OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ruta d'Occitània 2019

La Ruta d'Occitània 2019, 43a edició de la Ruta d'Occitània, es disputà entre el 20 i el 23 de juny de 2019 repartits entre quatre etapes, amb inici a Ginhac i final a Claramont e Poiet. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2019, amb una categoria 2.1.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a divuit equips:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 20 de juny | Ginhac – Sent Ginièis d'Òlt | etapa de mitja muntanya | 175,5 | Alejandro Valverde Belmonte | Alejandro Valverde Belmonte |
| 2a etapa | 21 de juny | La Bruguièira – Martras Tolosana | etapa accidentada | 187,7 | Arnaud Démare | Alejandro Valverde Belmonte |
| 3a etapa | 22 de juny | Àrreu – Banhèras de Luishon | etapa de muntanya | 173 | Iván Ramiro Sosa Cuervo | Alejandro Valverde Belmonte |
| 4a etapa | 24 de juny | Claramont e Poiet – Claramont e Poiet | etapa accidentada | 154,8 | Arnaud Démare | Alejandro Valverde Belmonte |

### 1a etapa

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### 2a etapa

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### 3a etapa

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### 4a etapa

Font: ProCyclingStats :

## Evolució de les classificacions

| Etapa | Vencedor | Classificació general | Classificació per punts | Classificació de la muntanya | Classificació dels joves | Classificació per equips |
| 1 | Alejandro Valverde | Alejandro Valverde | Alejandro Valverde | Loic Chetout | Edward Dunbar | Team Ineos |
| 2 | Arnaud Démare | Alejandro Valverde | Arnaud Démare | Loic Chetout | Edward Dunbar | Team Ineos |
| 3 | Iván Ramiro Sosa | Alejandro Valverde | Alejandro Valverde | Óscar Rodríguez | Iván Ramiro Sosa | Team Ineos |
| 4 | Arnaud Démare | Alejandro Valverde | Arnaud Démare | Óscar Rodríguez | Iván Ramiro Sosa | Team Ineos |
| Classificacions finals | Classificacions finals | Alejandro Valverde | Arnaud Démare | Óscar Rodríguez | Iván Ramiro Sosa | Team Ineos |

## Referències

* ↑ «Valverde vuelve con victoria 53 días después en la Ruta de Occitania». El Mundo Deportivo, 20-06-2019 [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ «Demare se impone en Occitania y Valverde sigue al mando». El Mundo Deportivo, 21-06-2019 [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ «Valverde brilla en la montaña y sigue líder». El Mundo Deportivo, 22-06-2019 [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ «Valverde vuelve a ganar la Ruta de Occitania». El Mundo Deportivo, 23-06-2019 [Consulta: 6 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
# Synasellus favaiensis

Synasellus favaiensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península Ibèrica: Portugal.

## Referències

* ↑ Braga, J. M., 1944. Note sur un genre d'Asellides nouveau du Portugal (Synasellus n. gen.) et description d'une sous-espèce nouvelle de ce genre. Publicaçoes do Instituto de Zoologia "Dr. Augusto Nobre" 17: 1–11.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna ibérica (castellà)
* ↑ Biodiversidade em Portugal (portuguès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Thomas Bartholin

