OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elacatinus figaro

Elacatinus figaro és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. 1904. Notes on the fishes collected in the Tortugas Archipelago. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 539-544.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bussing, W.A., 1990, New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enginyeria del buit

L'enginyeria del buit s'ocupa dels processos tecnològics, les tècniques i l'equipament que utilitzen el buit o les pressions ultrabaixes per aconseguir més bons resultats que els que s'obtindrien sota la pressió atmosfèrica normal. Les aplicacions més difoses de la tecnologia del buit són:
* Recobriment amb carbur de crom pirolític (PCC Coating)
* Manipulació d'objectes mitjançant urpes de buit
* Vidre antireflector
* Acoloriment del vidre
* Impregnació al buit
* Recobriment al buit
* Assecat al buit
Les màquines de pintar al buit (metal·litzats,vacuum coater) són capaces d'aplicar diferents tipus de recobriments de metall, vidre, plàstic o superfícies de ceràmica i proporcionen millor qualitat, gruix i uniformitat de color que altres mètodes. Les assecadoras al buit estan disponibles en materials delicats i estalvien quantitats significatives d'energia a causa de les baixes temperaturas d'assecat.

## Vegeu també

* Pressió negativa
* Aspiració
* Cambra de buit
* Buit ultraalt
* Vacuòmetre
* Arpes de buit per a manipulació de planxes, peces...
* Bomba de buit
* Brida de buit
* Greix de buit
* Deposició al buit
* Evaporació al buit
* Vàlvula de buit
* Forn de buit
* Arc de refusió al buit
* Forn al buit
* Fosa al buit
* Projecció tèrmica
* Envasat al buit
* Fusió per inducció al buit
* Unió de materials

## Referències

* ↑ C3% ADmpics_d/T% C3% A9cnica% 20de% 20vac% C3% ADO/files/publication.pdf Tècniques de buit. ebook en Construnario.com
* El buit i les seves aplicacions. Laura Talavera, Mario Farías. Fons de cultura econòmica. Mèxic, 1995.
# Epibulus

Epibulus és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Epibulus brevis
* Epibulus insidiator (Pallas, 1770)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Una nova espècie d'Epibulus del Pacífic occidental (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cuvier G. 1815. Mémoire sur la composition de la mâchoire supérieure des poissons, et sur le parti que l'on peut en tirer pour la distribution méthodique de ces animaux. Mem. Mus. Natl. Hist. Nat. v. 1. 102-132.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Erode

Erode (tàmil ஈரோடு, hindi इरोड) és una ciutat i corporació municipal de l'Índia a Tamil Nadu, capital del districte d'Erode a la riba del Cauvery i el Bhavani a 11° 21′ N, 77° 44′ E﻿ / ﻿11.350°N,77.733°E﻿ / 11.350; 77.733. Consta al cens del 2001 amb una població de 151.184 habitants. L'1 de gener de 2008 fou elevada de municipalitat a corporació municipal.

## Història

Fou part del regne dels cheres, i després dels dominis de la dinastia Ganga, per passar més tard als coles de Dharapuram. Després va passar a Vijayanagar i a la caiguda del regne després del 1565 va correspondre als nayaks de Madura. Fou el centre de l'anomenat Kongu Nadu. Va passar a Mysore sota Haidar Ali i Tipu Sultan i a la caiguda d'aquest darrer el 1799 va passar als britànics que hi van tenir guarnició fins al 1807. Fin el 1917 fou part del districte de Coimbatore. El 1917 la subdivisió de Vellore es va constituir en districte separat.

## Llocs interessants a la ciutat i rodalia

* Thanthai Periyar Memorial House
* Parc V.O.C
* Thindal malai amb el temple de Muruga
* Kongu Tirupati
* Perumal Malai
* Temple Pariyur Amman a 38 km amb el temple Kondathukaliamman
* Bhavani (Tiriveni Sagamam) a 11 km amb el temple Sangameshwar i la confluència dels rius Bhavani, Cauvery i Saraswati
* Ooratchi Kottai Malai
* Vellode a 10 km, santuari d'ocells
* Nanjai Uthukkuli village a Kangayampalayam a 13 km
* Temple de Natratdeeswar
* Aval Poondurai a 13 km
* Perundurai a 15 km
* Tiruchengode a 15 km
* Sivagiri
* Chennimalai a 29 km
* Temples de Pachaimalai i Pavazhamalai prop de Gobi
* Temple de Pushpagiri prop de Vellakoil.
* Nava Brindavan Mutt i Temple prop de Pallipalayam
* Sankagiri, muntanya famosa pel seu fort a 30 km
* Kodumudi a 35 km a la vora del Cauvery amb diversos temples
* Gobichettipalayam amb temples famosos destacant el Pariyur Amman, tot de marbre
* Kodiveri, lloc de filmacions
* Kangayam (Muntanyes Sivan o Sivan malai) amb temple de Muruga, a 45 km
* Presa de Bhavanisagar prop de Sathyamangalam
* Bannari Amman, temple prop de Sathyamangalam
* Jungla de Sathyamangalam, santuari animal
* Kundri, àrea muntanyosa prop de Kadambur, Sathyamangalam
* Kulavilakku Amman Kovil (Mannathampalayam) prop de Ganapathipalayam a 18 km

