OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 913 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 913 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 d'abril de 1994. Després de reafirmar totes les resolucions del Consell de Seguretat sobre la situació a Bòsnia i Hercegovina i també la Resolució 908 (1994). El Consell va discutir la situació a la zona de seguretat de les Nacions Unides de Goražde i una solució del conflicte.
El Consell ha expressat la seva preocupació per la contínua lluita per la ciutat de Goražde i el seu impacte a tot Bòsnia i Hercegovina i les negociacions. La ciutat era una zona protegida de les Nacions Unides i l'Exèrcit de la República Sèrbia va ser fortament condemnat per la seva ofensiva contra ella i la població civil, a més d'atacs contra treballadors humanitaris violant el dret internacional humanitari. Els serbis de Bòsnia foren condemnats encara més pel seu fracàs per mantenir els compromisos i negociar de bona fe. Es van condemnar els obstacles a la llibertat de moviment i els atacs contra la Força de Protecció de les Nacions Unides (UNPROFOR), i el Consell va determinar que aprofitava plenament el seu mandat en les resolucions 824 (1993), 836 (1993), 844 (1993) i 908 (1994) per contribuir a un durador alto el foc a la regió.
Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, es va exigir un alto el foc immediat entre el Govern de Bòsnia i Hercegovina i els serbis de Bòsnia, mentre que eren condemnats els atacs contra Goražde. El Secretari General Boutros Boutros-Ghali va ser convidat a garantir que la UNPROFOR pogués controlar la situació, incloses mesures per posar les armes pesants sota el control de les Nacions Unides. Això permetia l'ús d'atacs aeris si no hi havia cap compliment d'aquesta disposició.
La resolució va demanar la fi de les provocacions a les zones segures i va exigir l'alliberament de personal de les Nacions Unides detingut per les forces serbobosnianes. Es va exigir la llibertat de circulació de la UNPROFOR mentre es realitzés una revisió del nombre de tropes requerides abans del 30 d'abril de 1994. El Consell va subratllar la necessitat d'un acord polític amb una estreta cooperació amb els representants dels Estats Units, Rússia, Estats Units Nacions i la Unió Europea. Finalment, es prendrien noves mesures si fos necessari.

## Referències

* ↑ Woodward, Susan L. Balkan tragedy: chaos and dissolution after the Cold War. Brookings Institution Press, 1995, p. 420. ISBN 978-0-8157-9513-1.
* ↑ Sitkowski, Andrzej. UN peacekeeping: myth and reality. Greenwood Publishing Group, 2006, p. 137. ISBN 978-0-275-99214-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 915 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 915 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 4 de maig de 1994. Després de reafirmar la Resolució 910 (1994), el Consell, basant-se en una recomanació del Secretari General Boutros Boutros-Ghali, va establir el Grup d'Observadors de la Franja Aouzou de les Nacions Unides (UNASOG) per supervisar la retirada de les forces de Líbia de la franja d'Aouzou després d'un dictamen de la Cort Internacional de Justícia que la franja formava part del territori del Txad.
El Consell va assenyalar que un acord signat a Sirte, Líbia, entre els dos països preveia una presència de les Nacions Unides per fer un seguiment de la retirada de Líbia, tot anunciant la seva intenció de promoure relacions pacífiques entre ambdues parts.
Es va decidir que la UNASOG s'establís per un sol període de fins a quaranta dies, a partir de l'aprovació de la present resolució. Estaria format per nou observadors de les Nacions Unides i sis membres del personal de suport per observar la implementació de l'acord. Es va instar la cooperació d'ambdues parts amb el Secretari General Boutros Boutros-Ghali, i en particular concedir-la llibertat de moviment.
El Consell també va reconèixer que la UNASOG hauria de viatjar a Líbia per via aèria i això requeriria una exempció de les sancions internacionals incloses al país i, en particular, les disposicions de la resolució 748 (1992). Actuant amb el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va decidir que les disposicions no s'aplicaran a la missió de la UNASOG, demanant al Secretari General que informés al Comitè establert en la Resolució 748 dels vols efectuats i que mantingués el Consell actualitzat sobre els esdeveniments.

