OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Humboldt (Dakota del Sud)

Humboldt és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 521 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Humboldt tenia 521 habitants, 200 habitatges, i 148 famílies. La densitat de població era de 319,3 habitants per km².
Dels 200 habitatges en un 42% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,7% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 15,9% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.250 $ i la renda mediana per família de 45.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.426 $ mentre que les dones 22.083 $. La renda per capita de la població era de 16.455 $. Entorn del 5,8% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Humboldt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Humboldt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Can Nicolau Ric

Can Nicolau Ric és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i dos pisos, construït amb pedra (planta baixa) i maó. La façana és de decoració molt senzilla; destaca a l'interior el pati central.
Compta amb una important ornamentació que presenten les mènsules de les peanyes, de dimensió allargada, tenen en relleu el mateix dibuix, una estilitzada fletxa que es repeteix a les baranes de ferro forjat dels balcons. Les obertures balconeres del primer pis s'obren a unes estances amb pintures al fresc, en el sostre, de principis de segle. És de colors llampants, temàtica profana, floral i amb petites referències mitològiques.

## Referències

* 1 2 «Can Nicolau Ric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Carrer Colom (Rubí)

Carrer Colom és un carrer del municipi de Rubí (Vallès Occidental) on hi ha un conjunt d'edificis que estan protegits com a bé cultural d'interès local.

## Conjunt protegit

El conjunt protegit és d'uns 18 habitatges, situats a les dues bandes del carrer Colom de planta baixa i un pis, i que s'estén al llarg d'uns 120 m. A la cantonada amb el carrer Josep Serra presenta una irregularitat, ja que l'habitatge és només en planta baixa i disposa d'un acroteri ondulat en tot el perímetre de la seva gran façana. La resta d'habitatges responen a un patró comú on es disposa l'obertura de l'accés en un extrem de la façana protegit pel balcó de l'obertura que es disposa en el pis superior.
A l'altre extrem de la façana es disposen l'accés a l'aparcament o bé finestres rectangulars sense motllures. El conjunt respon a la casa de cos amb una coberta inclinada a dues vessants i a un pati posterior, dins de l'estructura del parcel·lari habitual a Rubí, d'aproximadament 5 x 25 metres. Hi ha alteracions a les plantes baixes per col·locar garatges o comerços que alteren l'homogeneïtat del conjunt.

## Referències

* 1 2 «Carrer Colom». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].

## Enllaços externs

* Carrer Colom, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Carrer Cavallers

«Carrer Cavallers» té aquests significats:
* Carrer Cavallers (Esparreguera), al Baix Llobregat
* Carrer Cavallers (Sant Pere Pescador), a l'Alt Empordà
* Carrer de Cavallers (Lleida), carrer catalogat com a monument del municipi de Lleida
* Carrer dels Cavallers, via urbana entre la plaça del Tossal i la plaça de la Mare de Déu dels Desemparats al centre de València
# Captain January (pel·lícula de 1924)

Captain January és una pel·lícula muda dirigida per Edward F. Cline i interpretada per Baby Peggy, que en aquell moment només tenia quatre anys, Hobart Bosworth i Irene Rich. Basada en el llibre per a infants del mateix títol de Laura E. Richards (1891) adaptat per Eve Unsell i John Gray, la pel·lícula es va estrenar el 6 de juliol de 1924.

## Argument

Jeremiah Judkins és un faroner que un dia troba a la platja una nena que ha sobreviscut a un naufragi. El vell decideix adoptar-la i ella, amb el nom de Captain January, l'ajuda en les seves funcions. Un nit Jeremiah s'adorm una nit i la llum del far s'apaga i com a conseqüència un iot queda varat a prop del far. Una de les seves passatgeres, Isabelle Morton, visita el far i identifica la nena com la filla de la seva germana que havia mort en un naufragi. Isabelle se l'emporta però la petita no és feliç a la seva nova llar. Amb la primera oportunitat, Captain January torna amb el faroner. Els Morton s'adonen que el vell i la nena són inseparables i decideixen fer lloc al vell a casa seva.