## Enllaços externs

* Erode - Lloc web oficial
# Entaulament

S'anomena entaulament l'aplec o totalitat de peces que graviten immediatament sobre les columnes a l'arquitectura arquitravada. Es divideixen en tres seccions:
* arquitrau
* fris
* cornisa
L'origen d'aquests elements sembla trobar-se en la voluntat dels antics constructors grecs de representar en pedra les formes que ja construïen als primitius temples de fusta. Així l'arquitrau seria la transposició en pedra d'una biga, els tríglifs del fris serien els caps de les bigues secundàries que recolzen sobre l'anterior, i la cornisa seria el cantell sobre el qual recolza la coberta.
Sobre la cornisa, formant coronament, recolzen dues cornises en angle o una sola arcada que s'anomenen conjuntament frontó. L'espai circumscrit pel triangle resultant rep el nom de timpà. Els costats del frontó conformen els laterals de la coberta.
Entre les diferents formes de frontó les més comunes són:
* el frontó triangular (que és el més habitual)
* el frontó circular
* el frontó partit
* el frontó rebaixat (segons l'alçada del triangle)
* el gablet o pinyó, que és un frontó agusat i per adorn propi de l'arquitectura gòtica. També s'anomena pinyó la part alta d'un mur acabada en forma triangular.
# Escut de Xipre

L'escut de Xipre mostra un colom volant d'argent que porta una branca d'olivera de sinople al bec, símbol universal de pau, amb la data "1960" de sable, any en què l'illa es va declarar independent de la Gran Bretanya. El camper és d'or o, més específicament, de color groc coure, en al·lusió als importants jaciments xipriotes de mena de coure (especialment en forma de calcopirita, que és de color groc). L'escut és voltat de dues branques d'olivera de sinople unides per la base.
Quan Xipre era una colònia, els oficials locals britànics feien servir un escut amb dos lleopards (que mai no va arribar a ser declarat oficial), basat en l'escut del Regne Unit.

## Escuts històrics

* Versió antiga de l'escut

## Vegeu també

* Bandera de Xipre
# Eogastròpodes

Els eogastròpodes (Eogastropoda) són un antic tàxon de gastròpodes, avui en desús, que incloïa les pagellides, ara classificades a la subclasse patel·logastròpodes.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Patellogastropoda». [Consulta: 17 abril 2021].
# Epsilon (coet)

El Vehicle de Llançament Epsilon o Coet Epsilon Ipushiron roketto (イプシロンロケット) és un coet japonès de combustible sòlid dissenyat per a posar en òrbita satèl·lits científics. Té capacitat per a col·locar fins a 590 kg de càrrega a en òrbita heliosíncrona. Aquests coets són llançats des del Centre Espacial d'Uchinoura, al sud de l'illa de Kyūshū.

## Desenvolupament

L'Agència Japonesa d'Exploració Aeroespacial (JAXA) va començar el desenvolupament de l'Epsilon el 2007 amb l'objectiu de reduir els elevats costos del coet M-V. Un llançament amb el coet Epsilon té un cost de38 milions de dòlars, entorn a la meitat del coet M-V.
Per tal de reduir costos s'empren elements comuns amb altres vehicles de llançament en producció. Així el primer tram de l'Epsilon es basa en els accelerados de combustible sòlid SRB-A3, emprats en els coets H-IIA i H-IIB. Els trams superiors són comuns amb els ja emprats en el coet M-V. La mateixa concepció ja s'havia utilitzat amb el coet J-1, desenvolupat al Japó a al dècada del 1990, utilitzatnt els coets acceleradors de l'H-II.

