OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfer

Alfer fou una marca catalana de motocicletes d'enduro i motocròs, fabricades artesanalment a Sant Cugat del Vallès entre 1982 i 2011 pels seus creadors, Francesc Almirall i Ramon Fernández. D'ençà de mitjan dècada del 2000, l'empresa hagué de subsistir tot realitzant petites sèries sota comanda per a diversos mercats estrangers, fins que tancà definitivament. La marca retornà el 2012, un any després del tancament de l'empresa, quan la societat Motorepublic la recuperà i reprengué l'activitat, aquesta vegada dedicada a la fabricació de motocicletes elèctriques.

## Història

Les Alfer són motocicletes d'altes prestacions que al llarg de la seva història han assolit importants èxits en competició, sobretot al Campionat d'Espanya d'enduro durant els anys 80, aconseguint-hi el títol de 125 cc el 1986 amb Jordi Girona i el de 80 cc el 1989 amb Pedro Pérez.
L'empresa va fer també una petita incursió dins el sector del trial durant els anys 1990 i 1991, tot llançant al mercat el model TX 300 creat per Albert Juvanteny (antic cofundador de JP) i propulsat per un motor Villa refrigerat per aire. Una posterior evolució d'aquest model fou el TX 301, presentat al Saló de Barcelona de 1993. Duia un motor Rotax 250 de vàlvula rotativa de refrigeració líquida i un xassís de tipus perimetral en acer, tot i que mai no va arribar a la sèrie.

## Referències

* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 305. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «Alfer». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 57. D.L. B 29846-2011.
* ↑ Fontgivell, Cristina. «Catorce proyectos para relanzar la moto catalana» (en castellà). expansion.com. Expansión, 14-10-2011. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ Noya, Carlos. «Alfer renace de sus cenizas con una gama de motos eléctricas» (en castellà). forococheselectricos.com, 30-05-2012. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ Orengo, Joan Carles. «Spanish Trial Bikes. Alfer TX 301 Proto, 1993» (en castellà). todotrial.com, 01-09-2000. [Consulta: 22 desembre 2009].

## Enllaços externs

* Pàgina amb models històrics d'Alfer Arxivat 2010-10-03 a Wayback Machine. (castellà)
# Barbopsis devecchii

Barbopsis devecchii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Somàlia.

## Referències

* ↑ «Barbopsis devecchii». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Proudlove, G.S., 1997. A synopsis of the hypogean fishes of the world. p. 351-354. A: Actes del 12è Congrés Internacional d'Espeleologia, La Chaux de Fonds, Suïssa. vol. 3.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Noarre

Noarre és un poblat de bordes del terme municipal de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situat a la dreta del Riu de Noarre, en els Prats de Noarre. És a llevant de Quanca i al nord-est de Graus. Es troba als peus, migdia, del Pic de Noarre.
Actualment, moltes de les diverses bordes són propietats privades que pertanyen a la família Botey, la família que va restaurar les cases. Cada família d'aquest llinatge Botey disposa d’una borda o d’una borda compartida.
També hi ha una família francesa que està situada a la primera borda del camí ide la seva borda se'n diu Casa del Rei.
Tot i que es tractava d'un grup de bordes, amb aparença de poble, no arribava a ser-ho, ja que, d'una banda, no tenia població permanent, sinó tan sols en les èpoques que els treballs en els prats i la muntanya feien que s'hi visqués, i de l'altra, no tenia cap dels serveis propis d'un poble (església, cementiri, botiga, etc.).

## Bibliografia

* Coromines, Joan. «Tavascan». A: Onomasticon cataloniae. VI Sal - Ve. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona La Caixa, 1997. ISBN 84-7256-854-7.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Lladorre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Referències

* ↑ «Bordes de Noarre. Consell Comarcal del Pallars Sobirà».

## Enllaços externs

* Noarre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Habib Bellaïd

Habib Bellaïd (Bobigny, 28 de març de 1986) és un exfutbolista professional francès, que fou internacional amb la selecció d'Algèria. Va començar com a futbolista al Red Star 93.

