38è de la classificació general
* 1993. 43è de la classificació general
* 1994. 9è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Porta la maglia rosa durant 1 etapa

## Referències

* 1 2 «Armand De Las Cuevas est décédé» (en francès). L'Équipe. [Consulta: 3 agost 2018].
* ↑ El ex corredor Armand de las Cuevas fallece a los 50 años a El Mundo Deportivo

## Enllaços externs

* Fitxa d'Armand de las Cuevas a sitiodeciclismo.net
# Salpinum

Salpinum va ser una antiga ciutat d'Etrúria esmentada per Titus Livi que diu que va ajudar a Volsínia en la guerra contra Roma el 389 aC. Servi Sulpici Camerí, tribú militar el 391 aC, la va assaltar i en va treure un gran botí. Tot i que sembla que era una ciutat de certa importància i independent, no torna a ser mencionada més endavant.

## Referències

* ↑ Titus Livi Ab Urbe Condita VI,5
# El Cuervo

El Cuervo (castellà) Lo Cuervo (aragonès) és un municipi d'Aragó, situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de la Comunitat de Terol.
# Francisco Javier Iruarrizaga Amarika

Francisco Javier Iruarrizaga Amarika, també conegut com a Iru, és un exfutbolista basc. Va nàixer a Areatza el 4 d'octubre de 1962, i ocupa la posició de porter. És germà d'Aitor Iruarrizaga Amarika, que també era porter i emprava el malnom d'Iru.

## Trajectòria

De l'Arratia passa al juvenil de l'Athletic Club, i el 1981 al Bilbao Athletic. Durant cinc temporades serà el porter titular del filial basc, que militava entre la Segona i la Segona B.
A la temporada 86/87, Andoni Zubizarreta marxa al FC Barcelona, i la porteria basca és ocupada per Biurrún, mentre la posició de segon porter passa a ser d'Iru, que puja al primer equip. Durant quatre temporades romandrà en esta plaça, tot jugant només un parell de partits per temporada. Quan el 1990 Biurrún deixa l'equip, Iru es fa amb la porteria de San Mamés, tot jugant 37 partits. A l'any següent en juga 16, sent desplaçat per Kike Burgos.
L'estiu de 1992 deixa l'Athletic i fitxa pel CA Osasuna, on és suplent de Roberto i tan sols apareix en dos ocasions. A la temporada següent baixa dues categories per recalar a l'Elx CF, de la Segona B. Al conjunt valencià, el porter recupera la titularitat, que mantindrà fins a la seua retirada el 1998, després de jugar la darrera a la Segona Divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Gau de Weser-Ems

El Gau de Weser-Ems (Gau Weser-Ems) va ser una divisió administrativa de l'Alemanya nazi de 1933 a 1945 a l'Estat Lliure d'Oldenburg, a l'Estat de Bremen i a l'extrem occidenta de la província prussiana de Hannover. Abans d'això, de 1928 a 1933, era la subdivisió regional del partit nazi en aquesta zona.
El sistema nazi de Gau (en plural Gaue) va ser establert originalment en una conferència del partit, el 22 de maig de 1926, per tal de millorar l'administració de l'estructura del partit. A partir de 1933, després de la presa de poder nazi, els Gaue va reemplaçar cada vegada més als estats alemanys com a subdivisions administratives a Alemanya.
Al capdavant de cada Gau es va situar un Gauleiter, una posició cada vegada més poderosa, especialment després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, amb poca interferència des de dalt. El Gauleiter local sovint ocupava càrrecs governamentals i de partit, i s'encarregava, entre altres coses, de la propaganda i la vigilància i, a partir de setembre de 1944, el Volkssturm i la defensa de la Gau.
La posició de Gauleiter a Weser-Ems va ser ocupada per Carl Röver de 1928 a 1942, seguida de Paul Wegener de 1942 a 1945. Röver, el Gauleiter original, va ser un dels inicials seguidors d'Adolf Hitler a l'estat d'Oldenburg, però va perdre la seva influència a mesura que els anys van progressar i van morir a l'hospital de Berlín sense que les circumstàncies fossin establertes. Wegener, el seu successor, va sobreviure a la guerra i va morir el 1993.