Thomas Bartholin (llatinitzat com a Thomas Bartolinus) (20 d'octubre de 1616 – 4 de desembre de 1680) va ser un metge, matemàtic i teòleg danès, pare de Caspar Bartholin el Jove, fill de Caspar Bartholin el Vell i Anna Fincke, filla al seu torn del matemàtic Thomas Fincke. Va tenir cinc germans entre els quals va destacar Erasmus Bartholin (nou anys menor), que va arribar a tenir tanta fama com ell per les seves troballes científiques relacionades amb la refracció doble de la llum. La família Bartholin va ser famosa per la quantitat de científics que va tenir, dotze dels quals van ser catedràtics de la Universitat de Copenhaguen
Thomas Bartholin és conegut com el descobridor del sistema limfàtic. Encara que aquest descobriment va ser realitzat alhora per Olaus Rudbeck, Thomas Bartholin ho va publicar primer.
El seu pare va publicar la primera col·lecció anatòmica el 1611, que va ser il·lustrada i revisada més endavant per Thomas, el que va convertir a aquest treball en la referència per excel·lència de l'anatomia. Cal destacar que el ducto principal de les glàndules sublinguals duen el seu nom referit com el ducto sublingual de Bartholin.
El 1670 la granja on vivia va sofrir un incendi que va acabar amb gran part de la seva biblioteca i dels seus manuscrits. Després d'això, el rei Cristià V de Dinamarca va nomenar Thomas com el seu metge personal, concedint-li un generós sou i eximint a la seva granja del pagament d'impostos, com recompensa per la pèrdua soferta. En 1680 Bartholin emmalalteix, per la qual cosa ven la granja i retorna a Copenhaguen, on mor poc més tard. Va ser sepultat a Vor Frue Kirke (l'Església de La Nostra Senyora).
A Copenhaguen es pot trobar el carrer Bartholinsgade, i prop d'allí, l'Institut Bartholin (Bartholin Institutet), ambdós anomenats així en honor de la seva família.

## Enllaços externs

* Obres digitalitzades de Thomas Bartholin Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine..
# José Sastre Sanz

José Sastre Sanz (Madrid, 23 de març de 1937 - València, 27 d'octubre de 1999) fou un futbolista madrileny-valencià de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Centrecampista nascut a Madrid per casualitat, de petit va viure a Onda, on es formà futbolísticament al Frente de Juventudes d'Onda. Jugà al Vila-real CF abans d'ingressar al RCD Espanyol el 1956. Jugà sis temporades al club, en els quals disputà 153 partits de lliga i marcà 24 gols a primera divisió. En un partit disputat a Casablanca enfront del Santos FC destacà pel marcatge que li feu a Pelé. El 1962, després del descens del club a Segona, fitxà pel València CF, on jugà tres temporades més a Primera. Al València fou campió de la Copa de les Ciutats en Fires els anys 1962 i 1963. Posteriorment jugà al Racing de Santander i al CE Europa. Fou tres cops internacional amb la selecció espanyola sots 21 i un amb la de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Luto por la muerte de José Sastre». Mundo Deportivo, 01-11-1999.
* ↑ «Fallece Sastre ex del Valencia». Mundo Deportivo, 28-10-1999.
* ↑ «Un nombre y un apellido que vuelven al futbol catalán: José Satre». Mundo Deportivo, 12-05-1956.
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Ficha de José Sastre». ciberche.net. Arxivat de l'original el 2018-09-07. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ «José Sastre». hallofameperico. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ «Sastre fue ídolo en Sarriá». Mundo Deportivo, 29-10-1999.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Topònims de les Esplugues

Llistat de topònims de la caseria de les Esplugues, pertanyent a l'antic terme municipal de Mur, actualment integrat en el de Castell de Mur, al Pallars Jussà, presents a la Viquipèdia.

## Edificis
### Esglésies

* Mare de Déu del Roser de les Esplugues

### Masies (pel que fa als edificis)

| Casa Feliçó | Casa Sebastià |

## Geografia
### Cingleres

* Cinglo de les Esplugues

### Clots

* Patacolls

### Corrents d'aigua

* Barranc de Canissera

### Entitats de població

* Les Esplugues

### Masies (pel que fa al territori)

| Casa Feliçó | Casa Sebastià |

### Solanes

| Solà de les Esplugues | Solà de Roca |

### Vies de comunicació

| Camí de les Esplugues | Carretera LV-9124 |
# Joy (cràter)

Joy és un petit cràter d'impacte de la Lluna situat en el terreny irregular just a l'oest de la Mare Serenitatis. És un element circular en forma de copa amb una vora lleument aixecada. El cràter va ser designat inicialment Hadley A fins que va ser reanomenat per la UAI.
El Mons Hadley es troba a l'oest-nord-oest a la serralada dels Montes Apenninus.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Topònims de la Torre d'Eroles

Llista de topònims de l'antic poble de la Torre d'Eroles, en el terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà presents a la Viquipèdia.