## Referències

* ↑ Macqueen, Norrie. United Nations peacekeeping in Africa since 1960. Pearson Education, 2002, p. 278. ISBN 978-0-582-38253-4.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Cas de la disputa territorial entre Líbia i el Txad
* Conflicte entre el Txad i Líbia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 919 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 919 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 25 de maig de 1994. Després de recordar totes les resolucions del Consell de Seguretat sobre Sud-àfrica, en particular les resolucions 282 (1970), 418 1977), 421 (1977), 558 (1984) i 591 (1986), el Consell va donar la benvinguda a les les eleccions generals recents i al nou Govern del Sud d'Àfrica i va decidir, de conformitat amb el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, rescindir l'embargament d'armes i totes les altres restriccions contra Sud-àfrica.
Es van acabar també les mesures imposades en altres resolucions. També es va dissoldre el Comitè del Consell de Seguretat establert en la Resolució 421.
Thabo Mbeki, vicepresident de Sud-àfrica, va acollir amb satisfacció l'aixecament de les restriccions, afirmant que eren "l'acceptació del cos mundial que nosaltres (Sud-àfrica) ens hem convertit en un país democràtic".

## Referències

* ↑ Hilaire, Max. United Nations law and the Security Council. Ashgate Publishing, Ltd, 2005, p. 13. ISBN 978-0-7546-4489-7.
* ↑ «Curbs on South Africa End». The New York Times, 26-05-1994.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Negociacions per acabar amb l'apartheid a Sud-àfrica
* Boicot esportiu a Sud-àfrica
* Boicot acadèmic a Sud-àfrica
* Desinversió a Sud-àfrica

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Richburg (Nova York)

Richburg és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 448 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Richburg tenia 448 habitants, 161 habitatges, i 121 famílies. La densitat de població era de 188 habitants per km².
Dels 161 habitatges en un 41% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,6% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 24,8% no eren unitats familiars. En el 20,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.750 $ i la renda mediana per família de 26.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.156 $ mentre que les dones 15.938 $. La renda per capita de la població era de 10.515 $. Entorn del 16,9% de les famílies i el 16,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Richburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Richburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Richecourt (Mosa)

Richecourt és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 61 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Richecourt era de 61 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 22 habitatges, 20 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 1 estava desocupat. 21 eren cases i 1 era un apartament. Dels 20 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 5 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Richecourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 12 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 30 persones, 27 eren actives i 3 eren inactives. De les 27 persones actives 24 estaven ocupades (17 homes i 7 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 3 persones inactives 1 estava jubilada i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa d'informació i comunicació.
L'any 2000 a Richecourt hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Richecourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Richecourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cal Ribó (Guissona)

Cal Ribó és una obra noucentista de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes d'estil classicista, realitzat amb pedra.
La planta baixa és protagonitzada per una porxada amb tres obertures d'arc de mig punt sustentades per pilars quadrangulars. Els tres trams de la porxada estan resolts amb un sostre arquitravat i donen accés a un negoci. Apareixen també unes grans mènsules decorades amb volutes de pedra.
Al primer pis una tribuna amb tres obertures d'arc rebaixat dividides amb columnes llises. El balustre d'aquesta galeria també és de pedra i segueix unes línies molt clàssiques.
La segona planta reprodueix la primera, però a diferència d'aquesta no està tancada amb finestrals i resta oberta.
Una gran cornisa corona l'entaulament de l'edifici.
Unes grans pilastres estriades amb capitells jònics recorren la façana del primer i del segon pis, seguint un estil formal inspirat en el món clàssic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Ribó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Cantó de Moisdon-la-Rivière

El cantó de Moisdon-la-Rivière (bretó Kanton Maezon-ar-Stêr) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 5 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Grand-Auverné | Arweneg-Veur | 684 | 34,40 | 44520 | 44065 |
| Issé | Izeg | 1.776 | 38,66 | 44520 | 44075 |
| La-Meilleraye-de-Bretagne | Melereg-Breizh | 1.027 | 27.63 | 44520 | 44095 |
| Louisfert | Lufer | 796 | 18,16 | 44110 | 44085 |
| Moisdon-la-Rivière | Maezon-ar-Stêr | 1.733 | 50,43 | 44520 | 44099 |
| Cantó | Maezon-ar-Stêr | 6016 | 169,28 | - | 4419 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean Massé | Divers droite | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Rodés-Est

El cantó de Rodés-Est és un cantó francès del departament de l'Avairon, situat al districte de Rodés. Té sis municipis i el cap cantonal és Rodés.

## Municipis

* Lo Monestire
* Rodés
* Santa Radegonda

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Stéphane Bultel | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| | | | | 14.157 | 13.740 | 14.481 |
# Cantó de Rohrbach-lès-Bitche

El cantó de Rohrbach-lès-Bitche (1790-2014) era un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Sarreguemines. Té 15 municipis i el cap és Rohrbach-lès-Bitche.