## Repartiment

* Hobart Bosworth (Jeremiah Judkins)
* Baby Peggy (Captain January)
* Irene Rich (Isabelle Morton)
* Lincoln Stedman (Bob Peet)
* Harry T. Morey (George Maxwell)
* Wilmuth Merkyl (Herbert Morton)
* Barbara Tennant (Lucy Tripp)
* Wilmuth Merkyl (Herbert Morton)
* Emmett King (reverend John Elliott)
* Joseph North (majordom dels Morton)

## Referències

* ↑ Klepper, Robert K. Silent Films, 1877-1996: A Critical Guide to 646 Movies (en anglès). McFarland, 2015-09-16, p. 247-249. ISBN 978-1-4766-0484-8.
* ↑ «“Captain January” starring Baby Peggy completed». Exhibitors Trade Review, 01-03-1924, pàg. 10.
* ↑ Reid, John Howard. Silent Movies & Early Sound Films on DVD: New Expanded Edition (en anglès). Lulu.com, 2011-08-01, p. 31. ISBN 978-0-557-43335-3.

## Enllaços externs

* Captain January al catàleg de l'American Film Institute
* Pel·lícula completa a Youtube
# Cardioglossa escalerae

Cardioglossa escalerae és una espècie de granota que viu al Camerun, República Centreafricana, República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial i, possiblement també, a la República del Congo i Gabon.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Schiøtz, A. 2004. Cardioglossa escalerae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Cardioglossa schioetzi

Cardioglossa schioetzi és una espècie de granota que viu al Camerun i Nigèria.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Schiøtz, A. 2004. Cardioglossa schioetzi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Cardioglossa gratiosa

Cardioglossa gratiosa és una espècie de granota que viu al Camerun, Guinea Equatorial, Gabon i, possiblement també, a la República Centreafricana i a la República del Congo.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A. & Amiet, J.-L. 2004. Cardioglossa gratiosa. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Cardioglossa leucomystax

Cardioglossa leucomystax és una espècie de granota que viu al Camerun, República del Congo, República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, el Gabon, Ghana, Guinea, Libèria, Nigèria i, possiblement també, a Angola.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A., Amiet, J.-L., Burger, M. & Rödel, M.-O. 2004. Cardioglossa leucomystax. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Casa al carrer Sant Antoni, 13 (Santa Llogaia d'Àlguema)

La Casa al carrer Sant Antoni, 13 és un edifici del municipi de Santa Llogaia d'Àlguema (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i un pis, amb coberta de teula a dues vessants. La façana és de composició simètrica; té la porta d'accés centrada, d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra. A la clau d'arc d'aquesta porta hi ha un relleu amb l'anagrama IHS i la data del 1561 al damunt. La planta baixa es completa amb una obertura allindanada a cada banda de la porta. Al primer pis hi ha tres obertures; la central és la més remarcable, de tipologia gòtic- renaixentista, trilobulada i amb decoració floral a les impostes. Les altres dues són senzilles, allindanades i sense cap decoració.

## Història

La casa data del 1561, any que apareix a la clau de l'arc de la porta d'accés. A la mateixa època pertanyen alguns dels casals més remarcables del nucli de Santa Llogaia. Aquest edifici, que ha sofert una restauració contundent a la façana principal, té integrades al seu parament lateral les restes dels arcs d'un portal de la muralla medieval.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Sant Antoni, 13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Casa al carrer Romaní, 12 (Canet de Mar)

La Casa al carrer Romaní, 12 és una obra de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El carrer Romaní, de traçat molt irregular, forma part del nucli més antic de la vila. Hi ha mostres d'edificació des del segle xvii fins al segle xx. Aquesta casa presenta característiques tipològiques pròpies del segle xvii, tals com: absència de balcons, cornisa amb tortugada ceràmica... i el segle XVIII: major alçada dels sostres, portalada amb llinda recta. És, per tant, una demostració que l'evolució tipològica no es produeix sobtadament.
Casa amb planta baixa i pis, amb afegits superiors posteriors. Llinda de pedra a l'entrada i finestra central superior, també de pedra. S'han produït reformes els segles XIX i XX. Les gelosies, dues, a l'altura del primer pis, són reixes de fusta.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Romaní, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Cementiri de Santa Maria de Ginestarre