## Edificis
### Masies (pel que fa a l'edifici)

| Cal Bigorra Casa Birrillo Casa Coix Cal Fagina | Casa Girvàs Masia Gurdem Casa Jaumillo Cal Joquer | Casa Junquer Casa Manel Cal Mateu Cal Palou | Cal Rafael Cal Ramon Cal Vidal |

## Geografia
### Boscs

| Bosc d'Abella | Els Rebolls del Joquer | Matacoix |

### Colls, collades, graus i passos

| Coll d'Allí Coll des Eres | Coll de Guinera Coll Nadilla | Grau de Queralt Collada de la Serra del Pi | Collada Sobirana |

### Corrents d'aigua (barrancs, canals, llaus, rases, rius i torrents)

| Riu d'Abella | Barranc de la Torre |

### Costes de muntanya

| Costa de les Basses (a la Torre d'Eroles) | Costa del Batista | Costa de la Font |

### Diversos (indrets i partides)

| L'Argelagosa | Lo Cadoll | La Torre | La Vinyassa |

### Entitats de població

* La Torre d'Eroles

### Fonts

| Fonts de la Borda del Manel | Font de la Torre (la Torre d'Eroles) |

### Masies (pel que fa al territori)

| Agrupades Cal Fagina Cal Mateu Cal Palou Cal Ramon | Disperses Cal Bigorra Casa Birrillo Casa Coix Casa Girvàs Masia Gurdem | Casa Jaumillo Cal Joquer Casa Junquer Casa Manel Cal Rafael Cal Vidal |

### Obagues

* Els Obagots

### Partides

| Cal Joquer Camí de Jomella Carrànima | Casa Junquer Girvàs La Mata | Matacoix Obac de Carrànima | La Torre d'Eroles Torre Montell |

### Roques

* Pedra Blanca

### Serres

| Serrat de les Alzineres | Serra de Carreu |

### Solanes

| Solana del Joquer | Solà de la Torre |

### Vies de comunicació

| Carretera del Bosc d'Abella | La Drecera | Pista de la Torre |
# Juju

Juju o ju-ju (francès: joujou, derivat de 'jouet', 'joguet') és un sistema de creences espirituals que incorpora objectes, com ara amulets i els encanteris utilitzats en la pràctica religiosa, com a part de la bruixeria a l'Àfrica occidental. El terme s'ha aplicat a les religions tradicionals d'Àfrica Occidental.
El terme "juju" i les pràctiques que s'hi associen, van viatjar de l'Àfrica occidental a Amèrica, arran del comerç d'esclaus a través de l'Atlàntic, i encara sobreviuen en alguns llocs, particularment entre els diferents grups de negres cimarrons que han conservat les seves tradicions africanes .

## Visió de conjunt

El juju és utilitzat, de vegades per fer complir un contracte o garantir-ne el compliment. Aquest també pot ser el cas en el context de la migració, la tracta de persones i la prostitució forçada. En un escenari típic, una dona nigeriana rep un encanteri juju abans de ser enviada a Europa per a la prostitució. L'encanteri del juju pretén assegurar-se que pagarà als seus contrabandistes o traficants i no s'escaparà. El "metge bruixot" que organitza l'encanteri rep uns diners per fer aquest servei
Contràriament a la creença comuna, el vodú no està relacionat amb el juju, malgrat les similituds lingüístiques i espirituals. Hi hauria d'haver un bon juju, que podria provenir de gairebé totes les bones accions; El juju dolent es podria crear de manera inversa. A més el juju, per descomptat, té influència en la sort i la fortuna. Típics d'aquesta superstició són articles petits que es porten al damunt de manera similar a les joies, que normalment contenen "drogues" que són produïdes per "metges bruixots"
El terme "juju" s'utilitza habitualment per referir-se al sentiment d'alguna cosa. Per exemple, si una persona se sent afectada per un objecte o un lloc, diríem que l'objecte o el lloc tenen "mal juju".

