OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ravenel (Carolina del Sud)

Ravenel és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 2.214 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ravenel tenia 2.214 habitants, 799 habitatges i 581 famílies. La densitat de població era de 69,3 habitants/km².
Dels 799 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 19,1% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 21% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,4% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 24,4% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.021$ i la renda mediana per família de 36.477$. Els homes tenien una renda mediana de 33.009$ mentre que les dones 21.306$. La renda per capita de la població era de 15.495$. Entorn del 15,9% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ravenel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ravenel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ramon Mas Baucells

Ramon Mas Baucells (Sant Julià de Vilatorta, 1982) és un escriptor, músic i editor català. És cofundador de la revista i l'editorial Males Herbes.
Llicenciat en filosofia, com a escriptor ha publicat les novel·les Estigmes (Edicions de 1984, 2019), Afores (Edicions de 1984, 2017),Crònica d'un delicte menor (L'Albí, 2012) i Mentre el món explota –signat amb el pseudònim de Roderic Mestres. També ha publicat el llibre de poemes Òsties (AdiA edicions, 2017) i un grapat de contes i articles escampats entre fanzins, revistes i antologies. Imparteix el seminari «Clàssics fora del cànon» (sobre literatura catalana no-realista) a l'Escola Bloom, i ha fet la selecció i el pròleg del llibre Savis, bojos i difunts (El conte decadentista a Catalunya entre el 1895 i el 1930). També canta amb els grups de punk FP i Matagalls. Té dos fills.

## Obra publicada

* Crònica d'un delicte menor (L'Albí, 2012)
* Afores (Edicions de 1984, 2017)
* Estigmes (Edicions de 1984, 2019)
* L'endemà de la teràpia (Edicions de 1984, 2020)
* Inventari d’afinitats (Edicions del Periscopi, 2023)
* Els murs invisibles (L'altra editorial, 2024)

## Referències

* 1 2 Plantada, Esteve. «Ramon Mas: «Un poble és la versió en miniatura de la societat sencera» | NacióDigital». [Consulta: 8 juliol 2019].
* ↑ «Mas, Ramon». Edicions 1984. [Consulta: 8 juliol 2019].
* ↑ «Ramon Mas». [Consulta: 8 juliol 2019].
* ↑ «Ramon Mas Baucells | Autores». [Consulta: 8 juliol 2019].
* ↑ «“Un adult és més fràgil que un nen”», 20-04-2019. [Consulta: 8 juliol 2019].
* ↑ Camps, Magí. «Les deu novel·les en català d'aquesta tardor» (en castellà). La Vanguardia, 25-08-2020. [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ «Inventari d'afinitats - Edicions del Periscopi». [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ Puigdevall, Ponç. «Ramon Mas tanca un cicle». El País, 03-02-2024. [Consulta: 4 febrer 2024].
# Rafal

* Aquest article tracta sobre el municipi del Baix Segura. Si cerqueu el nom genèric, vegeu «Rahal».
Rafal és un municipi del País Valencià que es troba a la comarca del Baix Segura.
Es va segregar del terme general d'Oriola en el segle xvii; va formar part de la jurisdicció de la família Rocamora i va constituir el centre del marquesat de Rafal; el dit títol havia estat concedit el 1636 a Geroni de Rocamora i passà, posteriorment als Fernández d'Heredia; el terratrèmol de 1829 va destruir la comarca.
La parla, a Rafal, és castellana. L'ajuntament està governat amb majoria absoluta pel PSPV, que en 2003 obtingué 6 regidors per 5 el PP.
El diminut terme, tan sols 1,6 km², està completament dedicat a l'agricultura i els paratges més cridaners també tenen a veure amb ella: la séquia de Sant Bartomeu o els assarbs de Mayayo, Suertes i Mudamiento.
L'església de Nostra Senyora del Rosari, construïda en 1640 i reconstruïda després del terratrèmol de 1829 és l'únic testimoni del passat de Rafal.

## Fills il·lustres

* Agustí Bertomeu (1931), compositor musical.