## Referències

* ↑ Paul Doyle. «England's World Cup opponents Algeria struggle against Ireland». guardian.co.uk, 28-05-2010. [Consulta: 26 juny 2010].
* ↑ «« Tous les matins, je vois des biches devant chez moi »» (en francès), 11-11-2015. [Consulta: 5 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Perfil a LFP
# Alexandre Moreau de Jonnès

Alexandre Moreau de Jonnès (Rennes, 19 de març de 1778 – París 28 de març de 1870) fou un geògraf i militar francès. Com a funcionari de l'estat s'encarregà de la Divisió d'Estadística General de França fins al 1851. Publicà una Statistique de l'Espagne (1834), que fou traduïda pel seu amic Pascual Madoz i publicada a Barcelona el 1835; fou traduïda a València per J.Garriga aquell mateix any. També publicà obres sobre el clima de les Antilles, i d'estadística sobre França i altres països d'Europa.
Durant la Revolució Francesa lluità a Toló contra els aliats. Més tard passà a les Antilles. Fet presoner pels anglesos, en tornar a França serví en les oficines d'estadística dels ministeris de marina i de comerç. Això el feu familiaritzar amb l'ús de l'estadística en el coneixement històric i geogràfic.

## Obres

* Le commerce au dix-neuvième siècle, état actuel de ses transactions dans les principales contrées des deux hémisphères; causes et effets de son agrandissement et de sa décadence, et moyens d'accroitre et de consolider la prospérité agricole, industrielle, 1825.
* Recherches statistiques et économiques sur les pâturages de l'Europe, lues à l'Académie des sciences, dans sa séance du 27 juillet 1829, París: Impr. d'Éverat, 1829.
* Aventures de guerre au temps de la République et du Consulat, 1a edició el 1860 i reeditat el 1895. Prefaci de Léon Say i reeditat el 1989.
* Recherches statistiques sur l'esclavage colonial et les moyens de le supprimer, 1840.
* L'Atlas de Moreau de Jonnès, conjunt de 30 cartes i aquarel·les amb vistes de l'illa de Martinica.
* Statistique de l'Agriculture de France, contenant la statistique des céréales diverses, des pâturages, des bois et forêts et des animaux domestiques, avec leur production actuelle comparée à celle des temps anciens et des principaux pays européens, Paris : Guillaumin, 1848, VIII-527. Va realitzar estadístiques d'Espanye (1834), Gran Bretanya i Irlanda (1838)

## Referències

* 1 2 «Alexandre Moreau de Jonnès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Florian Reynaud, Les bêtes à cornes (ou l'élevage bovin) dans la littérature agronomique de 1700 à 1850, Caen, tesi doctoral d'història, 2009.

## Enllaços externs

* Alexandre Moreau de Jonnès
# Santa Maria del Collet

Santa Maria del Collet també coneguda com a Santa Maria del Mar és actualment una ermita resta del que era un petit monestir de monges benedictines a un turó al pla de Calonge. És un monument protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Els seus orígens daten del segle xii. Forma la continuació d'un anterior assentament romà, la vil·la romana del Collet.
L'indret, amb el monestir i les terres contigües, que es van anar adquirint a través de donacions o compres, eren administrats per la comunitat religiosa sota la direcció de la priora, tot i que no van arribar a ser mai de gran extensió. La seva vida girava a l'entorn del recolliment, la pregària, el treball i l'acollida dels pelegrins.
La comunitat de religioses hi va viure durant uns quants segles, exposada a tota mena de calamitats: les ràtzies que patien per part de la pirateria, les pestes, els aiguats del Rec Madral i les males anyades al camp. Hi hagué una època en què al monestir, només el sostenia una sola monja. Les edificacions, pel poc manteniment que s'hi feia, van deixondir i es va optar per cedir l'ús i el cultiu de les terres a tercers, conservant-ne la titularitat. L'antiga casa de pagès s'ha habilitat com a masia residencial.
L'ajuntament de Calonge preveu restaurar la finca i considera transformar-la en centre d'interpretació de les ruïnes romanes del Collet.
L'agost de 2014 se li va instal·lar una nova campana, obra de la foneria Rifer.