## Vegeu també

* Religions tradicionals africanes
* Vudú
* Candomblé
* Quimbanda

## Referències

* ↑ "Joujou" al Diccionari Larousse (francès)
* ↑ «Juju | Definició de Juju a Dictionary.com». Dictionary.reference.com. [Consulta: 5 juliol 2013] (anglès)
* ↑ Harper, Douglas. «juju». Online Etymology Dictionary (anglès)
* ↑ Augustus Ferryman Mockler-Ferryman, Imperial Africa: the rise, progress and future of the British possessions in Africa, Volum 1, 1898 (anglès)
* ↑ «Sex trafficker used African witchcraft to smuggle children for prostitution». The Telegraph, 29-10-2012.
* 1 2 «People & Power – The Nigerian Connection». Al Jazeera, 11-06-2012.
* ↑ ; Fick, Maggie«FT Seasonal Appeal: The long and dangerous road to slavery», 03-12-2015. [Consulta: 3 desembre 2015].
# Juist

Juist (frisó Júst) és una illa frisona alemanya situada entre Norderney (a l'est) i Borkum (a l'oest) i al nord de l'estuari de l'Ems. És una illa allargassada (17 km de llargada per 500 m d'amplada) amb 16,43 km²; de superfície. Els seus 1.801 habitants (2003) es troben repartits en dos pobles: Juist (també anomenat Dorf) i Loog. Administrativament constitueix un municipi, que pertany a l'estat de Baixa Saxònia.
Es pot accedir a l'illa amb transbordador des de Norddeich (a terra ferma), si bé Juist disposa a més d'un petit aeròdrom.
Actualment l'illa s'està erosionant pel cantó occidental (Bill-Polder) en ser-hi la migrada vegetació incapaç de mantenir la sorra fixa.

## Enllaços externs

* http://www.juist.de Pàgina oficial (alemany)
* http://www.juist-bilderbuch.de Pàgina Photo + Video (alemany)
# The Pursuit of Happiness (pel·lícula de 1934)

The Pursuit of Happiness és una pel·lícula de comèdia històrica estatunidenca de 1934 dirigida per Alexander Hall i protagonitzada per Francis Lederer, Joan Bennett i Charlie Ruggles. Va ser estrenada el 28 de setembre de 1934 per Paramount Pictures.

## Argument

Un soldat de Hesse que serveix amb les forces britàniques durant la Guerra d'Independència dels Estats Units deserta i intenta establir-se a Connecticut amb una dona local que ha conegut.

## Repartiment

* Francis Lederer com Max Christmann
* Joan Bennett com Prudence Kirkland
* Charlie Ruggles com Aaron Kirkland
* Mary Boland com Comfort Kirkland
* Walter Kingsford com Rev. Lyman Banks
* Minor Watson com Col. Sherwood
* Adrian Morris com Thad Jennings
* Barbara Barondess com Meg Mallory
* Duke York com Jonathan
* Jules Cowles com The Drunk
* Irving Bacon com Bijah
* Spencer Charters com Sam Evans
* Holmes Herbert com Gen. Sir Henry Clinton
* Edward Peil Sr. com Peddler (sense acreditar)

## Referències

* ↑ Sennwald, Andre. «Movie Review - The Pursuit of Happiness - The Music Hall Presents a Gay Screen Edition of 'The Pursuit of Happiness' - 'Loyalties.'». The New York Times, 26-10-1934. [Consulta: 28 febrer 2015].
* ↑ «The Pursuit of Happiness». Afi.com. [Consulta: 28 febrer 2015].
# José Milicua Illarramendi