## Municipis

* Achen (Ache)
* Bettviller (Bettwiller)
* Bining (Bininge)
* Enchenberg (Enschebärsch)
* Etting
* Gros-Réderching (Gross Rederschinge)
* Kalhausen
* Lambach
* Montbronn (Mummere)
* Petit-Réderching (Klään Rederschinge)
* Rahling (Ralinge)
* Rohrbach-lès-Bitche
* Schmittviller
* Siersthal (Siirschel)
* Soucht (Sucht)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1958-1970 | Jean Seitlinger | MRP, després Divers droite |
| 1970-1976 | M. Schneider | RI |
| 1976-1994 | Jean Seitlinger | UDF-CDS |
| 1994-2001 | Raymond Rimlinger | Divers gauche |
| 2001-2014 | Daniel Zintz | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 14.343 | 14.958 | 15.077 | 15.396 | 15.580 | 15.615 | 16.087 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Rojan

El cantó de Rojan és un cantó francès del departament de l'Erau, a la regió d'Occitània. Forma part del districte de Besiers, té 11 municipis i el cap cantonal és Rojan.

## Municipis

* Fòs
* Fosilhon
* Gabian
* Magalaç
* Margon
* Montesquiu
* Nefiès
* Posòlas
* Ròcacèls
* Rojan
* Valhan
# Ritonavir

El ritonavir (EFG, Norvir), és un medicament antiretroviral que s'utilitza juntament amb altres medicaments per tractar el VIH/SIDA. Aquest tractament combinat es coneix com a teràpia antiretroviral de gran activitat (TARGA). Sovint s'usa una dosi baixa amb altres inhibidors de la proteasa. També es pot emprar en combinació amb altres medicaments per a l'hepatitis C. Es pren per via oral. Les pastilles de ritonavir no són bioequivalents a les càpsules, ja que les pastilles poden provocar concentracions plasmàtiques màximes més altes.
Els efectes secundaris comuns inclouen nàusees, vòmits, pèrdua de gana, diarrea i parestèsies de mans i peus. Els efectes secundaris greus inclouen problemes hepàtics, pancreatitis, reaccions al·lèrgiques i arrítmies. Es poden produir interaccions greus amb una sèrie d'altres medicaments, com ara l'amiodarona i la simvastatina. A dosis baixes es considera acceptable per al seu ús durant l'embaràs. El ritonavir és de la classe dels inhibidors de la proteasa. Normalment, però, s'utilitza per inhibir l'enzim que metabolitza altres inhibidors de la proteasa. Aquesta inhibició permet utilitzar dosis més baixes d'aquests últims medicaments.
El ritonavir es va patentar el 1989 i va entrar en ús mèdic el 1996. Està a la llista de medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut.

## Referències

* ↑ «Norvir- ritonavir tablet, film coated NORVIR- ritonavir solution NORVIR- ritonavir powder». [Consulta: 17 novembre 2021].
* ↑ «Norvir EPAR». [Consulta: 20 agost 2020]. Text was copied from this source which is © European Medicines Agency. Reproduction is authorized provided the source is acknowledged.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Ritonavir». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 17 octubre 2015. [Consulta: 23 octubre 2015].
* ↑ «FDA approves Viekira Pak to treat hepatitis C». Food and Drug Administration, 19-12-2014. Arxivat de l'original el 31 octubre 2015.
* ↑ «Ritonavir Pregnancy and Breastfeeding Warnings». Arxivat de l'original el 7 setembre 2015. [Consulta: 23 octubre 2015].
* 1 2 British National Formulary 69. 69. Pharmaceutical Pr, 31 març 2015, p. 426. ISBN 9780857111562.
* ↑ Pharmacology principles and practice. Amsterdam: Academic Press/Elsevier, 2009, p. 550. ISBN 9780080919225.
* ↑ Analogue-based Drug Discovery (en anglès). John Wiley & Sons, 2006, p. 509. ISBN 9783527607495.
* ↑ World Health Organization model list of essential medicines: 21st list 2019. Geneva: World Health Organization, 2019. WHO/MVP/EMP/IAU/2019.06. License: CC BY-NC-SA 3.0 IGO.
# Carbonera petita

La carbonera petita (Russula densifolia), també anomenada cualbra carbonera densifòlia és un bolet del grup de les carboneres que pertany a la família de les russulàcies. Com indica l'epítet específic és un bolet més aviat menut, de làmines molt juntes i que gairebé no piquen al tastar-les

## Morfologia

Barret més aviat petit pel que fa al grup de cualbres carboneres (4-7 cm), lleugerament umbilicat en madurar, de color blanc a blanquinós en el jove, ben aviat bru grisenc o bru cafè amb llet, el marge es manté molt de temps de color blanquinós; superfície ben aviat mat, seca, mai viscosa en l'adult.
Làmines molt denses (9-14 per cm), regulars, estretes, fines, amb múltiples lamel·les però cap làmina forcada, de color crem ocràci pàl·lid, sense tints rosacis, l'aresta griseja al frec i més tard ennegreix, dolça al tast o lleugerament picant.
Cama robusta, plena, de superfície mat, pruïnosa, de color blanc, de bru vermellosa a grisenca o negrosa al frec.
Carn dura i compacta, al tall es torna lentament i clara d'un color vermell sang, després vira lentament al negre, dolcenca al tast, olor no apreciable.