El Cementiri de Santa Maria de Ginestarre és una obra d'Esterri de Cardós (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En el mur que tanca el recinte del cementiri de Ginestarre, al costat nord de l'església, es troba una porta amb arc ferrat. Es compon per un arc semicircular, amb dovelles petites, en disposició radial. En el punt en què aquestes adopten la posició horitzontal, es forma un entrant sobre el qual descansa en què aquestes adopten la posició horitzontal, es forma un entrant sobre el qual descansa l'arc que es prolonga fins al nivell del sòl. D'aquesta manera l'amplada de la porta (entre els dos muntants), és inferior al diàmetre de l'arc. No citat per estudis de Sarrete sobre visigòtic i preromànic, ni per cap altre autor. Similar a l'arc del recinte del cementiri de Ribera de Cardós.

## Referències

* ↑ «Cementiri de Santa Maria de Ginestarre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Cementiri de Sinera (llibre)

Cementiri de Sinera és un llibre de poesia escrit per Salvador Espriu. És considerada una de les obres més importants de la poesia catalana del segle xx. El llibre fou escrit entre març de 1944 i maig de 1945 i publicat per primer cop en edició clandestina per Joan Triadú i Josep l'any 1946.
El llibre consta de 30 poemes curts que recull reflexions sobre la mort, Déu, la solitud i el temps perdut enmig del seu naufragi personal i del país, produïts per la Guerra Civil Espanyola.

## Referències

* 1 2 Picas, Maria Isabel Pijoan i. Viatge per l'imaginari de l'obra de Salvador Espriu: deu anys d'estudis espriuans, 1985-1995. L'Abadia de Montserrat, 1995, p. 104-105. ISBN 978-84-7826-666-1.
# Carlo Cottarelli

Carlo Cottarelli (Cremona, 1954) és un economista italià.
Llicenciat en Ciències Econòmiques a la Universitat de Siena, va cursar posteriorment un màster en la London School of Economics. Ha treballat al Banc d'Itàlia (1981-1987) en la petroliera ENI (1987-1988), i, des de 1988, al Fondo Monetari Internacional. En 2013 es va convertir en comissari extraordinari per a la revisió de la despesa pública, durant el govern de Enrico Letta.
Al maig de 2018 el president de la República Sergio Mattarella li va encarregar la responsabilitat de formar govern, després de la renúncia de Giuseppe Conte a l'encàrrec.

## Referències

* ↑ Chi è Carlo Cottarelli? Biografia del possibile Presidente del Consiglio
* ↑ Who is Carlo Cottarelli, the technocrat who could be Italy's next PM?
# Bishbalik

