OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Picaformigues de Jameson

El picaformigues de Jameson (Parmoptila jamesoni) és un ocell de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de l'est de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Picaformigues de Jameson». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Kulm (Dakota del Nord)

Kulm és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 422 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kulm tenia 422 habitants, 214 habitatges, i 123 famílies. La densitat de població era de 509,2 hab./km².
Dels 214 habitatges en un 17,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 2,8% dones solteres, i en un 42,1% no eren unitats familiars. En el 40,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 29,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,97 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,4% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 16,6% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 39,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 56 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.125 $ i la renda mediana per família de 29.643 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.583 $ mentre que les dones 16.607 $. La renda per capita de la població era de 19.904 $. Entorn del 7,7% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kulm». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kulm». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Joan Fabré Oliver

Joan Fabré Oliver (Vilanova i la Geltrú, 3 de maig de 1868 - Barcelona, 12 d'abril de 1951) va ser un dibuixant i escriptor vilanoví.
Fill de Jaume Fabré Gassó i Maria Salomè Oliver Pollés, cursà estudis a l'Escola de Belles Arts de Barcelona i realitzà il·lustracions per a diverses editorials de Barcelona, a més d'escriure diferents textos, predominantment de poesia. Col·laborà amb l'Institut Català de les Arts del Llibre i fou director artístic de la casa de mosaics Escofet.
Col·laborà activament amb la Biblioteca Museu Víctor Balaguer des de 1905 ocupant diferents càrrecs: vicepresident, conservador del museu i president per un breu espai de temps.

## Referències

* 1 2 3 Puig Rovira, Francesc X. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú: dones i homes que han fet història. Vilanova i la Geltrú: Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2003, p. 115. ISBN 8485960831.
* ↑ «Joan Fabré Oliver». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Temple de Khonsu

El Temple de Khonsu és un antic temple situat dins del gran Recinte d'Amon-Ra del Temple de Karnak, a Luxor, Egipte.

## Història

És un exemple d'un temple quasi complet del Regne Nou, i el va construir Ramsés III damunt d'un temple anterior. La porta d'entrada d'aquest temple és al final de l'avinguda de les esfinxs que arribava fins al Temple de Luxor. Durant la Dinastia ptolemaica, Ptolemeu III Evèrgetes I va construir una gran porta d'entrada i un mur de tancament per al temple; ara només en resta la porta d'enllaç. Les inscripcions a l'esplanada del temple es van fer en l'època d'Herihor.(1)

## Renovació

La sala hipòstila l'aixecà Nectabeu I i no és gaire gran; a dins, es van trobar dos papions que semblen haver estat tallats en l'època de Seti I. Degueren pertànyer a l'edifici anterior.
S'hi poden veure molts blocs amb decoracions invertides i inigualables, que mostren la reconstrucció i reutilització de material dels conjunts de temples circumdants, sobretot en l'època ptolemaica.
Del 2006 al 2018, el Centre de Recerca Estatunidenca a Egipte va fer-ne treballs de conservació.

## Referències

* ↑ «Khonsu Temple | American Research Center In Egypt». www.arce.org. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ «Conservation Field School at the Temple of Khonsu | American Research Center In Egypt». www.arce.org. [Consulta: 4 febrer 2022].

## Bibliografia

* The Epigraphic Survey, The Temple of Khonsu, volum 1, Chicago 1978, Oriental Institute Publications, volum 100
* The Epigraphic Survey, The Temple of Khonsu, volum 2, Chicago 1981, Oriental Institute Publications, volum 103
* Ad Thijs, Les escenes del Summe Sacerdot Pinuzem en el Temple de Khonsu, Zeitschrift für Ägyptische Sprache 134 (2007), 50-63
# Casa de la Vila de Banyoles

La Casa de la Vila de Banyoles és una casa noucentista de Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici noucentista encara que amb una forta valoració d'elements neoclàssics. La seva planta s'organitza a l'entorn d'un espai central on s'ubica l'escala. La façana resulta un clar exemple de la tendència neoclàssica que impregna tota la construcció. A la planta baixa trobem la gran porta d'accés, d'arc de mig punt i encoixinats que l'envolten. Flanquejant-la a cada costat s'obren dues finestres, les motllures de les quals serveixen per mantenir la mateixa línia estilística. El pis planta adquireix tota la seva noblesa en aquesta façana. Així una gran balconera de pedra amb barana de balustres la recorre de llevant a ponent, englobant tots els finestrals. D'aquests, el central s'emfatitza amb la corba de la balconera i per la presencia al seu davant damunt d'un timpà rodó. La part superior compte amb un ràfec molt marcat, una barana de balustres i, sobretot, un immens timpà triangular central. Tots aquests elements permeten una conclusió grandiloqüent de l'obra.