## Enllaços externs

* País Valencià, poble a poble, comarca a comarca, de Paco González Ramírez, d'on s'ha extret informació amb consentiment de l'autor.
* Institut Valencià d'Estadística Arxivat 2010-06-18 a Wayback Machine..
* Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat Arxivat 2008-05-26 a Wayback Machine..
* El portal de la Vega Baja.
# Rafaeł Leszczyński

Rafaeł Leszczyński (en polonès Rafał Leszczyński) va néixer a Poznań (Polònia) el 1650 i va morir a Plesnica el 31 de gener de 1703. Era fill del comte de Leszno Boguslau Leszczyński (1614-1659) i d'Anna Dönhoff (1621-1655). D'una família de comtes del Sacre Imperi Romanogermànic, va ocupar diversos càrrecs polítics com ara el de Gran Tresorer de la Corona des de 1702, governador de la Gran Polònia, de Poznan i de Kalisz. Durant molts anys va viure a l'estranger, principalment a França. Va ser molt crític amb la política proaustracista de l'aleshores rei de Polònia Joan III Sobieski, i partidari de l'aliança amb França.

## Matrimoni i fills

El 15 de febrer de 1676 es va casar amb Anna Jablonowska (1660-1727), filla d'Estanislau Joan Jablonowski (1634-1702) i de Marianna Kazanowska (1643-1687). Fill d'aquest matrimoni és:
* Estanislau I de Polònia (1677-1766), que esdevindria rei de Polònia, casat amb Caterina Opalińska (1680-1747).

## Enllaços externs

* awt.ancestrylibrary
* geneall.net
# 427 aC

El 427 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era l'any 327 ab urbe condita o de la fundació de Roma. L'ús del nom «427 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* Capitulació de Mitilene. La ciutat, que s'havia aliat amb Esparta, va caure en mans dels grecs sota la direcció de l'estrateg Cleó d'Atenes. En un primer moment, Cleó va reclamar que els aliats revoltats es rendissin o, en cas contrari, serien executats els homes, i venuts com a esclaus les dones i nens, però l'endemà es va tornar a discutir el tema i per una estreta majoria es va aprovar que només moririen els responsables de la revolta. Van enderrocar les muralles de la ciutat.
* Els tebans, aliats d'Esparta van arrasar la ciutat de Platea, i amb els materials van construir un temple dedicat a Hera.
* Esclata la Guerra civil de Corcira. El partit aristocràtic de Corcira i el partit democràtic es van enfrontar, fins que finalment, l'any 425 aC els demòcrates van obtenir el triomf i van massacrar els seus rivals.
* Va començar la guerra entre Siracusa i Leontins, ciutat que no podia fer front a un enemic tan poderós. El filòsof Gòrgias de Leontins va demanar ajut a Atenes, que va enviar una flota de 20 naus dirigides per Laques i Careades. La flota atenenca sota Laques i els seus successors Pitòdoros i Eurimedó només va actuar vora l'estret de Messana i la ciutat no va rebre cap suport.
* Cleó d'Atenes aplica un impost extraordinari (Isfora) de 200 talents als atenencs per recollir diners i poder continuar la guerra.
* A Roma van ser elegits cònsols Gai Servili Estructe Ahala i Luci Papiri Mugil·là.

## Naixements

* Plató, filòsof grec.

## Necrològiques

* El rei espartà Arquidam II.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, III, 36
* ↑ Oman, Charles. A History of Greece from the Earliest Times to the Death of Alexander the Great (en anglès). Rivingtons, 1890, p. 318.
* ↑ Fornis, Cesar «La stásis de Corcira (427-425): Trasfondo social y marco geopolítico» (en castellà). Florentia Iliberritana, 10, 1999, pàg. 95-112.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, III, 86
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XII, 53
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, III, 19
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 30
* ↑ Diògenes Laerci. Vides i opinions de filòsofs eminents, III, 2
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, III, 89
# 429 aC

El 429 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era l'any 325 ab urbe condita, o de la fundació de Roma.

## Esdeveniments

* Potidea o Cassandrea a Tràcia, que l'any 432 aC s'havia revoltat contra Atenes i s'havia aliat amb Perdicas II de Macedònia i Corint, va caure en mans dels atenesos.
* Pèricles torna a ser elegit estrateg.
* Arquidam II, rei d'Esparta inicia el setge de la ciutat de Platea, que va sucumbir l'any 427 aC.
* Batalla de Calcis. Els hoplites atenesos van ser vençuts per la infanteria lleugera de la ciutat d'Espartolos ajudats per la cavalleria calcídica. Els grecs van atacar Acarnània, l'illa de Zacint i Cefalònia per terra i per mar, per aïllar Corcira, tancar el golf de Corint i prendre Naupacte.
* L'estrateg Formió d'Atenes va vèncer en una batalla naval a la flota de Corint davant de les ciutat de Patres i Naupacte.
* Sitalces, rei dels odrisis de Tràcia, amb un nombrós exèrcit (50.000 cavallers i 100.000 infants) va creuar els passos del mont Cercine a la tardor d'aquell any i va baixar cap a Doberos, a Peònia. Perdicas, rei de Macedònia, no li va poder fer front i li va deixar el camp lliure. Sitalces va saquejar el país fins al riu Axios.
* A Roma van ser elegits cònsols Host Lucreci Triciptí i Luci Sergi Fidenat.