## Referències

* ↑ Antoni Mora i Vergés Ermita de Santa Maria, o de Sant Antoni del Collet Relats en català, 6 d'abril de 2011
* ↑ «Santa Maria del Collet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pere Caner, Les masies de Calonge, Contribució a l'estudi de la pagesia calongina Annals Gironins, IEG, 1972, vol. 21, pàgina 333
* ↑ El Collet, Puigsesforques i el pla de Calonge, "Entre la història i la natura“, Ajuntament de Calonge, 2a edició, sine dato
* ↑ Joan Badia i Homs, El Collet, un parc arqueològic irrenunciable en el seu conjunt Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine., El Punt, 17 de desembre del 2002
* ↑ «L'erminta de Santa Maria del Colet a Calonge ja té campana». El Punt Avui, 10-08-2014 [Consulta: 12 agost 2014].
# Lemsterland

Lemsterland (Lemsterlân en frisó) és un antic municipi de la província de Frísia, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 13.606 habitants repartits per una superfície de 124,38 km² (dels quals 48,14 km² corresponen a aigua). S'hi parla frisó i una varietat de baix saxó anomenada stellingwarfs. Limita al nord amb Skarsterlân, a l'oest amb Gaasterlân-Sleat, a l'est amb Weststellingwerf i al sud amb Noordoostpolder i Steenwijkerland. A partir de l'1 de gener de 2014, Lemsterland es fusiona amb Gaasterlân-Sleat i Skarsterlân i conformen el municipi nou De Friese Meren.

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit per Dick Stellingwerf. El consistori consta de 15 membres, compost per:
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 3 escons
* Partit del Treball, (PvdA) 3 escons
* NCPN, 3 escons
* Gemeentebelangen, 3 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 2 escons
* ChristenUnie, 1 escó

## Enllaços externs

* www.lemsterland.nl Arxivat 2007-01-14 a Wayback Machine.
# Liberals (Finlàndia)

Liberals (finès Liberaalit) és el nom adoptat en el Congrés de 27 de febrer de 2000 pel Partit Popular Liberal, fundat el 1965 de la unió del Partit Popular Finlandès (Suomen Kansanpuolue) i la Lliga de Pensament Lliure (Vapaamielisten Liitto). A les eleccions parlamentàries finlandeses de 1991 foren les últimes en els que va obtenir representació parlamentària, i des del 1995 ha obtingut registres per dessota del 0,2%.

## Enllaços externs

* Liberals (finès)
# Faujasita-Ca

La faujasita-Ca és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el nom de Barthelemy Faujas de Saint Fond (Montélimar, 17 de maig de 1741 - Saint-Fond, 18 de juliol de 1819), geòleg i escriptor francès de l'origen dels volcans.

## Característiques

La faujasita-Ca és un silicat de fórmula química (Ca,Na₂,Mg)$_{3.5}$[Al₇Si$_{17}$O$_{48}$]·32H₂O. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la faujasita-Ca pertany a «02.GD: Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de 6-enllaços – zeolites tabulars» juntament amb els següents minerals: gmelinita-Ca, gmelinita-K, gmelinita-Na, willhendersonita, cabazita-Ca, cabazita-K, cabazita-Na, cabazita-Sr, cabazita-Mg, levyna-Ca, levyna-Na, bellbergita, erionita-Ca, erionita-K, erionita-Na, offretita, wenkita, faujasita-Mg, faujasita-Na, maricopaïta, mordenita, dachiardita-Ca, dachiardita-Na, epistilbita, ferrierita-K, ferrierita-Mg, ferrierita-Na i bikitaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Haselborn, dins de Vogelsbergkreis (Hessen, Alemanya). També ha estat descrita en altres localitats d'Alemanya, França, Espanya, Jordània i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Faujasite-Ca» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 març 2020].
# Plena inclusió Comunitat Valenciana