## Referències

* ↑ «Casa de la Vila de Banyoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Ranst

Ranst és un municipi belga de la província d'Anvers a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de Ranst, Broechem, Emblem i Oeleghem. Limita al nord amb Schilde, al nord-est amb Zoersel, a l'oest amb Wommelgem, a l'est amb Zandhoven, al sud-oest amb Boechout, al sud amb Lier i al sud-est amb Nijlen

## Evolució de la població
### Segle xix

| Any | 1806 | 1816 | 1830 | 1846 | 1856 | 1866 | 1876 | 1880 | 1890 |
| Població | 1.050 | 1.244 | 1.472 | 1.383 | 1.386 | 1.389 | 1.439 | 1.505 | 1.627 |

### Segle XX (fins a 1976)

| Any | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1947 | 1961 | 1970 | 1976 |
| Població | 1.700 | 2.013 | 2.058 | 2.342 | 2.865 | 3.657 | 3.864 | 4.342 |

### 1977 ençà

| Any | 1977 | 1980 | 1985 | 1990 | 1995 | 2000 | 2005 | 2006 |
| Població | 13.543 | 13.868 | 14.582 | 15.874 | 16.982 | 17.575 | 17.725 | 17.821 |
| Font: NIS |||||||||

## Agermanament

* Herbstein
# Platja de Las Arreas

La platja de Las Arreas és una platja situada a l'occident del Principat d'Astúries (Espanya), al concejo de Valdés al municipi de Ḷḷuarca.
Forma part de la Costa Occidental d'Astúries Costa Occidental d'Astúries i és llistada com a Paisatge protegit, ZEPA, LIC. Té forma de petxina, la longitud mitjana és d'uns 200 metres i l'amplària mitjana d'uns 15 metres. El seu entorn és urbà, amb un alt grau d'urbanització i perillositat. L'accés per als vianants és d'uns cinc-cents metres de longitud. El jaç és de sorra de gra fosc i grandària mitjana.
La platja està prop de les localitats de Ḷḷuarca i Villar i per accedir-hi cal agafar la carretera que va a la «punta de la Atalaya», al lloc de l'església de Ḷḷuarca, el cementiri i el far. Enfront d'aquests llocs hi ha unes cases molt peculiars, totalment a la vora del penya-segat, que recorden les cases penjants de Conca. Aquesta zona està protegida en la seva part oriental per la «punta Focicón». Sota aquestes cases està la platja de les Arreas. Hi arriben aigües residuals i una desembocadura fluvial que realment és la de dos emissors d'abocaments urbans. La baixada és molt perillosa i difícil.

## Referències

* ↑ «Las Arreas» (en castellà). Catálogo de playas - Guía de Playas. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: setembre 2016].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 64. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Kullerudita

La kullerudita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la marcassita. Rep el nom en honor de Gunnar Kullerud (12 de novembre de 1921 - 21 d'octubre de 1989), expert en petrologia experimental de sulfurs. També va ser president del Departament de Geociències de la Universitat Purdue.

## Característiques

La kullerudita és un sulfur de fórmula química NiSe₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kullerudita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaïta, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaïta, krutaïta, laurita, penroseïta, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiïta, al·loclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoïta, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiïta, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jol·liffeïta, krutovita, maslovita, michenerita, padmaïta, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, wil·lyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaïta, milotaïta, urvantsevita i reniïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la vall del riu Kitka, a la localitat de Kuusamo (Ostrobòtnia del Nord, Finlàndia). També ha estat descrita en dos altres indrets de la República Popular de la Xina: als dipòsits d'or i seleni de Laerma, al xian de Luqu (Gannan, Gansu), i de Qiongmo, al xian de Zoigê (Prefectura Autònoma Tibetana i Qiang d'Aba, província de Sichuan). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kullerudite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 juliol 2019].
# Massa de Bonnor-Ebert

En astrofísica, la massa de Bonnor-Ebert és la massa més gran que una esfera de gas isotèrmic incrustat en un mitjà de pressió pot tenir mentre que encara romanen en equilibri hidroestàtic. Els núvols de gas amb masses superiors a la massa de Bonnor-Ebert s'han de sotmetre inevitablement al col·lapse gravitacional per formar objectes molt més petits i més densos. A mesura que el col·lapse gravitacional d'un núvol de gas interestel·lar és la primera etapa en la formació d'una protoestrella, la massa de Bonnor-Ebert és una quantitat important en l'estudi de la formació d'estrelles.
Per un núvol de gas incorporat en un entorn amb una pressió del gas $P_{0}$, la massa de Bonnor-Ebert ve donada per:
$M_{BE}={c_{BE}v_{T}^{4} \over {P_{0}^{1 \over {2}}G^{3 \over {2}}}}$
on G és la constant gravitacional,
$v_{T}\equiv {\sqrt {kT \over {\mu m_{H}}}}$
és la velocitat del so isotèrmic ($\gamma =1$), i la constant adimensional $c_{BE}$ is given by
$c_{BE}\simeq 1.18.$

