OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de monuments d'Esporles

Llista de monuments d'Esporles catalogats pel consell insular de Mallorca com a Béns d'Interès Cultural en la categoria de monuments pel seu interès històric, artístic, arquitectònic, arqueològic, històric-industrial, etnològic, social, científic o tècnic.
| Monument | Tipus | Localització | Coordenades | Codi$^?$ |
| Turó murat de Canet / Es Corral Fals / Ses Planes | Monument arqueològic | Esporles | 39° 39′ 54″ N, 2° 36′ 51″ E﻿ / ﻿39.664958°N,2.614179°E﻿ / 39.664958; 2.614179 a prop | RI-51-0002049 |
| Talaiot de sa Granja / S'Ossera | Monument arqueològic | Esporles | 39° 40′ 16″ N, 2° 33′ 46″ E﻿ / ﻿39.671083°N,2.562867°E﻿ / 39.671083; 2.562867 a prop | RI-51-0002052 |
| Baix de s'Ossera / Sa Granja | Monument arqueològic | Esporles | 39° 40′ 13″ N, 2° 33′ 59″ E﻿ / ﻿39.670195°N,2.566359°E﻿ / 39.670195; 2.566359 a prop | RI-51-0002050 |
| Resta prehistòrica de sa Granja / Racó de Banyalbufar | Monument arqueològic | Esporles | 39° 40′ 26″ N, 2° 33′ 29″ E﻿ / ﻿39.673768°N,2.558163°E﻿ / 39.673768; 2.558163 a prop | RI-51-0002053 |
| Resta prehistòrica de Miralles | Monument arqueològic | Esporles | 39° 39′ 54″ N, 2° 36′ 07″ E﻿ / ﻿39.664916°N,2.601938°E﻿ / 39.664916; 2.601938 a prop | RI-51-0002054 |
| Talaiot de Son Cabaspre | Monument arqueològic | Esporles | 39° 41′ 15″ N, 2° 35′ 12″ E﻿ / ﻿39.687389°N,2.586660°E﻿ / 39.687389; 2.586660 a prop | RI-51-0002055 |
| Turó fortificat de Son Dameto / Es Bosc | Monument arqueològic | Esporles | 39° 41′ 15″ N, 2° 34′ 51″ E﻿ / ﻿39.687368°N,2.580817°E﻿ / 39.687368; 2.580817 a prop | RI-51-0002056 |
| Resta prehistòrica de Son Llabrès | Monument arqueològic | Esporles | 39° 38′ 37″ N, 2° 34′ 44″ E﻿ / ﻿39.643480°N,2.578752°E﻿ / 39.643480; 2.578752 a prop | RI-51-0002057 |
| Talaiot de Son Malferit / Es Caragol | Monument arqueològic | Esporles | 39° 38′ 40″ N, 2° 34′ 41″ E﻿ / ﻿39.644379°N,2.578175°E﻿ / 39.644379; 2.578175 a prop | RI-51-0002058 |
| Necròpoli de Son Quint / Puig des Moros | Monument arqueològic | Esporles | 39° 39′ 23″ N, 2° 35′ 38″ E﻿ / ﻿39.656329°N,2.593828°E﻿ / 39.656329; 2.593828 a prop | RI-51-0002059 |
| Talaiot de Son Tugores / Puig de Ses Forques | Monument arqueològic | Esporles | 39° 39′ 36″ N, 2° 37′ 12″ E﻿ / ﻿39.660030°N,2.620047°E﻿ / 39.660030; 2.620047 a prop | RI-51-0002060 |

## Referències

* Base de dades de béns immobles, del Ministeri de Cultura
* Visor del Patrimoni Històric, del Consell de Mallorca
# Sant Martí de les Serres

Sant Martí de les Serres és una església que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Navès (Solsonès).