Bishbalik o Beshbalik (les Cinc Viles) són unes ruïnes a Xinjiang d'una antiga ciutat o ciutats esmentada sovint entre el segle viii i el xiii. Foren redescobertes el 1908 per exploradors russos mercès a les indicacions de fonts xineses. Estan situades a 47 km a l'oest de Kushang (xinès Ku-chong) al comtat de Jimsar (uigur: جىمىسار ناھىيىسى, Jimisar Nahiyisi, Jimisar Nah̡iyisi) a la prefectura autònoma de Changji Hui. Balik (o Baligh) és una paraula turco-mongola que vol dir "vila" i apareix a la composició d'algunes localitzacions geogràfiques com Khanbalik (nom mongol de Pequín o Pequín o Ilibalik, vila del riu Ili, moderna Ilisjk. Les ruïnes són conegudes en xinès com Po-chonhg-tse i ocupen una extensió de 10 km.
Bishbalik apareix a les font xineses a partir del segle ii com a seu d'un príncep local. A partir del 658 va ser centre d'un districte administratiu xinès anomenat "Regió de les Cinc Viles". i era una de les "Quatre Guarnicions" dels xinesos. Apareix esmentada també a les inscripcions de l'Orkhon. En aquest temps els xinesos l'esmenten com Kinman i com Pei-ting (Cort Septentrional). Els xinesos diuen que la regió era poblada pels Scha-to (gens del desert d'arena) entre el 712 i el 818. El 791 fou ocupada pels tibetans i després fou seu d'uns prínceps turcs del grup Basmil que van ser sotmesos pels uigurs el 860.
El 982 una missió xinesa informa que la ciutat tenia 50 temple budistes, un monestir budista, i alguns santuaris maniqueus, a més d'un llac artificial i era la seu del sobirà dels turcs Toghuzghu, potser els mateixos Scha-to. Sota domini uigur, fou residència septentrional del Iduk Kut (Santa Majestat) dels uigurs, i com tots els seus territoris a la part occidental del kanat, sota domini dels kara khitay.
El 1209 el sobirà uigur la va entregar als mongols voluntàriament i va participar en les campanyes de Genguis Kan. Avançat el segle xiii hi va començar a entrar l'islam. El 1253 va prendre possessió del govern mongol de l'Àsia central Masud ibn Muhammad Yalavac, i poc després el Iduk Kut va ordenar secretament al mort de tots els musulmans de la vila (1258). Mongke va ordenar capturar al sobirà uigur per aquests fets, i el va fer executar, però la dinastia va subsistir.
A partir del 1260 sembla que va ser centre d'un estat independent uigur entre el Kanat Mongol i el kanat de Txagatai. Un atac de l'oest fou rebutjat el 1275. Per aquest temps va passar al kanat Txagatai i ja no torna a ser esmentada i se suposa que va desaparèixer al mateix temps que la dinastia dels Iduk Kut al segle xiv. Els xinesos li van donar llavors a la regió el nom de Pei-t'ing, que sembla que era el mateix que Moghulistan donat al kanat Txagatai.
# Celestí Galceran i Carrer

Celestí Galceran i Carrer (Igualada, Anoia, 1863 — Barcelona, 1936) fou dibuixant català de tendència política anarquista.
Estudià medicina però abandonà els estudis per les aficions pictòriques i literàries. Fou membre del Centre d'Aquarel·listes de Barcelona i s'especialitzà en paisatges i ambients dels ports. El 1885 i el 1891 va exposar a diverses galeries de Barcelona, i alguns dibuixos seus són exposats al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Pel que fa a la literatura, fou amic d'Adrià Gual, formà de la colla del Foc Nou amb Jaume Brossa i Roger i el 1900 traduí al català la peça de teatre La Gioconda de Gabriele d'Annunzio, a qui considerava el Goethe de la nostra generació. També va col·laborar a La Revista Blanca, de tendència anarquista.

## Referències

* ↑ Jaume Brossa. Algunes dades noves per Joan Lluís Marfany, Revista Els Marges núm, 35, 1986 p. 58
* ↑ La influència de Guimerà en l'obra primerenca de Gual de Carles Batlle i Jordà, p.35

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg MNAC). ISBN 84-8043-009-5.

## Enllaços externs

* «Celestí Galceran i Carrer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sant Vicenç de Galliner

Sant Vicenç de Galliner és l'església romànica del poble de Galliner, dins de l'antic terme d'Orcau, de l'actual municipi d'Isona i Conca Dellà.
El castell de Galliner és documentat des del segle xi, però. en canvi, l'església de Sant Vicenç no apareix en cap documentat trobat fins ara abans del 1280. A partir d'aquell any sí que està documentada, però amb no gaire profusió.
Fou sempre sufragània de la parròquia de Montesquiu, i actualment roman del tot abandonada i a punt de caure, pel seu estat ruïnós.
Com la major part d'esglésies rurals, és d'una sola nau, amb absis semicircular a llevant. A l'absis hi ha una finestra rectangular paredada. La porta és a ponent, i al damunt seu hi ha un campanaret d'espadanya molt senzill, feta d'una manera una mica matussera. Segurament es deu a una reforma tardana, com d'altres que s'observen en el conjunt del temple. L'aparell és de carreus no gaire grossos, però ben polits. Es tracta, sense dubte, d'una obra rural del segle xii.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Vicenç de Galliner", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Selkuniq