## Gauleiters

* 1928-1942: Carl Röver
* 1942-1945: Paul Wegener

## Referències

* 1 2 «Die NS-Gaue» (en alemany). Deutsches Historisches Museum.
* ↑ «The Organization of the Nazi Party & State». The Nizkor Project. Arxivat de l'original el 2016-11-09.
* ↑ «Übersicht der NSDAP-Gaue, der Gauleiter und der Stellvertretenden Gauleiter zwischen 1933 und 1945» (en alemany). Zukunft braucht Erinnerung. Arxivat de l'original el 26 de maig 2017.
* ↑ «Gau Weser-Ems» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-03-07.
* ↑ «Röver, Carl (Karl) Georg» (en alemany). Bavarian State Library.

## Enllaços externs

* Llista de Gauleiter
# Pere Romeu Sunyer

Pere Romeu Sunyer (Barcelona, 1993) és un entrenador de futbol català. Es va incorporar al cos tècnic del Futbol Club Barcelona femení l'estiu del 2021 i, el 21 de juny de 2024, es va fer efectiu el seu nomenament com a tècnic del primer equip femení per a les dues temporades següents, en substitució de Jonatan Giráldez.
Abans de formar part de l'equip tècnic del Barça femení, va fer de segon entrenador del 2017 al 2019 al Futbol Base del Barcelona, al cadet A del 2019 al 2020 i a l'FC Viitorul Constanța de Romania la temporada 20-21.

## Referències

* 1 2 «Pere Romeu - Perfil de entrenador» (en castellà). [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ «Pere Romeu, nou entrenador del Barça Femení fins al 2026». FCBarcelona.cat, 21-06-2024. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ «Pere Romeu, que estaba de segundo en el Cadete A del Barça, deja el club para afrontar nuevos retos.» (en castellà), 30-06-2020. [Consulta: 22 febrer 2024].
# Innisfree

Innisfree és una pel·lícula documental espanyola dirigida el 1990 per José Luis Guerín. Fou exhibida al a secció Un Certain Regard al 43è Festival Internacional de Cinema de Canes. S'ha subtitulat al català.

## Argument

La pel·lícula mostra quaranta anys després el poble de Cong, al comtat de Mayo (República d'Irlanda), famós per haver estat el lloc de rodatge de la pel·lícula de John Ford The Quiet Man. El director aprofita per rastrejar les pistes de la ficció cinematogràfica i construir un rigorós documental que va molt més allà de la simple recerca cinèfila en plantejar el compromís del cinema amb la realitat.

## Repartiment

* Bartley O'Feeney - Ell mateix
* Padraig O'Feeney - Ell mateix
* Anna Livia Ryan - Ella mateixa
* Anne Slattery - Maureen O'Hara

## Premis
### Premis Sant Jordi de Cinematografia

| Categoria | Resultat |
| Millor pel·lícula | Guanyadora |

### Fotogramas de Plata

| Premi | Categoria | Resultat |
| 1990 | Millor pel·lícula espanyola | Guanyadora |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1990

| Categoria | Resultat |
| Millor pel·lícula | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Innisfree». festival-cannes.com. [Consulta: 7 agost 2009].
* ↑ Innisfree a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Innisfree, 1990». filmref.com. Arxivat de l'original el 9 de febrer 2009. [Consulta: 7 agost 2009].
* ↑ «José Luis Guerín - Harvard Film Archive». harvard.edu. Arxivat de l'original el 17 d’agost 2010. [Consulta: 7 agost 2009].
* ↑ Innisfree a Fotogramas
* ↑ «José Luis Guerín. Premios». Instituto Cervantes, 01-07-2015. [Consulta: 18 setembre 2015].
* ↑ '¡Atame!', 'Innisfree' y 'Boom boom', premios Fotogramas de Plata, El País, 12 de febrer de 1991
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1990». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 7 juliol 2019].
# Corydoras oiapoquensis

Corydoras oiapoquensis és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.
Els adults poden assolir els 4,5 cm de longitud total. Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Oyapock.