## Referències

* ↑ «Epsilon Launch Vehicle». JAXA. [Consulta: 25 gener 2018].
* ↑ Clark, Stephen. «Japan's 'affordable' Epsilon rocket triumphs on first flight». Spaceflight Now, 14-09-2013. [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ «J-I Launch Vehicle». Japan Aerospace Exploration Agency, 2007. Arxivat de l'original el 2012-08-18. [Consulta: 13 juny 2020].

## Vegeu també

* J-1
* H-I
* H-IIA
# Escoles Doctor Robert

Les Escoles Doctor Robert és un edifici de Camprodon (Ripollès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici que ha sofert transformacions en la disposició de les classes i aules, desaparegudes les primeres de la planta pis i amb la coberta inclinada a la dècada dels 40. Més recentment se li ha afegit un nou cos d'habitatge per al mestre i dos noves aules i un afegit poc afortunat per a menjador a la façana principal. Inclou pintures al fresc de Josep Morell i Darius Vilàs sobre temes geogràfics. Altres han desaparegut.
Fou el primer edifici racionalista construït a Camprodon.
Les Escoles Públiques de Camprodon varen ser construïdes segons les modernes prescripcions pedagògiques i higièniques. Edifici aïllat format per un cos rectangular i tres ales adossades perpendicularment en la part posterior. El cos principal es desenvolupa en dues plantes a la part central i tres en els laterals, les ales posteriors presenten dues plantes. La coberta inicialment havia sigut plana essent ara inclinada i de teula àrab. Les façanes són arrebossades i pintades.
De l'interior es destaquen les pintures murals "Els Quatre Continents" obra dels artistes Josep Morell i Darius Vilàs. CEIP Dr. Robert consta consta de dos edificis. En el més modern s'hi ubiquen les aules d'Educació Infantil i en l'antic (de B. Agustí), hi ha les altres aules d'Educació Primària, l'aula d'informàtica, secretària, l'aula de mestres, la biblioteca compartida amb l'aula de música, l'aula taller, la cuina i el menjador.

## Cronologia

Les escoles públiques de Camprodon són obra de l'arquitecte Bartomeu Agustí Vergés. El novembre de 1933 l'Ajuntament de Camprodon aprova la construcció d'una escola de 6 graus segons projecte de l'arquitecte Josep Ma. Sagnier. L'octubre de 1936 té lloc l'aprovació del projecte definitiu, obra de l'arquitecte Bartomeu Agustí amb l'aparellador Mariano Surinach. L'edifici s'inaugura oficialment el 17 de juliol de 1938. L'octubre de 1967 té lloc una ampliació a càrrec de l'arquitecte José Canela Tomàs. I el febrer de 1975 una reforma del menjador a càrrec de l'arquitecte C. Abadias Susin.

## Referències

* 1 2 «Escoles Doctor Robert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
* 1 2 3 «Escoles Públiques / CEIP Dr. Robert». COAC. [Consulta: 27 octubre 2019].
# Esperó (cuina)

Un esperó de cuiner o de pastisser, tallador de pasta, tallapasta o rodet és un rodet acanalat, generalment de fusta dura o de plàstic, muntat a l'extrem d'un mànec, amb l'eix perpendicular a aquest, que serveix per a retallar vetes de pasta, tires dentades o coques. S'empra per a confeccionar bunyols, coques, panades, crespells, raviolis i altres peces de pastisseria.

## Vegeu també

* Tallador de bescuits

## Referències

* ↑ «Definició d' esperó, significat d' esperó en català». [Consulta: 15 novembre 2019].
# Estació de trens de Wecker

L'Estació de trens de Wecker (en luxemburguès: Gare Wecker; en francès: Gare de Wecker, en alemany: Bahnhof Wecker) és una estació de trens que es troba a Wecker a l'est de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 30 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb l'est del país i amb Trèveris.

## Servei

Wecker rep els serveis ferroviaris pels trens de Regional Express (RE) i Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 30 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Wasserbillig, o Trèveris i Koblenz (Alemanya).

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-03-19. [Consulta: 17 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Wecker Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
* Gare Wecker
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Munsbach | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 30 CFL | | Wasserbillig | Trèveris o Koblenz |
| Luxemburg | Munsbach | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 30 CFL | | Manternach | Wasserbillig |
# Estació del Nord