Selkuniq fou una comarca del Taron, centrada a Olakan (fortalesa del Taron) governada pels Selkuni.
Els prínceps van revoltar vers el 300 contra l'adopció pel rei d'Armènia de la religió cristiana, amb ajut del rei Shapur II de Persia, però foren derrotats per un Mamikonian que va rebre el feu del vençut. Els Selkuni van recuperar més tard el feu o una part i el governaven ja vers el 390. Airuk Selkuni era nakharar el 451 i va participar en la rebel·lió nacional
# Ellen Mattson

Ellen Mattson (nascuda el 22 de setembre de 1962) és una escriptora sueca. Ha guanyat diversos premis literaris, com ara el Premi de Literatura Svenska Dagbladet el 1998, el Premi Dobloug el 2009 i el Premi Selma Lagerlöf el 2011. El 28 de març de 2019, l'Acadèmia Sueca va escollir Mattson com a nou membre de l'acadèmia. Va ser incorporada el desembre de 2019.

## Obres destacades

* Truman Capote och faktaromanen (Examensarbete vid Högskolan i Borås) 1989
* Nattvandring 1992
* Vägen härifrån 1995
* Resenärerna 1998
* Poetens liv 1999
* Snö 2001
* Splendorville 2004
* Arves hus 2005
* Glädjestranden 2008
* Vinterträdet 2012

## Referències

* ↑ «Ellen Mattson». A: Nationalencyklopedin (en suec).
* ↑ Swedish Academy (29 març 2019). "The Swedish Academy elects two new members". Nota de premsa.
# Scaphiophryne boribory

Scaphiophryne boribory és una espècie de granota que viu a Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Vences, M., Raxworthy, C. & Glaw, F. 2004. Scaphiophryne boribory. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Scaphesthes macrolepis

Scaphesthes macrolepis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ «Scaphesthes macrolepis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Ma, X., X. Bangxi, W. Yindong i W. Mingxue, 2003. Intentionally introduced and transferred fishes in China's inland waters. Asian Fish. Sci. 16(3&4):279-290.
* ↑ Shan, X., R. Lin, P. Yue i X. Chu, 2000. Cyprinidae: Barbinae. p. 3-170. A: P. Yue et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cel·la 61

Cel·la 61 (abreujat com a C61) és un programa de televisió basat en entrevistes entre Josep Rull i diversos interns companys seus de la seva estada a la presó. El programa s'estrenà el 10 de maig de 2022 i fou emès per 8tv. Al llarg de les entrevistes l'exconseller conversà dins l'antiga presó Model de Barcelona, amb companys que durant el temps que va passar en captiveri van ser part de la seva vida.

## Referències

* ↑ Pratdesaba, Pere «Josep Rull torna a la presó com a presentador de televisió». La Torre del Palau, 04-05-2022 [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ «CEL·LA 61, JOSEP RULL TORNA A LA PRESÓ». YouTube [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ «Què hi ha darrere el cartell que anuncia que Rull torna a la presó?». Vilaweb, 04-05-2022 [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ «Josep Rull presenta un nou programa de 8TV, "Cel·la 61"». Canal Terrassa, 03-05-2022 [Consulta: 4 maig 2022].
# Scotophilus livingstonii

Scotophilus livingstonii és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Ghana i Kenya. És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 74,3–89,3 mm, els avantbraços de 51,7–55,6 mm, la cua de 32,5–50,6 mm, els peus de 9,9–12,3 mm i les orelles de 9,2–12 mm. S'alimenta d'insectes. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Brooks, D. M.; Bickham, J. W. 2014. «New Species of Scotophilus (Chiroptera: Vespertilionidae) from Sub-Saharan Africa Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.». Occasional Papers, Museum of Texas Tech University, 326: 1-21
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Seguian-Kiuiol

Seguian-Kiuiol (en rus: Сегян-Кюёль) és un poble de la República de Sakhà, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 242 habitants. Pertany al districte de Sangar.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).