José Milicua Illarramendi (Oñati, Guipúscoa, 1921- Barcelona, 20 de maig de 2013) fou un historiador de l'art d'origen basc.
Format a la Universitat de Barcelona, de la qual va ser catedràtic d'història de l'art, orientà els seus estudis cap a la pintura espanyola i italiana del sis-cents, especialment en la figura de Josep de Ribera. En la seva formació influirien també Roberto Longhi i Josep Gudiol i Ricart, de qui fou deixeble i amic. Seguint l'ensenyament de Longhi, Milicua destacà per l'anàlisi acurada de les obres d'art, que li permeté establir l'atribució d'algunes peces mestres d'autoria no identificada, i reconstruir la trajectòria de períodes mal coneguts d'alguns pintors destacats.
Participà, com a director fundador, en la creació de la Escuela de Bellas Artes de Bilbao el 1970-1971. Fou professor i director (1975-77) de l'Escola Superior de Belles Artes de Sant Jordi, i professor emèrit a la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona (1992 - 1999). Va ser vocal del Real Patronato del Museo del Prado des de 1993, i de la Junta de Qualificació, Valoració i Exportació de Béns del Patrimoni Cultural de Catalunya.
Fou acadèmic honorari de la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando i de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, vocal del Patronat de l'Institut Amatller d'Art Hispànic de Barcelona, de la Fundación de Apoyo a la Historia del Arte, de Madrid, i membre d'honor de l'Associació Catalana de Crítics d'Art.
Refinat col·leccionista, el 1974 va fer donació de l'obra Desposoris de la Verge, de Pier Francesco Mazzuccheli, al Museu del Prado, i d'una obra d'Aurelio Arteta al Museu de Belles Arts de Bilbao, el 1998.

## Obra

* Palencia monumental. Madrid: Plus Ultra, 1954
* Història universal de l'art [sota la direcció de J. Milicua]. Barcelona: Planeta, 1988-1999. 10 vols.
* Diez estudios sobre pintura. Barcelona: Tecnograf, 1991
* Ojo crítico y memoria visual: estudios de arte; textos reunidos por A. Ramon. Madrid: Centro de Estudios Europa Hispánica, 2016

## Referències

* ↑ Calvo Serraller, Francisco. «José Milicua, el aura de un maestro de historiadores del arte» (en castellà). El País, 21-05-2013. [Consulta: 22 maig 2013].
* ↑ Museo del Prado. «Milicua Illarramendi, José» (en castellà). [Consulta: 13 abril 2019].
* ↑ «Muere, a los 92 años, el historiador del arte y patrono del Museo del Prado José Milicua» (en castellà). Diario ABC, 21-05-2013. [Consulta: 22 maig 2013].

## Enllaços externs

* Obres de José Milicua a la Biblioteca de Catalunya Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Tirrena-Adriàtica 1980

La Tirrena-Adriàtica 1980 va ser la 15a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en un pròleg inicial i cinc etapes, la darrera de les quals era la tradicional contrarellotge individual pels carrers de San Benedetto del Tronto, entre el 8 i el 13 de març de 1980, amb un recorregut final de 814,3 km.
El vencedor de la cursa fou l'italià Francesco Moser (Sanson-Campagnolo), que s'imposà al belga Fons de Wolf (Boule d'Or-Colnago) i l'italià Dante Morandi (Hoonved-Bottecchia).

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| Pr. | 8 de març | Cerenova - Cerenova (CRI) | 7,2 | Francesco Moser (ITA) | Francesco Moser (ITA) |
| 1a | 9 de març | Cerenova - Monte Cassino | 205,0 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Francesco Moser (ITA) |
| 2a | 10 de març | Cassino - Subiaco | 168,0 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Francesco Moser (ITA) |
| 3a | 11 de març | L'Aquila - Montegiorgio | 192,7 | Giuseppe Saronni (ITA) | Francesco Moser (ITA) |
| 4a | 12 de març | Grottazzolina - Nereto | 223,4 | Claude Criquielion (BEL) | Francesco Moser (ITA) |
| 5a | 13 de març | S.B del Tronto - S.B del Tronto (CRI) | 18,0 | Gregor Braun (GER) | Francesco Moser (ITA) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Francesco Moser (ITA) | Sanson-Campagnolo | 21h 17' 28" |
| 2 | Fons de Wolf (BEL) | Boule d'Or-Colnago | + 59" |
| 3 | Dante Morandi (ITA) | Hoonved-Bottecchia | + 1' 05" |
| 4 | Alf Segersall (SWE) | Bianchi-Piaggio | + 1' 13" |
| 5 | Gianbattista Baronchelli (ITA) | Bianchi-Piaggio | + 1' 16" |
| 6 | Giuseppe Saronni (ITA) | Gis Gelati-Colnago | + 1' 19" |
| 7 | Bernt Johansson (SWE) | Magniflex-Olmo | + 1' 36" |
| 8 | Michel Pollentier (BEL) | Splendor-Admiral | + 1' 46" |
| 9 | Valerio Lualdi (ITA) | Gis Gelati-Colnago | + 2' 23" |
| 10 | Claudio Bortolotto (ITA) | San Giacomo-Benotto | + 2' 26" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 16 febrer 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 1980». cyclingfever.com/. [Consulta: 16 febrer 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 16 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# José Milton Melgar