Plena inclusió Comunitat Valenciana és el principal moviment d'associacions de persones amb discapacitat intel·lectual i del desenvolupament al País Valencià.
La missió de Plena inclusió Comunitat Valenciana és contribuir, des del seu compromís ètic, amb suport i oportunitats a possibilitar que les persones amb discapacitat intel·lectual o del desenvolupament i les famílies desenvolupen el seu projecte de qualitat de vida, així com promoure la inclusió de les persones amb discapacitat intel·lectuals i del desenvolupament com a ciutadans de ple dret en una societat més justa i solidària.
Plena inclusió Comunitat Valenciana és membre constituent del CERMI-CV, patronat de Fundació ONCE i manté aliances amb universitats i diferents organitzacions.

## Associacions membres

Actualment està constituïda per un total de 50 associacions, vora 8000 persones i 6000 usuaris, 120 centres i més de 1700 professionals.
* ACYPSA (Associació de Pares de Discapacitats Psíquics)
* ACODIP (Associació Comarcal de Persones amb Discapacitat Intel·lectual)
* ADIMA
* ADISPAC (Associació pro Persones amb Discapacitat d'Alzira i comarca)
* ADISTO (Associació de Discapacitats de Torrent)
* AFACO (Associació de Famílies de Persones amb Discapcitat Funcional)
* AFADI
* AFANIAD (Associació de Famílies de Nens i Adults Discapacitats)
* Afanias Benircarló
* Afanias Castelló
* AFU COM Sueca
* Aldis Paiporta
* ALFiL
* AMPA COM Juan de Garay
* ANILA
* APADICC
* APADIS
* APMP Virgen Esperanza
* APNAV
* APSA
* APRODESCO
* A.PP.AA. Fuente San Luis
* ASFADIS
* ASMISAF
* ASPAU (Associació Projecte Autista)
* ASPRODIS
* ASPRONA
* ASPROMIN
* Associació Valenciana Síndrome Prader-Willi
* Associació de Deficients Psíquics La Milagrosa de Vila-Real
* Associació Granja El Rinconet
* Bona Gent
* Koynos Cooperativa Valenciana
* Coordinadora Físicos y Psíquicos de Villar y Comarca
* Centre Ocupacional Virgen de la Esperanza
* Associació de serveis socials Endavant
* Fevadis
* Fundació Pro Tutela Alacant
* Fundació Sant Francesc de Borja
* Fundisval
* Hogar Vull
* Centre Ocupacional La Salut
* Centre Ocupacional La Torre
* Associació Podem
* Patronat Francisco Esteve
* Projecte Trèvol
* Síndrome de Down Alacant
* UPAPSA
* Associació Comarcal Pro-Discapacitats
* Sonrisa Aldaya
* Centre Ocupacional Maigmó
* Centre Ocupacional Tola
* Tots Junts Podem
* PP.MM. Tutors del Centre Ocupacional Hort de Feliu
# Hasapiko

Hasàpiko (en grec: χασάπικο, en turc: Kasap havasi) que significa la dansa del carnisser és una dansa grega que prové de Constantinoble. Es va originar durant l'edat mitjana com a mimesi d'una batalla. Va ser la dansa de l'associació de carnissers grecs, que la va adoptar dels militars de l'època romana d'Orient durant l'edat mitjana com una pantomima de batalla amb espases, i va ser anomenada Makellarikos Horos (μακελλάρικος χορός) o simplement Makelarikos (μακελλάρικος) que significa carnisser.
La dansa es va mantenir popular a Constantinoble, l'Àsia Menor occidental i algunes illes per segles fins al 1922, quan va ser absorbida per la música Rembetika i es va transformar panhel·lènica. En els temps moderns, la dansa es va fer popular per mariners i també se l'anomena Naftiko (ναυτικό) en els ports. Després gràcies a la pel·lícula Zorba the Greek, es va transformar en el ball grec més conegut en el món. Existeixen moltes variacions i mai dos grups de ballarins realitzen les mateixes variacions. La dansa es du a terme amb les mans a les espatlles dels companys i els ballarins improvisen l'ordre de les variacions, comunicant-se amb palmellades a les espatlles.
El hasàpiko és una de les bases del Sirtaki.