## Vegeu també

* Massa de Jeans

## Referències

* ↑ Ebert, Rolf «Über die Verdichtung von H I-Gebieten». Zeitschrift für Astrophysik, 37, 1955, pàg. 217. Bibcode: 1955ZA.....37..217E.
* ↑ Bonnor, William Bowen «Boyle's Law and gravitational instability». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 116, 1956, pàg. 351. Bibcode: 1956MNRAS.116..351B.
* ↑ Carroll, Bradley W.; Ostlie, Dale A. An Introduction to Modern Astrophysics. Addison-Wesley, 2007, p. 413–414.
# Temple de Khnum

«Temple de Knum o de Knum» té aquests significats:
* Temple de Khnum (Esna), temple grec a Esna (Egipte)
* Temple de Khnum (Elefantina), temple egipci a l'illa Elefantina, al costat d'Assuan
# Carla Pérez

Carla Pérez (Barcelona, 27 de juliol de 1978) és una actriu catalana.
Es va donar a conèixer amb el paper d'Andrea a la popular sèrie juvenil Al salir de clase. Va abandonar la sèrie per rodar una pel·lícula de gran èxit, Guerreros, que va protagonitzar el 2001, dirigida per Daniel Calparsoro, Eloy Azorín, Rubén Ochandiano i Eduardo Noriega. L'any següent, Xavi Puebla la va dirigir en la pel·lícula Noche de fiesta.
Va tornar a la televisió el 2004, interpretant un paper secundari en diversos capítols de l'exitosa comèdia Aquí no hay quien viva, fins al 2005. Va fer un paper episòdic a El comisario el 2006. El 2011 va aparèixer en un paper en el telefilm El décimo infierno. Va tenir un paper destacat en la pel·lícula Bucle, de 2012. L'any 2014 va participar en la sèrie El crac.
També ha participat en diversos muntatges teatrals.

## Filmografia
### Sèries de televisió

* Laura, 1 episodi (1999)
* Al salir de clase, com Andrea Rivas (1999/2001)
* Aquí no hay quien viva, com Arantxa Velázquez (2004/2005)
* El comisario, com Estefania (2006)
* El crac, com la Txell (2014)

### Pel·lícules

* Guerreros, com Soldado Balbuena (2001)
* Noche de fiesta, secundaría (2002)
* Terrados, com Ana (2010)
* Bucle (2012)

### Curtmetratges

* Pablo, com María (2009)
* Uruguay, com Entrevistada 2 (2010)
* Ahora no puedo (2011)
* El día cero (2014)

## Referències

* ↑ Entrevista a Carla Pérez a nosolocine.net
* ↑ Crítica de Bucle a nosolocine.net
# Minisubmarí

Un minisubmarí és un submarí de menys de 150 tones de pes, operat regularment per una o dues persones i amb una tripulació no major de 6 o 8, sense allotjament a bord. Normalment aquest tipus de submarins treballen amb vaixell d'abastament, des d'on són llançats i recuperats, a més de proveir allotjament per a la tripulació i l'equip de suport.
Hi ha minisubmarins civils i militars, tots dos tipus construïts i en operació. Els del tipus militar treballen amb embarcacions de superfície i submarins, com naus de suport. Els de tipus civil o militar no combatiu són coneguts generalment com a submergibles, i normalment treballen amb vaixells de superfície.