## Necrològiques

* Pèricles, polític atenenc, mor a causa de la pesta.

## Referències

* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, II, 70
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, II, 60
* ↑ Oman, Charles. A history of Greece from the earliest times to the death of Alexander the Great. Londres: Rivingtons, 1890, p. 308.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, II, 79, 1-7
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, II, 102
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, II, 98, 100
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 30
* ↑ Petrucci, Armando; Guillem Calaforra. Una lliçó de paleografia. València: Universitat de València, 2008, p. 44. ISBN 9788437068442.
# Manuel Montoya Fernández

Manuel Montoya Fernández (Barcelona, 18 d'octubre de 1959 - 2 de setembre de 2024) va ser un entrenador d'handbol català. Es va doctorar en ciències de l'activitat física a l'INEFC Barcelona, centre en què va ser professor d'handbol, esports emergents, metodologia i cap del departament de rendiment.

## Biografia

Va començar a entrenar al Col·legi Pare Manyanet de Barcelona i, més endavant, va guanyar dues Lligues Europees de l'EHF amb el Club Balonmano Granollers, el 1995 i el 1996. També va ser segon entrenador de Valero Rivera al Campionat del món d'handbol masculí de 2013 que va guanyar la selecció d'Espanya.
El 14 de setembre de 2018, va signar un contracte de dos anys per entrenar la selecció d'handbol de Romania, en substitució de Xavier Pascual, que anteriorment havia dimitit. L'agost de 2019 va ser destituït com a entrenador de Romania i substituït per Rareş Fortuneanu. El 20 de juliol de 2021 va signar un contracte per entrenar la selecció d'handbol de l'Iran.

## Referències

* ↑ Simon, Lluís. «Mor Manuel Montoya, exentrenador del Granollers i antic seleccionador català». L'Esportiu, 02-09-2024. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «Manuel Montoya Fernandez este noul antrenor al naţionalei de handbal masculin» (en romanian). fanatik.ro, 14-09-2018.
* ↑ Vlad, Remus. «Rareş Fortuneanu ar putea să fie numit noul selecționer al echipei naționale de handbal masculin, după ce FRH a rupt contractul cu Manuel Montoya Fernandez» (en romanian). stiripesurse.ro, 03-09-2019. [Consulta: 10 setembre 2019].
* ↑ Hutu, Marius. «Anunțat oficial! Rareș Fortuneanu a preluat naționala României» (en romanian). ProSport.ro, 10-10-2019. [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ «Montoya Fernandez named Iran handball coach» (en english). tehrantimes.com, 20-07-2021.
* ↑ «Manuel Montoya Fernandez e noul selecționer al României la handbal masculin» (en romanian). digisport.ro, 14-09-2018.
# (959) Arne

(959) Arne és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Karl Wilhelm Reinmuth en 1921 des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Heidelberg, Alemanya.
Deu al seu nom en honor del fill de l'astrònom suec Bror Asplind.
S'estima que té un diàmetre de 57,42 ± 1,5 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d'1,48629 ua. El seu T$_J$ és de 3,157.
Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 123,7 hores, amb una variació de lluentor de 10,7 de magnitud absoluta.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a ed.. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 JPL Small-Body Database
# 1890 en el cinema

Aquest article és una llista d'esdeveniments sobre el cinema que es van produir durant el 1890.

## Esdeveniments

* Es van desenvolupar les primeres imatges en moviment en pel·lícula de cel·luloide per William Friese Greene, un inventor britànic a Hyde Park, Londres el 1889. El procés es va patentar 1890.
* William Kennedy Dickson completa el seu treball per a Thomas Edison al cilindre quinetògraf en aquest any o el 1889. Monkeyshines No. 1 és la primera pel·lícula rodada amb aquest sistema.