«Estació del Nord» té aquests significats:
En algunes poblacions, s'ha anomenat tradicionalment Estació del Nord aquella per on passaven els trens de la Companyia dels Camins de Ferro del Nord d'Espanya, coneguts com els Ferrocarrils del Nord, absorbida per Renfe el 1941
* Estació del Nord (Barcelona), reconvertida en estació d'autobusos, els usos ferroviaris de la qual es mantenen en l'intercanviador d'Arc de Triomf
* Estació de Granollers-Canovelles de Granollers, oficialment Granollers-Canovelles
* Estació de Mollet – Santa Rosa de Mollet del Vallès (Vallès Oriental), oficialment anomenada Mollet – Santa Rosa
* Estació del Nord (Terrassa), estació de ferrocarril al passeig Vint-i-dos de juliol de la població de Terrassa, a la comarca del Vallès Occidental
* Estació del Nord (València), oficialment anomenada València-Nord
* Estació del Nord (PortAventura) de PortAventura (Tarragonès), a l'àrea de la Mediterrània d'aquest parc temàtic
* Estació del Nord de París vegeu Gare du Nord
# Estació de trens de Manternach

L'Estació de trens de Manternach (en luxemburguès: Gare Manternach; en francès: Gare de Manternach, en alemany: Bahnhof Manternach) és una estació de trens que es troba a Manternach a l'est de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 30 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb l'est del país i amb Trèveris.

## Servei

Manternach rep amb relació a la línia 30 CFL, els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) entre la Ciutat de Luxemburg i Wasserbillig.

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-03-19. [Consulta: 17 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Manternach Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
* Gare Manternach
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Wecker | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 30 CFL | | Mertert | Wasserbillig |
# Estació de trens de Lamadelaine

L'Estació de trens de Lamadelaine (en luxemburguès: Gare Rolléng; en francès: Gare de Lamadelaine, en alemany: Bahnhof Rollingen) és una estació de trens que es troba a Lamadelaine al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació és de la línia 70 CFL, que connecta el sud-oest del país amb la Ciutat de Luxemburg.
Lamadelaine rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) amb relació a les línia 60 CFL i Línia 70 CFL de Ciutat de Luxemburg a Rodange o Athus (Bèlgica).

## Referències

* ↑ «Horaris Línia 60» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 20 novembre 2015].
* ↑ «Horaris Línia 70» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 20 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Lamadelaine Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
* Gare Lamadelaine
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Pétange | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 70 CFL | | Rodange | Athus |
# Et saludo, Maria

Et saludo, Maria (títol original en francès, Je vous salue, Marie) és una pel·lícula franco-suïssa de Jean-Luc Godard, estrenada el 1985 i doblada al català.

## Argument

Marie és estudiant, juga a basquet i treballa a l'estació de servei del seu pare. Joseph és un taxista una mica perdut. L'àngel Gabriel ha de portar Joseph a acceptar l'embaràs de Marie. Una breu història paral·lela segueix Eva i el seu amant.

## Repartiment

* Myriem Roussel: Marie
* Thierry Rode: Joseph
* Marie Poitou
* Philippe Lacoste: L'àngel Gabriel
* Manon Andersen:La noieta
* Malachi Jara Kohan: Jesús
* Juliette Binoche: Juliette
* Anne Gautier: Eva

## Comentaris

Godard transposa el relat de la Nativitat al món modern. Joseph és taxista i s'assabenta que la seva promesa Marie està embarassada. Fa un paral·lel entre el misteri de la concepció d'un nen i el de la creació per l'artista d'un quadre.
Aquesta pel·lícula, tanmateix mesurada i púdica, acompanyat de la música de Johann Sebastian Bach i d'Antonín Dvořák, va provocar a la seva estrena un escàndol. Un grup d'integristes catòlics es van manifestar a Nantes contra la pel·lícula i el seu autor.
Je vous salue, Marie és el primer examen de Jean-Luc Godard de la vida espiritual moderna. Aquesta complexa pel·lícula episòdica és paral·lela a la història d'un actual Joseph (Theirry Rode) i Mary (Myriem Roussel) amb una classe de ciència que estudia els orígens de vida a terra. Joseph és taxista i Mary juga a l'equip de bàsquet femení. Un àngel (Philippe Lacoste) li diu a Mary que està embarassada. Quan li diu a Joseph, acusa Mary d'haver-la enganyada. El professor de ciències (Johan Leysen), que està tenint un embolic amb una de les seves estudiants (Anne Gauthier), presenta la teoria que la vida va arribar a la Terra des d'algun lloc llunyà de l'univers. Godard munta escenes a partir d'aquestes dues idees sobre la relació entre l'esperit i el cos, i com és venir del buit. La pel·lícula s'omple d'imatges de llum que cau sobre el camp. Godard fa que els seus fotògrafs Jean-Bernard Menoud i Jacques Firmann rodin directament al sol i captin fotos de lluminositat pura. Je vous salue, Marie és presentat per un curtmetratge de la companya de Godard Anne-Marie Miéville titulat Le Livre de Maire, la història d'una noia anomenada Marie els pares de la qual se separen.