## Vegeu també

* Submergible
* Torpede humà
# Aríon

Aríon (sovint adaptat erròniament com a Arió) és la forma catalana de dos noms que en grec antic resten ben diferenciats:
* Areíōn (grec antic: Ἀρείων):
** Aríon, cavall de la mitologia grega
* Aríōn (grec antic: Ἀρίων):
** Aríon de Lesbos, poeta llegendari de l'antiga Grècia
** Aríon de Locres, filòsof pitagòric a qui Plató va visitar quan va anar a Locres
** Aríon, rei de Milet segons Joan Tzetzes
** Aríon, troià mort per Neoptòlem, segons Quint d'Esmirna
** Aríon, riu de la costa d'Il·líria segons el Periple de Pseudo-Escílax
** Aríon, riu de la costa del Pont Euxí segons el Periple de Pseudo-Escílax
En altres idiomes, s'escriu sense accent. També pot fer referència a:
* Arion, gènere de mol·luscs gasteròpodes de la família Arionidae, coneguts comunament com a llimacs
* Arion, òpera (1714) de compositor Jean-Baptiste Matho
* Arion, nom de diversos grups de música
* Arion Bank, banc islandès, anteriorment anomenat Kaupthing Bank
* Arion (manga), manga publicat entre 1979 i 1984
* Arion (pel·lícula), film de 1986
* Arion, personatge de la sèrie de còmics de DC Crisis on Infinite Earths

## Vegeu també

* Arios (desambiguació)
# Thomas Ravelli

Thomas Ravelli (Vimmerby, 13 d'agost de 1959) és un exfutbolista suec de la dècada de 1980.
Fou 143 cops internacional amb la selecció sueca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1990 i a la Copa del Món de Futbol de 1994.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Östers IF i IFK Göteborg.

## Referències

* ↑ Sweden stats at Eu-Football
* ↑ Thomas Ravelli – Century of International Appearances; at RSSSF
* ↑ «Thomas Ravelli». Footballdatabase. [Consulta: 6 octubre 2015].
* ↑ «Thomas RAVELLI» (en japonès). Level K. [Consulta: 13 juliol 2008].
* ↑ Thomas Ravelli a National-Football-Teams.com (anglès)
# Savinhac de Nontronh

Savinhac de Nontronh (en francès Savignac-de-Nontron) és un municipi francès, al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 242 | 205 | 191 | 176 | 189 | 187 | 191 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2008 | Fernand Gardillou | |
| 2008- | Bernard Martin | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 21 novembre 2010].
# Fernando Valera Aparicio

Fernando Valera Aparicio (Madroñera, 20 de febrer de 1899 - París, 13 de febrer de 1982) va ser un polític i escriptor espanyol, nebot de l'escriptor Juan Valera y Alcalá Galiano. Fou funcionari del cadastre des de 1925 a València, on va mantenir relació amb l'escriptor Vicente Blasco Ibáñez. Estant a València, es va afiliar al partit Aliança Republicana que es va integrar en 1929 en el Partit Republicà Radical Socialista que va fundar juntament amb els seus amics Marcel·lí Domingo i Sanjuán, Álvaro de Albornoz i Ángel Galarza. Va encapçalar la candidatura d'aquest partit a l'Ajuntament de València en els famosos comicis municipals de 12 d'abril de 1931 que van dur a la sortida d'Alfons XIII d'Espanya.
Va ser diputat per València a les eleccions generals espanyoles de 1931 i a les eleccions generals espanyoles de 1936. Va ser primer secretari de la Comissió encarregada de redactar la Constitució de 1931. Va ser director general d'Agricultura amb Azaña i sotssecretari de Justícia amb Martínez Barrio. Sotssecretari de Comunicacions i d'Obres Públiques (1932-1937). Al dissoldre's el Partit Radical Socialista es va unir a Martínez Barrio per a fundar Unió Republicana, amb la que es va presentar per Badajoz a les eleccions generals espanyoles de 1936 dintre de les llistes del Front Popular.
Després de la Guerra Civil es va exiliar i va ser Ministre d'Hisenda i últim cap del govern de la República espanyola en l'exili (1971-1977). Després de refugiar-se a França, va tornar a veure's en perill durant l'ocupació nazi. Va passar per Marroc breument, Mèxic i finalment va tornar a París en 1946, on va morir després d'un llarg exili en el que va defensar la legitimitat del govern republicà en l'exili.

## Obres

* El sendero inmóvil (1944)
* Don Juan Valera: el hombre, la vida y la obra (1944)
* La guerra de los descarriados de Salomón Ben Maimún (1945)
* Diálogos de las Españas (1963)
* Actualidad de la idea Federal (Mèxic, 1964)
* Evolución de España (1967)
* Dialogos de las Españas (Mèxic, 1967)
* Reivindicación d'un pueblo calumniado (1968)
* Socialismo Libre Frente a Mitología Revolucionaria (Mèxic, 1973)
* Ni Caudillo ni rey: Republica (Mèxic, 1974)
* Mitos de la burguesía (1976).
* Autonomía y Federación (París-1977)
* Los mal llamados años de la segunda República (Mislata-València, 1978)

## Enllaços externs

* Petites biografies
* La voz del último jefe de gobierno republicano en el exilio Arxivat 2021-01-25 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Pichincha