## Pel·lícules

* London's Trafalgar Square, dirigit per William Carr Croft i Wordsworth Donisthorpe.
* Monkeyshines, No. 1 – fonts contradictòries indiquen que es va gravar el juny del 1889 o el novembre del 1890, Monkeyshines, No. 2 i Monkeyshines, No. 3, dirigit per William K. L. Dickson.
* Mosquinha, dirigit per Étienne-Jules Marey.
* Traffic in King's Road, Chelsea, dirigit per William Friese-Greene.

## Naixements

* 10 de gener – Pina Menichelli, Actriu italiana (morta el 1984)
* 30 de gener – Bruno Kastner, Actor alemany (mort el 1932)
* 17 de febrer - Sol Lesser, Productor estatunidenc (mort el 1980)
* 18 de febrer – Adolphe Menjou, Actor estatunidenc (mort el 1963)
* 24 de febrer – Marjorie Main, Actriu estatunidenca (morta el 1974)
* 23 de maig – Herbert Marshall, Actor britànic (mort el 1966)
* 10 de juny – William A. Seiter, cineasta estatunidenc (mort el 1964)
* 14 de juny – May Allison, Actriu estatunidenca (morta el 1989)
* 16 de juny – Stan Laurel, Actor britànic (mort el 1965)
* 18 de juny – Gideon Wahlberg, Actor, guionista i director de cinema suec (mort el 1948)
* 2 d'agost – Marin Sais, Actriu estatunidenca (morta el 1971)
* 27 d'agost – Man Ray, fotògraf i director estatunidenc (mort el 1976)
* 4 de setembre
** Gunnar Sommerfeldt, Actor i director danès (mort el 1947)
** Naima Wifstrand, Cantant, actriu, compositora i directora sueca (mort el 1968)
* 6 de setembre – Clara Kimball Young, actriu estatunidenca (morta el 1960)
* 1 d'octubre
** Alice Joyce, Actriu estatunidenca (morta el 1955)
** Stanley Holloway, Actor britànic (mort el 1982)
* 2 d'octubre – Groucho Marx, còmic i actor estatunidenc (mort el 1977)

## Defuncions

* c. 16 de setembre – Louis Le Prince, Pioner del cinema francès, director de Roundhay Garden Scene (nascut el 1842)
* c. 21 de desembre – Johanne Luise Heiberg, Actriu danesa, morta als 78 anys (nascuda el 1812)

## Vegeu també

* Història del cinema

## Referències

* ↑ Burns, Paul T. «The History of The Discovery of Cinematography – 1885 – 1889». Arxivat de l'original el 2009-05-18. [Consulta: 10 maig 2009]. and «Ten Remaining Frames Of Donisthorpe's 1890 'Trafalgar Square' Footage Come To Life» (GIF). [Consulta: 10 maig 2009].
# Casa Bagués (Sant Sadurní d'Anoia)

Casa Bagués és una obra noucentista de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un ampli casal entre mitgeres, amb entresòl i tres plantes. Cal remarcar-hi la riquesa ornamental de la façana amb una gran tribuna i relleus i esgrafiats d'arrel encara modernista. El terrat està coronat per un graciosíssim pavelló de forma ovalada, sustentat per columnes clàssiques i cúpula de ceràmica de colors. La silueta d'aquest important element arquitectònic ha estat adoptada per l'Associació de Veïns de Sant Sadurní.

## Referències

* ↑ «Casa Bagués». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Casa Bagués Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa de l'Emília Fortuny

La Casa de l'Emília Fortuny és una obra dels Pallaresos (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Originàriament formava part de la casa dels Fortuny però es va separar i quedà molt més limitada de formes arquitectòniques i d'espai. És de línies senzilles i fou reformada per Jujol l'any 1944. Consta de planta baixa, pis i golfes. La part més destacable és la planta baixa, on hi ha un arc de mig punt que emmarca la porta d'accés i que destaca per la seva estructura, ja que té l'arc construït de dovelles de maons sobresortides i de pedres que es van alternant. Els brancals de l'arc estan construïts amb maons. El pis alt té un balcó senzill i les golfes tres finestretes petites. De la cornisa que remata la façana sobresurten les teules àrabs.

## Història

L'any 1944 Jujol adapta la casa. Jujol fill indica que Jujol va fer un plantejament general dels pisos sobreposant-los als magnífics arcs que ell mateix havia projectat pel magatzem el 1928.