## Situació

Es troba a la part central del terme municipal, damunt el llom de la carena del Bassot, al marge esquerre del torrent de la Vallanca.
Per anar-hi es parteix de la carretera C-26 (de Solsona a Berga), al seu pas pel terme de Navès, al km. 114,2 (42° 00′ 05″ N, 1° 36′ 22″ E﻿ / ﻿42.001501°N,1.606178°E﻿ / 42.001501; 1.606178). Aquí cal prendre la carretera a Besora i Busa. Carretera asfaltada i ben senyalitzada que se segueix fins que:
   * Als 7,3 km. (42° 03′ 20″ N, 1° 36′ 33″ E﻿ / ﻿42.055500°N,1.609270°E﻿ / 42.055500; 1.609270), en l'indret anomenat la Creu Roja, es deixa l'asfalt i es pren el trencall de la dreta, senyalitzat "Marsinyac" "Les Serres" "La Selva". A partir d'aquí, ni que la pista sigui bastant bona, és recomanable circular-hi en 4x4. Seguir sempre la pista principal.
   * Als 9,8 km. es deixa el trencall a la dreta, senyalitzat "Marsinyac", i es continua amunt. La pista es redreça i després de creuar la carena de cal Moixí i més endavant el torrent de la Vallanca, passa a tocar de la masia de les Serres i, poc més endavant, als 13,5 km, s'arriba a l'església.

## Descripció

Sant Martí de les Serres és una església romànica modificada d'una nau i absis desaparegut. Les seves mides són de 4,85x6,70 metres. L'església està orientada a l'est.
La volta de la nau ha desaparegut. A la banda interior del frontis hi ha senyals d'haver tingut volta d'arrencada gòtica i coronament arrodonit. Va ser convertida en pagesia, actualment abandonada i conserva només una part de la nau. L'absis, ha estat substituït per una construcció rectangular. La coberta del conjunt és avui a un vessant. El mur sud es conserva en tota la seva alçada i té encara la cornisa de pedres trapezoïdals amb bisell. El mur nord, està refet d'un metre del sòl en amunt i el frontis, està deformat per un pilar que sosté la teulada. El parament és de grans carreus treballats a punta. La porta al mur sud, és d'arc de mig punt adovellada i està tapiada.

### Notícies històriques

Església no esmentada en l'Acta de Consagració i Dotació de la Catedral d'Urgell de l'any 839. Les modificacions van ser fetes l'any 1678 per Jaume Postils i després se'n van fer d'altres per habilitar-ho com a habitatge o corral.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Sant Martí de les Serres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Navès
# Platja del Borró d'enfora

La platja del Borró d'enfora, o platja de l'Assutzena, és una platja natural del municipi de Colera (Alt Empordà) situada al cap Ras, entre la platja del Borró i la punta del Borró. Té una longitud d'uns 100 m i una amplada mitjana de 10 m, de sorra gruixuda, i està separada en dues cales per unes roques que gairebé arriben al mar. És una platja nudista. S'hi arriba caminant des de la platja del Borró.
El nom d'Assutzena és degut a presència del lliri blanc (Lilium candidum) als voltants.

## Referències

* 1 2 «Punta d'es Borró». Catalunya.com.
# Hažín

Hažín és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país. El 2017 tenia 475 habitants.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1336.
# Eduard I de Bar

Eduard I de Bar nascut cap a 1295, mort el novembre 1336 a Famagusta, va ser comte de Bar de 1302 a 1336. Era fill d'Enric III, comte de Bar, i d'Elionor d'Anglaterra.

## Biografia

Vers el 1298, la seva mare Elionor d'Anglaterra va morir quan encara era infant. El seu pare, el comte Enric III, va morir el 1302 a Nàpols després d'un enfrontament contra forces de Frederic I de Sicília. Encara que el seu avi matern Eduard I, rei d'Anglaterra, va intentar fer-se designar regent del comtat, la regència fou finalment assegurada pels seus oncles, Joan, senyor de Puisaye, Teobald de Bar, bisbe de Lieja i Renald, bisbe de Metz.
El 1310, a l'edat de quinze anys, es va casar amb Maria de Borgonya, una de les filles del duc de Borgonya Robert II i d'Agnès de França. Eduard fou declarat major de resultes del seu matrimoni. En una batalla a Frouard, fou fet presoner el 1313 pel duc de Lorena Ferri IV. Eduard fou alliberat alguns mesos més tard de resultes del pagament d'un enorme rescat de 90.000 llibres, pagat en part amb els diners messins. Fou a l'origen de la construcció de la farga hidràulica de Moyeuvre-grande el 1323. El 1324, es va llançar a l'anomenada guerra dels quatre senyors contra la ciutat de Metz, tant per anul·lar els seus deutes, contrets per pagar el seu rescat, com per fer valer drets senyorials.
Va marxar llavors cap a l'Orient, amb Felip III de Namur i d'altres senyors del Sacre Imperi, amb la intenció de fer croada. Va desembarcar a l'illa de Xipre. L'expedició va anar malament i els habitants de Famagusta els van massacrar.