## Estructura

Hi ha dues parts en la dansa:
La versió lenta de la dansa anomenada de diferents maneres com Argos o Baris (αργός η βαρής), Hasàpiko variar (χασάπικο βαρύ) o Hasàpikos Varys (βαρύς χασάπικος) que per regla general empra un ritme 4/4.
La versió ràpida de la dansa anomenada Grigoro Hasàpiko (γρήγορο χασάπικο), Makellaris Horos (μακελλάριος χορός) o Hasaposerviko (χασαποσέρβικο) —aquest últim com una referència a la Sèrbia i d'altres influències dels Balcans— que fa servir un ritme 2/4.
Si bé és molt coneguda la variant d'aquests ritmes realitzant-se junts, també poden realitzar-se per separat.

## Referències

* 1 2 Sword dance in Encyclopædia Britannica. Retrieved July 18, 2010, from Encyclopædia Britannica Online: http://www.search.eb.com.proxy-um.researchport.umd.edu/eb/article-9070677
* ↑ «El Sirtaki o la Danza de Zorba». Plural Costumbres.com. Arxivat de l'original el 2011-09-19. [Consulta: 12 gener 2014].

## Enllaços externs

* Hasapiko description Arxivat 2004-02-18 a Wayback Machine.
# Amor en temps de guerra

Amor en temps de guerra (títol original: Lucie Aubrac) és una pel·lícula francesa dirigida per Claude Berri, estrenada l'any 1997. Ha estat doblada al català.

## Argument

Aquest film segueix la història de la vida de Lucie Aubrac durant la resistència a l'ocupació nazi, destacant un "cop" encertat... l'organització d'un comando per fer evadir el seu marit Raymond Aubrac.

## Repartiment

* Carole Bouquet: Lucie Aubrac
* Daniel Auteuil: Raymond Aubrac
* Patrice Chéreau: Max (Jean Moulin)
* Jean-Roger Milo: Maurici
* Eric Boucher: Serge Ravanel
* Heino Ferch: Klaus Barbie
* Bernard Verley: Charles-Henri
* Jean Martin: Paul Lardanchet
* Marie Pillet: Marie
* Maxime Henry: Booboo
* Alain Maratrat: André Lassagne
* Franck de la Personne: Henri Aubry
* Pascal Greggory: René Hardy
* Jean-Louis Richard: Mr. Henry
* Jacques Bonnaffé: Pascal
* Julia Levy-Boeken
* Andrzej Seweryn

## Llocs de rodatge

* Lió (Fort de Loyasse, Plaça Terreaux, Presó Montluc, Parc del Cap d'Or...) i perifèria ;
* Tournus.

## Al voltant de la pel·lícula

* Premis
** 1997: Festival de Berlín: Secció oficial de llargmetratges
** 1997: Nominada Premis BAFTA: Millor pel·lícula en parla no anglesa
* Al principi, Juliette Binoche era qui havia d'interpretar el paper de Lucie Aubrac.
* El llibre de Lucie Aubrac ja havia estat adaptat al cinema sis anys abans, en el film Boulevard des hirondelles.

## Referències

* ↑ «Amor en temps de guerra». esadir.cat.
* ↑ «Lucie Aubrac». Allociné.
* ↑ «Basada en fets reals - T1xC4 - Amor en temps de guerra, una vida de resistència - 3Cat». CCMA. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Lucie Aubrac». Arxivat de l'original el 2017-09-10. [Consulta: 10 setembre 2017].
* ↑ «trivia». ImdB.
# Intercepció (futbol americà)

En futbol americà, una intercepció, en anglès interception, és una jugada en la que un jugador de l'equip defensiu aconsegueix capturar una pilota que ha estat passada per l'equip ofensiu.
Aquesta jugada succeeix quan un jugador de la defensa aconsegueix atrapar una passada que anava cap a un jugador de l'equip atacant abans que la pilota toqui a terra. Automàticament la possessió canvia de bàndol i el jugador en qüestió pot intentar córrer cap a la zona d'anotació contrària per fer un touchdown, o com a mínim, guanyar el màxim de iardes possible.
La intercepció és una de les jugades defensives més importants, juntament amb el safety i el sac.