## Referències

* ↑ Et saludo, Maria a esadir.cat
* ↑ «Ciné-club: Je vous salue Marie de Jean-Luc Godard».
* ↑ FR3 Le Mans, 06/02/1985
* ↑ rottentomatoes. Je vous salue, Marie (en anglès). rottentomatoes.
# Estació del Vilar de Reiners

Línia Elna - Arles :
L'Estació del Vilar de Reiners és una estació de ferrocarril de la Línia Elna-Arles, actualment suprimida, situada a la comuna de Reiners, a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el veïnat del Vilar de Reiners, a la cruïlla dels carrers de Claire Fontaine i del Veïnat.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Estació d'Elna | Estació de Ceret | Línia Elna-Arles | Estació dels Banys d'Arles | Estació d'Arles |

## Referències

* ↑ L'Estació del Vilar de Reiners en els ortofotomapes de l'IGN
# Euleu

* Per a altres significats, vegeu «Riu Euleu».
Euleu (grec antic: Εὐλαῖος; llatí: Eulaeus) fou un eunuc que va arribar a regent d'Egipte en nom del jove de 13 anys Ptolemeu VI Filomètor (180 aC-164 aC) a la mort de Cleòpatra I, que havia estat regent del seu fill Ptolemeu del 180 aC al 176 aC).
Es diu que el jove rei va ser criat per Euleu entre un gran luxe, i van viure en relació homosexual i amb gran luxúria. Euleu esperava poder tenir dominat al jove faraó a través de la corrupció i la debilitat de Ptolemeu.
Euleu va refusar les peticions d'Antíoc IV Epífanes (174 aC-164 aC) sobre Celesíria i Palestina i va portar a Egipte a una desastrosa guerra amb els selèucides l'any 171 aC. En parlen Polibi i Titus Livi.

## Referències

* ↑ Eulaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 87
# Falles 2014

Llistat de premis de les Falles de València l'any 2014.
El ninot indultat va ser per a Quart-Extramurs-Velázquez amb 9.926 vots, mentre que l'indultat infantil va ser per a Na Jordana. La Falla de la Plaça de l'Ajuntament va ser El decàleg del valencià, de Manolo Garcia.

## Premis al monument a secció especial

| Premi | Comissió |
| 1r premi | Falla 34 - Plaça del Pilar |
| 2n premi | Falla 12 - Convent Jerusalem-Matemàtic Marçal |
| 3r premi | Falla 28 - Cuba-Literat Azorín |
| 4t premi | Falla 22 - Exposició-Misser Mascó |
| 5è premi | Falla 14 - Almirall Cadarso-Comte d'Altea |
| 6è premi | Falla 187 - Regne de València-Duc de Calàbria |
| 7è premi | Falla 177 - Sueca-Literat Azorín |
| 8è premi | Falla 9 - Plaça de Na Jordana |
| 9è premi | Falla 112 - Malvarrosa-A. Ponz-Cabite |
| 10è premi | Falla 197 - Monestir de Poblet-Aparicio Albiñana |
| 11è premi | Falla 1 - Plaça del Mercat |

### Premi d'enginy i gràcia

| Premi | Comissió |
| 1r premi | Falla 34 - Plaça del Pilar |
| 2n premi | Falla 9 - Plaça de Na Jordana |
| 3r premi | Falla 22 - Exposició-Misser Mascó |

## Premis al monument a secció Primera A

| Premi | Comissió |
| 1r premi | Falla 84 - Gravador Esteve-Ciril Amorós |
| 2n premi | Falla 44 - Mestre Gozalbo - Comte Altea |
| 3r premi | Falla 11 - Plaça de la Mercé |
| 4t premi | Falla 145 - Duc de Gaeta-Pobla de Farnals |

## Referències

* ↑ Llistat de premis (castellà)
* ↑ http://ciberfallas.com/quart-extramuros-velazquez-ninot-indultat-2014/ Arxivat 2015-02-22 a Wayback Machine. Quart Extramuros – Velázquez, ninot indultat 2014] notícia a Ciberfallas del 15 de març de 2014 (castellà)
* ↑ La falla Na Jordana consigue el ‘ninot indultat’ infantil 2014 notícia a El País del 15 de març de 2014 (castellà)
| Precedit per: Falles 2013 | Falles 2014 | Succeït per: Falles 2015 |