## Fills

De Maria de Borgonya va tenir:
* Enric IV († 1344), comte de Bar
* Elionor († 1332), casada el 1330 amb Raül († 1346), duc de Lorena
* Beatriu, casada amb Guiu I Gonzaga († 1369), senyor de Màntua

## Notes i referències

* ↑ E. de Bouteiller, La guerre de Metz en 1324, Firmin-Didot, París, 1875
# Lagunaseca

Lagunaseca és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 65 | 114 | 120 | 129 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Saler de Cellini

El Saler de Cellini o Saler de Francesc I de França (a Viena rep el nom italià de saliera) és una obra de Benvenuto Cellini, que forma part de la col·lecció d'arts decoratives del Kunsthistorisches de Viena. Les seves dimensions són 26 centímetres d'alt amb una base de 33,5 cm d'ample. Està realitzat amb ivori, or i esmalt.

## Origen

Va ser modelat i fos en algun moment entre 1539 i 1543 per al rei Francesc I de França, a partir de models que havien estat preparats molts anys abans per al Cardenal Hipòlit d'Este. Aquest saler està format per una figura masculina que representa el mar i una altra femenina que és la terra. Un petit recipient que es pretén que guardi la sal està col·locat a prop de la figura masculina.
Va passar a poder dels Habsburg austríacs com un regal de Carles IX de França a l'arxiduc Ferran II del Tirol. Originàriament era part de la col·lecció d'art Habsburg al Castell d'Ambras, però després es va traslladar al Kunsthistorisches de Viena al segle xix.
Aquest saler és l'única obra d'or coneguda que pot atribuir amb certesa a Cellini i de vegades es parla d'ell com la «Mona Lisa de l'escultura». Va ser creat en un estil renaixentista tardà i representa al·legòricament la Terra i Mare en les mateixes paraules de Cellini en la seva Autobiografia, legòricament en les figures de Neptú, déu del mar i Ceres, deessa de la terra, simbolitzant la seva unió en produir sal procedent de la terra.
Dos anys després d'acabar aquesta obra, Cellini va tornar a Florència, sota el mecenatge de Cosme I de Mèdici, Gran duc de Toscana.

## Robatori i devolució

L'1 de maig de 2003 es va robar aquest saler del Kunsthistorisches, que en aquella època estava recobert de bastides a causa d'obres de reforma. El museu va oferir una recompensa de setanta mil euros per la seva recuperació. El saler es va recuperar el 21 de gener de 2006 enterrat en una caixa de plom en un bosc prop de la ciutat de Zwettl, Àustria, al voltant de 90 km al nord de Viena. El suposat lladre, Robert Mang, es va lliurar a la Policia després d'emetre fotografies del sospitós que va ser llavors reconegut pels seus parents.

## Referències

* ↑ The 100 Most Influential Painters & Sculptors of the Renaissance (en anglès). The Rosen Publishing Group, 2009, p.294. ISBN 1615300430.
* ↑ "For Stolen Saltcellar, a cellphone Is Golden", per Richard Bernstein, New York Times, 26 de gener de Famous Art Heists - New York Times - slideshow]
* ↑ BBC NEWS|Entertainment|Police find Stolen £ 36m figurine

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Saler de Cellini
* El saliera a la pàgina web del Kunsthistorisches Arxivat 2008-05-30 a Wayback Machine.
* Recuperada la 'saliera' de Cellini, robada fa tres anys del Museu d'Història de l'Art de Viena, notícia al diari El món el 26 de gener de 2006
* Saler de Francesc I de França - Benvenuto Cellini. 1543 Arxivat 2009-09-10 a Wayback Machine.
# Steffen

Steffen és el nom dels següents personatges:
* Steffen Wesemann (Wolmirstedt, 1971), ciclista professional entre 1992 i 2008.
* Willi Steffen (1925 – 2005), futbolista suís.
* Anthony Steffen (Roma, 1930 – Rio de Janeiro, 2004), actor italià.
# Lluís Nadal i Oller

Lluís Nadal i Oller (Cassà de la Selva, 14 de març de 1929) és un arquitecte català. La seva producció arquitectònica destaca pel rigor constructiu i la precisió en el desenvolupament en planta.