## Referències

* ↑ «intercepció». Termcat. Departament de Cultura - Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ «Intercept» (en anglès). The Britannica Dictionary. Encyclopædia Britannica. [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ Long, Howie; John Czarnecki. «Football For Dummies (USA Edition) Cheat Sheet» (en anglès). For Dummies, 15-05-2023. [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ «Terms Glossary» (en anglès). NFL Football Operations. National Football League. [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ Pérez Giménez, Diego. «El sack» (en castellà). Fútbol americano para todos, 01-06-2000. [Consulta: 5 agost 2024].
# Leonardo Sciascia

Leonardo Sciascia (Racalmuto, 8 de gener de 1921-Palerm, 20 de novembre de 1989) fou un escriptor, novel·lista, assagista, autor de teatre i polític sicilià.

## Biografia

Fill d'un miner sicilià, va estudiar magisteri a Caltanissetta, Sicília, i va dedicar bona part de la seva joventut a l'ensenyament (a Caltanissetta entre 1949 i 1957, i a Palerm, de 1957 a 1968). Va publicar el seu primer llibre el 1956, Les parròquies de Regalpetra, una narració neorealista ambientada en un poble sicilià. Va exercir el periodisme (al diari Corriere della Sera), al mateix temps que la literatura i l'ensenyament, fins a convertir-se en un dels novel·listes italians més importants del segle xx. Va simpatitzar amb el Partit Comunista Italià, del qual acabaria apartant-se per tal d'adoptar una posició crítica i independent. Hom l'ha considerat la "consciència crítica d'Itàlia" per la seva denúncia implacable de la corrupció política i de la violència mafiosa. Fou elegit el 1975 per la llista comunista com a regidor de la ciutat de Palerm, però va dimitir dos anys més tard; després seria elegit diputat europeu i diputat al Congrés italià (1979-1983) pel Partit Radical de Marco Pannella. Va formar part de la comissió d'investigació sobre l'assassinat d'Aldo Moro.
Sicília i els sicilians són presents en la majoria de les seves obres, traduïdes a nombrosos idiomes, algunes de les quals han estat dutes al cinema.
Sciascia va morir de càncer a Palerm el 1989.

## Obra

* Le favole della dittatura (1950)
* La Sicilia, il suo cuore (1952)
* Le Parrocchie di Regalpetra (1956)
* Gli zii di Sicilia (1958 - conte) (traducció catalana: Els oncles de Sicília ISBN 978-84-7668-211-1)
* Il giorno della civetta, 1961) (traducció catalana: El dia de l'òliba ISBN 978-84-7596-195-8)
* Il consiglio d'Egitto (1963) (traducció catalana: El consell d'Egipte ISBN 978-84-7739-036-7)
* Morte dell'Inquisitore (1964)
* L'onorevole (1965)
* A ciascuno il suo (1966) (traducció catalana: A cadascú el que és seu ISBN 978-84-297-6183-2)
* La corda pazza (1970)
* Il contesto, 1971) (traducció catalana: El context ISBN 978-84-7668-281-4)
* Il mare color del vino (1973 - recull de contes) (traducció catalana: El mar color de vi ISBN 978-84-7602-157-6)
* Todo Modo (1974) (traducció catalana: Todo modo ISBN 978-84-297-2674-9)
* Candido; ovvero, Un sogno fatto in Sicilia (1977)
* L'affare Moro (1978)
* Occhio di Capra (1984)
* Porte Aperte (1987) (traducció catalana: Portes obertes ISBN 978-84-297-2834-7)
* Il cavaliere e la morte (1988) (traducció catalana: El cavaller i la mort ISBN 978-84-297-3046-3)
* La scomparsa di Majorana (1975)
* Il Lungo Viaggio (?)

## Referències

* ↑ «Leonardo Sciascia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Leonardo Sciascia
* Amics de Leonardo Sciascia (italià)