* Per a altres significats, vegeu «Pichincha (desambiguació)».
El Pichincha és un estratovolcà de l'Equador, situat pocs quilòmetres al sud de la línia equatorial. Als seus peus es troba la capital del país, Quito. És un volcà actiu i en realitat està format per dos pics importants: el Ruku Pichincha ("el vell Pichincha" en quítxua), de 4.627 metres d'altura, i el Wawa Pichincha ("el Pichincha nen", en quítxua), de 4.794 metres d'altura.
El Guagua Pichincha ha registrat erupcions el 1534, 1539, 1577, 1588, 1660, 1662, 1859 i 1999. Afortunadament per a la ciutat de Quito, la caldera està orientada de manera que els fluxos piroclàstics cauen cap a la seva banda occidental, a la vall del riu Cristal i en direcció a la costa. L'erupció de 1660 fou pliniana estenent cendres al llarg de 1.000 quilòmetres, i deixant 30 cm de cendres a Quito.
Per a l'Equador aquesta muntanya té un simbolisme especial, ja que a les seves faldes es lluità, el 24 de maig de 1822, la batalla del Pichincha, que segellà la independència dels territoris de l'antiga Reial Audiència de Quito, a partir de llavors integrats a la nova república de la Gran Colòmbia.
La primera ascensió documentada del Guagua Pichincha va tenir lloc el 1582 per un grup de locals liderats per José Ortiguera.

## Referències

* 1 2 Fabián Potosí, C. Kichwa Yachakukkunapa Shimiyuk Kamu, Runa Shimi - Mishu Shimi, Mishu Shimi - Runa Shimi. Quito: Ministerio de Educación del Ecuador, 2009.
* ↑ Hall, Minard. El Volcanismo en el Ecuador (en castellà). Sección Nacional del Ecuador, 1977.
* ↑ «Guagua Pichincha Volcano». Volcano Discovery. [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ «Global Volcanism Program | Guagua Pichincha» (en anglès). [Consulta: 2 maig 2024].
* ↑ Historia de San Martín y de la emancipación sud-americana. pp. 22-23. Autor: Bartolomé Mitre. Editado en 1907
* ↑ Rachowiecki, Rob; Wagenhauser, Betsy. Climbing & Hiking in Ecuador. 4th. Bradt, 1997, p. 91. ISBN 1898323542.

## Enllaços externs

* Informació sobre el Pichincha de l'Institut Geofísic de l'Equador Arxivat 2006-09-06 a Wayback Machine. (castellà).
* Informació a EcuadorCiencia (castellà).
# Regió de Plzeň

La Regió de Plzeň (txec: Plzeňský kraj ) és una sosdivisió (kraj) de la República Txeca, a la part occidental de Bohèmia. La capital és Plzeň (alemany Pilsen).

## Ciutats de la Regió de Plzeň

Plzeň, Klatovy, Tachov, Rokycany, Domažlice, Plasy, Sušice.

### Districtes

Tradicionalment, la regió ha estat dividida en set districtes (en txec okresy) que encara ara existeixen com a unitats regionals, per bé que la major part de la tasca administrativa ha estat transferida als municipis.
* Districte de Klatovy
* Districte de Plzeň
* Plzeň-jih (Sud)
* Plzeň-sever (Nord)
* Districte de Rokycany
* Districte de Tachov

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial
* Características de la Regió de Plzeňský
* Anuario Estadístico de la Región de Plzeňský 2004
# Matthew Lowton

Matthew John Lowton (9 de juny de 1989) és un futbolista professional anglès que juga de lateral dret pel Burnley FC.

## Referències

* 1 2 The PFA Footballers' Who's Who 2010–11. Edinburgh: Mainstream Publishing, 2010, p. 259. ISBN 978-1-84596-601-0.
# Thórdur Gudjonsson

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Þórður Guðjónsson (Thórdur Gudjonsson) (Akranes, 4 d'octubre de 1973) és un exfutbolista islandès, que ocupava la posició de migcampista.
Va destacar a l'IA Akranes de la Primera islandesa, tot marcant 36 gols en 53 partits, la qual li va obrir les portes del continent. Ha militat a la lliga belga, alemanya, espanyola i anglesa, deixant una empremta golejadora destacable, especialment a la primera part de la seua carrera.
A Anglaterra va militar a l'Stoke City FC, un club amb llarga història de futbolistes i entrenadors islandesos, inclosos el pare i el germà menut de Gudjonsson.

## Selecció

Gudjonsson ha estat 58 vegades internacional amb la selecció d'Islàndia, tot marcant 13 gols.