## Biografia

És germà bessó de l'historiador Jordi Nadal. Va estudiar batxillerat a l'Institut de Girona i al Liceu Francès de Barcelona. Va ingressar a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona i el 1957 va obtenir el títol d'arquitecte.
Entre les seves obres trobem el bloc d'habitatges la Vinya a la Zona Franca (1966), el bloc d'habitatges al Carrer Lepant de Barcelona (1968), l'estació d'autobusos de Tarragona (1987), 4 habitatges unifamiliars a la platja de la Fosca de Palamós (1987), l'ETSAV del Vallès (1992) o l'edifici Nexus I (1992) per al Campus Nord de la Universitat Politècnica de Catalunya a Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Lluís Nadal Oller». [Consulta: 11 gener 2023].
* 1 2 Nadal, Joaquim. «Jordi Nadal: un magisteri particular». [Consulta: 11 gener 2023].
* ↑ Clotet, Lluís «Dues hores amb Lluís Nadal i la seva arquitectura». Quaderns d’arquitectura i urbanisme, 146, 1981, pàg. 1-5 [Consulta: 11 gener 2023].
* ↑ «Arquitectura Catalana: Lluís Nadal Oller». [Consulta: 11 gener 2023].
# Santa Anna de Llavorsí

Santa Anna de Llavorsí és l'església parroquial del poble de Llavorsí a la comarca del Pallars Sobirà. És al centre del poble. D'ella depenien les altres capelles dels entorns, com la romànica de Santa Eulàlia i la de Santa Llúcia.

## Descripció

Església de tres naus, més elevada i espaiosa la central, cobertes amb voltes de canó i acabada la principal a l'extrem Nord-est amb un absis semicircular.
La façana sota el pinyó que forma la coberta de pissarra a dues aigües, situada a l'extrem de les naus, presidint una petita placeta. En aquesta s'obren tres arcs de mig punt, protegit el central per una petita barbacana de llicorella. A través d'aquest i d'un petit atri s'accedeix a l'interior de l'església. A la part superior de la façana s'obren, al centre, un rosetó, i als laterals dues finestres de mig punt. A l'esquerra s'aixeca el campanar rematat per un agut capitell de llicorella.
L'església ha estat objecte d'una restauració en la que s'ha aixecat l'arrebossat que cobria les parets externes, deixant la pedra vista.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Anna de Llavorsí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Llavorsí». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Anna de Llavorsí en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Platja del Bol del Gos

La platja del Bol del Gos és una petita platja del municipi d'Alcanar (Montsià), situada entre la platja dels Tontos, al sud-oest, i la platja de les Figueres, al nord-est. Té una longitud de 16,5 metres i una amplada mitjana de 6,5 metres, formada per sorres.

## Referències

* ↑ «Toponímia de les platges i cales del T.M. d'Alcanar». Línia Verda Alcanar, Ajuntament d'Alcanar.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# He

«He o HE» té aquests significats:
* He, símbol químic de l'heli
* HE o habitant equivalent, unitat de mesura utilitzada per a determinar la càrrega contaminant orgànica que tenen les aigües residuals
* HE, High Explosive (anglès) altament explosiu)
* He (kana)
* He (lletra), cinquena lletra de l'alfabet hebreu ה.
* He (alfabet fenici), cinquena lletra de l'alfabet fenici 𐤄.
* HE, codi ISO 639-1 per l'idioma hebreu
* Emperadriu He (? - 189), emperadriu del període de la Dinastia Han Oriental
* Dona Immortal He, o He Xiangu, un dels vuit Immortals del taoisme
* He (和) i He (合), col·lectivament coneguts com a 和合二仙 (He-He er xian, "Dos immortals He"), dos taoistes immortals coneguts com "Immortals d'Harmonia i Unitat"
* Comtat He, Anhui, Xina
* riu He o Hejiang afluent del riu Xi a Guangxi i Guangdong
* He, nom xinès per al riu Groc
Viccionari
# Eduard Jan Dijksterhuis

Eduard Jan Dijksterhuis (Tilburg, 28 d'octubre de 1892 - De Bilt, 18 de maig de 1965) fou un historiador de la ciència neerlandès.

## Carrera

Va estudiar matemàtiques a la Universitat de Groningen de 1911 a 1918 in va presentar la seva tesi doctoral amb el títol de "Una Contribució al Coneixement del Pla Helicoide." De 1916 a 1953 fou professor de secundària i va ensenyar matemàtiquess, física i cosmografia al institut de Tilburg. Va escriure sobre Arquimedes entre finals dels 1930s i principis dels 1940s. Va defensar canvis en la forma d'ensenyar les matemàtiques per reforçar les característiques formals de la disciplina. El 1950, va ser escollit a membre de la Reial Acadèmia d'Arts i Ciències dels Països Baixos. El 1953, va ser nomenat professor d'història de les matemàtiques i de la ciència a la Universitat d'Utrecht i el 1955 a la Universitat de Leiden. El 1962 li va ser atorgada la medalla Sarton de la Societat d'Història de la Ciència.