## Referències

* 1 2 «Casa de l'Emília Fortuny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].

## Enllaços externs

* «Casa de l'Emília Fortuny». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Castell de Puigdelfí

El Castell de Puigdelfí és un edifici de Perafort (Tarragonès) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

No queda cap resta d'aquest castell. En el replà on estava construït s'aixeca l'església i algunes cases, entre elles la coneguda com a "castell de Puigdelfí". El record del castell és present també en la toponímia (Carrer del Castell).

## Referències

* ↑ «Castell de Puigdelfí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Castell de Puigdelfí». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Castell de Puigdelfí». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Casa Fornés

La Casa Fornés, o Cal Fornés, és un habitatge del municipi de Reus (Baix Camp). L'edifici està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'arquitecte Pere Caselles va voler buscar la màxima entrada de llum natural a l'habitatge pels escassos metres lineals de façana disponibles, i aconseguí un resultat en què domina el buit sobre el ple. A la planta baixa sota un arc de pedra escarser amb muntants imitant pilastres amb capitells motllurats, s'hi inclou l'accés a l'escala de veïns i al local comercial. Als extrems de l'arc, dos medallons mostren l'any de construcció de l'edifici, 1914, i les inicials del seu propietari PF. La primera planta l'ocupa un ampli arc de mig punt d'obra vista amb un ampli balcó El tancament del balcó conserva la fusteria original, i té un interessant disseny de línies simètriques que ajuda a donar més valor plàstic a la façana, que sembla inspirat en la casa Ciamberlani que Paul Hankar construí a Brussel·les el 1897. La pedra clau de l'arc i les dues impostes són de pedra decorada amb motius florals. També és de pedra la superfície de la façana no decorada. Les dues plantes superiors tenen balcons que ocupen tota l'amplada de la façana, però amb les obertures tripartides per estrets pilars d'obra que volen emfatitzar la verticalitat de l'edifici. La solució compositiva de la façana la retrobarem, vuit anys després, aplicada al número 29 del raval Sant Pere.

## Història

Pau Fornés i Marca va encarregar l'edifici d'habitatges a l'arquitecte Pere Caselles, que el construí el 1914.

## Referències

* ↑ «Habitatge del raval de santa Anna 19». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19-X-2014].
* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 140. ISBN 8493315125

## Enllaços externs

* Casa Fornés. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
# Marc Eremita

Marc Eremita va ser un notable asceta egipci que hauria viscut uns cent anys. Pal·ladi a la Historia Lausiaca diu que hi va parlar personalment i explica algunes històries d'ell que es poden considerar meravelloses. Les diverses variants del seu nom són: grec antic: Μάρκος Ἀσκητής; llatí: Marcus Eremita) o Marc Anacoreta (grec antic: Μάρκος Ἀναχωρητής; llatí: Marcus Anachoreta) o Marc Monjo (grec antic: Μάρκος Μοναχος; llatí: Marcus Monachus.
Pal·ladi no li atribueix cap obra escrita. També el menciona Hèrmies Sozomen sense parlar de les seves obres. Nicèfor Cal·list Xantòpul diu que va escriure vuit tractats (λόγοι ὀκτὼ) sobre les passions humanes, i 32 altres que descriuen la disciplina dels ascetes; si en va escriure altres no s'han conservat excepte una homilia (Περὶ παραδείσου καὶ νόμου πνευματικοῦ, De Paradiso et Lege Spirituali). Els vuit tractats s'havien escrit com a llibres independents però van ser reunits en un sol volum, i així ho descriu Foci que hi va afegir un novè volum, un escrit contra els melquisedequites (κατὰ Μελχιζεδεκιτῶν), seguidors de Melquisedec. Foci diu que les seves obres reflectien un alt grau d'heretgia. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.
Altres tractats del grup de vuit són:
* Περὶ νηστείας, De Jejunio, sobre el dejuni.
* Περὶ νόμου πνευματικοῦ, De Lege Spirituali, sobre les lleis espirituals.
* Περὶ τῶν οἰομένων ἐξ ἔργων δικαιοῦσθαι, De his qui putant se Opsibus jusificari, dels que pensen que estan justificats pel poble.

## Referències

* ↑ Fortescue, A. «Marcus Eremita». A: The Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1910.
* ↑ Smith, William (ed.). «Marcus Eremita». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 31 desembre 2022].