## Referències

* ↑ Nijssen, H. «Records of the Catfish Genus Corydoras From Brazil and French Guiana With Descriptions of Eight New Species (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae)». Netherlands Journal of Zoology, 21, 4, 1970, pàg. 412–433. DOI: 10.1163/002829671X00078. ISSN: 0028-2960.
* 1 2 «Corydoras oiapoquensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS
# Masashi Oguro

Masashi Oguro (Toyonaka, Prefectura d'Osaka, Japó, 4 de maig de 1980) és un futbolista japonès que disputà 22 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Sant Sadurní de la Marca

Sant Sadurní de la Marca és una església al terme municipal de Castellví de la Marca (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La construcció de l'església de Sant Sadurní de la Marca respon a tres etapes principals: durant els segles xi i xii fou bastida la primitiva església romànica d'una nau. Als segles xiii i xiv foren afegides dues naus més. Hi ha referències de la seva existència el 1066 fou consagrada el 1101. Van realitzar-se reformes els anys 1679 i 1879.
L'església de Sant Sadurní està situada al peu de la muntanya del Castell, adossada a la rectoria i al cementiri. És una església de tres naus, tot i que originalment en tenia només una, amb volta de canó i arcs torals, i un absis semicircular amb arcs cecs, bandes llombardes i tres finestres d'arc de mig punt. La porta, lateral, és adovellada. La coberta és a dues vessants. El campanar, de planta quadrada, té coberta de pavelló i finestres d'arc de mig punt. En l'actualitat el conjunt es troba abandonat.
La pica baptismal és quadrangular amb els angles arrodonits i els laterals ondulats. Les parets són verticals fins als 30 cm de la boca on s'inicia la part concavada de base del vas. Es creu que devia anar muntada sobre una peanya d'uns 40-50 cm aproximadament. És d'una forma molt poc comuna i que únicament té paral·lels en terres del Penedès en la de Sant Jaume de Domenys. Actualment és fragmentada conservant-se tres trossos que componen la totalitat de la base i part dels laterals essent possible la seva reconstrucció, la qual cosa és molt recomanable per l'interès tipològic d'aquesta. Aquesta pica és procedent de la primitiva església parroquial de Castellví de la Marca situada al costat del cementiri, on es conserven importants vestigis del primitiu temple romànic dedicat igualment a Sant Sadurní i que fou abandonat l'any 1927. La boca presenta una motllura formada per dos bordons contigus en la seva superfície plana i un altre de 5 cm que l'entorna en la part lateral. A 30 cm de la boca hi ha una sanefa de 5 cm d'amplada formada per un seguit de petites piràmides de 2,5 x 2,5 cm de base.

## Notes

* 1 2 3 «ESGLÉSIA DE SANT SADURNÍ DE LA MARCA». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Teodoro Asensio Rovira

Teodoro Asensio Rovira (Barcelona,1935). De família procedent de Conca i Aragó, es forma a l'Escola de la Llotja o a l'Escola de Belles Arts de Sant Jordi, totes dues institucions a Barcelona. L'any 1961 va fundar el Grupo Síntesis, des d'on va organitzar el I Ciclo de Arte Hoy. A partir de l'any 1963 també forma part del Grupo Zaragoza, amb el que va exposar en nombroses ocasions.
L'obra d'Asensio s'emmarcà dins l'expressionisme figuratiu.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopedia Aragonesa Online. «Gran Enciclopedia Aragonesa Online». Arxivat de l'original el 10 de juny 2015. [Consulta: 20 novembre 2013].
* ↑ Gran Enciclopedia Aragonesa Online. «Moviments Artístics durant el franquisme». Arxivat de l'original el 10 de juny 2015. [Consulta: 20 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Enciclopedia Aragonesa Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine.
# Futbol Club Penya d'Andorra

El Futbol Club Penya d'Andorra és un equip de futbol andorrà amb seu a Andorra la Vella. L'equip juga actualment a la Primera Divisió.

## Història

El FC Penya d'Andorra, abans conegut com a Associació Club Penya Encarnada d'Andorra, es va fundar el 2009 com a associació cultural per a la promoció del futbol i l'esport a la parròquia d'Andorra la Vella en defensa del nom i l'honor de la Casa del Benfica. L'equip va ascendir per primera vegada a Primera Divisió després de quedar primer a la temporada 2014-15 de Segona Divisió.
Tot i que el club va baixar la temporada següent a Segona Divisió, va disputar una eliminatòria de descens a dues bandes per una plaça a la Primera Divisió del 2017-18 contra el FC Ordino. El Penya Encarnada va guanyar per 5-3 al global i va pujar a Primera Divisió. Després del descens del 2018 el club va tornar a la Primera Divisió el 2020.