José Milton Melgar (20 de setembre de 1959) és un exfutbolista bolivià.

## Selecció de Bolívia

Va formar part de l'equip bolivià a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ Escuela de Fútbol Milton Melgar Arxivat 2010-01-12 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ José Milton Melgar - International Appearances - RSSSF
* ↑ José Milton Melgar Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ José Milton Melgar a National-Football-Teams.com (anglès)
# Toda de Ribagorça

Toda de Ribagorça (? - ca. 1019) fou comtessa de Ribagorça (1003-1011) i comtessa consort de Pallars (?-1010).

## Orígens familiars

Filla del comte Ramon III de Ribagorça i la seva esposa Garsenda d'Armanyac. Fou germana dels també comtes Unifred de Ribagorça, Arnau de Ribagorça i Isern de Ribagorça.
| 8. Ramon II de Pallars i Ribagorça | 8. Ramon II de Pallars i Ribagorça | | | |
| | | | | | | 4. Bernat I de Ribagorça | 4. Bernat I de Ribagorça | 4. Bernat I de Ribagorça | 4. Bernat I de Ribagorça | | | | |
| | | | | | | | | | 9. Guinegenta | 9. Guinegenta | 9. Guinegenta | 9. Guinegenta | |
| | | | | | | | | | 2. Ramon III de Ribagorça | 2. Ramon III de Ribagorça | 2. Ramon III de Ribagorça | 2. Ramon III de Ribagorça | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | 10. Galí III | 10. Galí III | 10. Galí III | 10. Galí III | |
| | | | 5. Toda d'Aragó | 5. Toda d'Aragó | 5. Toda d'Aragó | 5. Toda d'Aragó | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | 11. Acibel·la de Gascunya | 11. Acibel·la de Gascunya | 11. Acibel·la de Gascunya | 11. Acibel·la de Gascunya | |
| 1. Tota de Ribagorça | 1. Tota de Ribagorça | 1. Tota de Ribagorça | 1. Tota de Ribagorça | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | 6. Guillem d'Armanyac | 6. Guillem d'Armanyac | 6. Guillem d'Armanyac | 6. Guillem d'Armanyac |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | 3. Garsenda d'Armanyac | 3. Garsenda d'Armanyac | 3. Garsenda d'Armanyac | 3. Garsenda d'Armanyac | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | 7. ? | 7. ? | 7. ? | 7. ? |
Succeí al seu germà Isern a la seva mort l'any 1003.
Es casà amb el comte Sunyer I de Pallars, del qual en fou la segona esposa. No tingueren fills del matrimoni.
És designada, sense dubte, Tota de Ribagorça (en èuscar); quan la seva àvia paterna, que porta el mateix nom: Toda d'Aragó, és designada amb el nom en llengua romanç. Això fa pensar en les llengües de la població no islamitzada d'aquelles contrades. En canvi, el visigot o hispanoromà muladí (islamitzat), sol tenir el nom només en àrab.
Fou succeït pel seu nebot Guillem de Ribagorça, fill del comte Isern de Ribagorça que l'anà a buscar a cort comtal castellana on residia perquè la seva tia, Ava de Ribagorça es feia càrrec de la seva educació.

## Referències

* ↑ ORDEIG I MATA, Ramon, Les dotalies de les esglésies de Catalunya (segles IX - XII) (Estudis històrics Diplomatari 2-I), Vic 1996., pàg. 26.