## Hàbitat

Comú, des de finals d'estiu a finals de tardor; sembla preferir sòls àcids; des de l'estadi subalpí a la terra baixa; creix en boscos de planifolis (alzina, roures, faig) i coníferes (Pinus halepensis, P. sylvestris, P. radiata).

## Observacions

Fe+ de color vermell-taronjat, més tard de color verd
Fenol +: lentament rosa salmó, més tard bru-porpra.
Guaiac +: Ràpida i intensa.

## Comestibilitat

No és comestible.

## Referències

* 1 2 3 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 3 4 5 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 3 Sarnari, Mauro. Monografia illustrata del genere Russula in Europa, Tomo primo. Terni: Associazione Micologica Bresadola, 1998.
* 1 2 3 Llistosella, Jaume. Russulals de Catalunya i de les Illes Balears, Tesi Doctoral. Barcelona: Universitat de Barcelona, 1997. ISBN 978-84-475-2089-3.
* 1 2 3 Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Cantó de Troyes-7

El cantó de Troyes-7 és un antic cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Troyes. Té 3 municipis i part del de Troyes. Va existir de 1973 a 2015.

## Municipis

* Bréviandes
* Rosières-près-Troyes
* Saint-Julien-les-Villas
* Troyes (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1985 | Bernard Pieds | PS |
| 1985-1998 | Jacques Rigaud | RPR |
| 1998-2000 | Francis Mielle | Divers droite |
| 2000-2004 | France Mielle | Divers droite |
| 2004-2015 | Jacques Rigaud | UMP |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | 9.259 | 9.997 | 10.954 | 18.389 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Roger Pingeon

Roger Pingeon (Hauteville-Lompnès, 18 d'agost de 1940 - Beaupont, 19 de març de 2017) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1965 i 1974. Era anomenat l'Echassier i la Guigne entre els seus companys.
Durant la seva carrera professional aconseguí 34 victòries, destacant per sobre de tot el Tour de França de 1967 i la Volta a Espanya de 1969.
El seu germà René també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1966
** Vencedor d'una etapa del Critèrium Nacional
* 1967
** 1r al Tour de França i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la París-Luxemburg
* 1968
** Vencedor de 2 etapes del Tour de França
* 1969
** 1r a la Volta a Espanya i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** 1r de la muntanya al Dauphiné Libéré
* 1972
** Vencedor d'una etapa al Dauphiné Libéré
* 1974
** 1r al Gran Premi de Plumelec

### Resultats al Tour de França

* 1965. 12è de la classificació general
* 1966. 8è de la classificació general
* 1967. 1r de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1968. 5è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes. 1r al Premi de la Combativitat
* 1969. 2n de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1970. Abandona (7a etapa)
* 1972. Abandona (9a etapa)
* 1974. 11è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1969. 1r de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ «Muere Pingeon, ganador del Tour de 1967». El Mundo Deportivo, 19-03-2017 [Consulta: 19 març 2017].

## Enllaços externs

* Palmarès de Roger Pingeon a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa de Roger Pingeon a sitiodeciclismo.net
# Riu Carbo

El riu Carbo és un riu del nord del País Valencià que neix en el massís de Penyagolosa i desemboca en el riu de Vilahermosa o riu Mayor, afluent del riu Millars. El riu Carbo discorre pel terme municipal de Vilahermosa del Río.
És de curt recorregut, però de gran bellesa natural. Recorregut en gairebé la seva totalitat per la sendera GR-7. Com en la majoria dels rius de la conca mediterrània, el cabal varia segons l'estació de l'any, i durant l'estiu no arriba aigua a la desembocadura.

## Naixement

El riu Carbo neix en el terme municipal de Villahermosa del Río a 1500 m d'altitud. La zona coneguda com a Coves del Carbo a 1040 m d'altitud recull la major part del seu cabal ja en el terme municipal de Vilahermosa del Río, i tota la seva llera discorre dintre del Parc Natural del Penyagolosa.

## Aprofitament

L'aprofitament de les aigües del riu per al reg. D'antuvi hi havia tres molins fariners. Seguint la vall d'aquest riu discorre la sendera GR-7, en el tram des de Vilahermosa del Río al Santuari de Sant Joan Baptista de Penyagolosa i Santa Bàrbara.

## Desembocadura

Desemboca en el riu de Vilahermosa a 650 m d'altitud.