## Colors i distintiu

Els colors i l'escut originals invocaven la seva identitat portuguesa i estaven relacionats, juntament amb el club local Casa Estrella del Benfica, amb el club portuguès Benfica. Els colors tradicionals del club eren el vermell i el negre, per això el sobrenom d'encarnats, i l'escut era una petita variació del club esportiu del Benfica.

## Palmarès

* Segona Divisió:
       Guanyadors (3): 2014-15, 2019-20, 2021-22

## Temporades recents

| Lliga | Temporada | Pos | Jug | V | E | D | GF | GC | GD | Pts |
| Segona Divisió | 2009–10 | 7 | 14 | 1 | 0 | 13 | 13 | 57 | −44 | 3 |
| Segona Divisió | 2010–11 | 7 | 18 | 4 | 1 | 13 | 27 | 50 | −23 | 13 |
| Segona Divisió | 2011–12 | 9 | 18 | 2 | 3 | 13 | 26 | 62 | −36 | 9 |
| Segona Divisió | 2012–13 | 11 | 22 | 5 | 0 | 17 | 30 | 103 | −73 | 15 |
| Segona Divisió | 2013–14 | 14 | 14 | 1 | 1 | 12 | 13 | 74 | −61 | 4 |
| Segona Divisió | 2014–15 | 1 | 16 | 13 | 2 | 1 | 70 | 23 | +47 | 41 |
| Primera Divisió | 2015–16 | 8 | 20 | 1 | 3 | 16 | 15 | 58 | -43 | 3 |
| Segona Divisió | 2016–17 | 2 | 23 | 17 | 4 | 2 | 89 | 27 | +62 | 55 |
| Primera Divisió | 2017–18 | 8 | 27 | 3 | 2 | 22 | 15 | 126 | -111 | 11 |
| Segona Divisió | 2018–19 | 4 | 23 | 15 | 2 | 6 | 70 | 31 | +39 | 47 |
| Segona Divisió | 2019-20 | 1 | 16 | 15 | 1 | 0 | 53 | 7 | +46 | 46 |

## Referències

* ↑ «Club Penya Encarnada d'Andorra | Registre Comunal d'Associacions». associacions.andorralavella.ad.
* ↑ RTVA., Andorra Difusió. «El Futbol Club Penya d'Andorra és equip de primera divisió». Andorra Difusió. Notícies i actualitat de la Ràdio i Televisió, 01-01-1980. [Consulta: 18 setembre 2020].
* ↑ «El Penya Encarnada consuma el descens | Andorra Difusió».
* ↑ SER, Cadena. «El Penya Encarnada a la Lliga Grup Sant Eloi». Cadena SER, 01-06-2017. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2022. [Consulta: 26 d’agost 2022].
* ↑ RTVA., Andorra Difusió. «La Penya Encarnada torna a primera i la UE Santa Coloma es queda sense opcions per al títol». Andorra Difusió. Notícies i actualitat de la Ràdio i Televisió, 12-07-2020. [Consulta: 18 setembre 2020].
# Convent de les Clarisses

El Convent de les Clarisses és un convent de clausura de les germanes clarisses situat en un carrer d'urbanització recent, al costat de l'edifici nou dels jutjats, prop de l'asil Torrent i de l'edifici Xifré d'Arenys de Mar, protegit com a bé cultural d'interès local.
Construït a principis del segle XX segons un projecte de Salvador Oller, presenta una petita església amb façana al carrer i dependències conventuals al llarg d'aquest. La teulada és a dos vessants, amb el cos de l'església sobresortint de la resta. Les obertures, cornises superiors i el cos de l'església estan remarcats per obra vista de totxo massís de color vermellós, formant ressalts.

## Referències

* ↑ Andreu, Pep; Cruz, Marga (fotografies). Modernisme al Maresme. L'arquitectura entre dos segles. Marga Cruz (ed.), 2009, p. 27. ISBN 97884936655319.
* ↑ «Convent de Clarisses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2015].