## Bibliografia

* 1924 - Val en worp (Free Fall and Projectile Motion)
* 1938 - Archimedes
* 1950 - Mechanisering van het wereldbeeld - (La Mecanització de la Fotografia Mundial, publicat el 1961, també com La Mecanització de la Fotografia Mundial: de Pythagoras a Newton)
* 1952 - Betekenis van de wis- en natuurkunde voor het leven en denken van Blaise Pascal
* 1963 - (amb R. J. Forbes) Història de Ciència i Tecnologia (2 vols., Llibres de Pingüí)
* 1970 - Simon Stevin - (Simon Stevin: Ciència en els Països Baixos al voltant de 1600)
* 1990 - Clio stiefkind

## Referències

* ↑ Hooykaas, 1967, p. 223.
* ↑ «Eduard Jan Dijksterhuis (1892 - 1965)». Royal Netherlands Academy of Arts and Sciences. [Consulta: 17 juliol 2015].

## Bibliografia

* Hooykaas, Robert «Levensbericht E.J. Dijksterhuis» (en neerlandès). Jaarboek Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen, 1965-1966, pàg. 387-396. ISSN: 0169-2038.
* Hooykaas, Robert «Eduard Jan Dijksterhuis (1892-1965)» (en francés). Revue d'histoire des sciences, Vol. 19, Num. 2, 1966, pàg. 177-179. ISSN: 0151-4105.
* Hooykaas, Robert «Eloge: Eduard Jan Dijksterhuis (1892-1965)» (en anglès). Isis, Vol. 58, Num. 2, 1967, pàg. 223-. DOI: 10.1086/350222. ISSN: 0021-1753.
* Kurrer, Karl-Eugen. The History of the Theory of Structures (en anglès). Ernst & Sohn, 2008. ISBN 978-3-433-01838-5.
* van Berkel, Klaas. Dijksterhuis: een biografie (en neerlandès). Bert Bakker, 1996. ISBN 9789035116948.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Eduard Jan Dijksterhuis» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Dijksterhuis, Eduard Jan (1892-1965), Biografisch Woordenboek van Nederland. (neerlandès)
# Laguna de Contreras

Laguna de Contreras és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb els municipis de Sacramenia, Fuentidueña, Calabazas de Fuentidueña, Aldeasoña i la província de Valladolid.

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Sant Bartomeu de Mont-ras

Sant Bartomeu de Mont-ras o de les Vespes, és una ermita romànica al terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental. És al racó nord-oriental del terme municipal, en el vessant sud-oest del Puiggraciós. És a tocar de la urbanització del Serrat de l'Ametlla, que pertany al terme de l'Ametlla del Vallès, de manera que encara que pertanyi a Bigues, té els accessos des de l'Ametlla.
El lloc de Mont-ras apareix documentat des del 932, i l'església de Sant Bartomeu, des del 1156, a l'acta de consagració de Sant Pere de Bigues. A la Baixa edat mitjana apareix com a parròquia, una de les que integraven la baronia de Montbui, però el 1404 ja només tenia tres cases que en depenien, i passà a ser sufragània de Sant Pere de Bigues. Més tard, pel cap baix des del 1508, fins i tot desapareix com a sufragània, i passa a ser una simple capella que, a causa de la proximitat, s'integra en la parròquia de Sant Genís de l'Ametlla.
El sobrenom de les Vespes es deu al fet que el 1936, quan anaren a treure'n les campanes, un enorme eixam de vespes ho va impedir. Aquesta coincidència de les vespes amb les motos Vespa han derivat amb aplecs actuals de motoristes que se celebren anualment per Sant Esteve i que originalment eren de vespistes.
És un temple d'una sola nau rectangular, subdividida per arcs torals en quatre trams, un d'ells molt curt. La teulada devia ser de fusta. La capella tenia la porta a migdia, a prop dels peus de la nau, però amb la reforma moderna es va obrir una porta en el lloc on hi havia el presbiteri (no tenia absis semicircular). També es feu en aquesta nova façana, la de llevant, una espadanya i un ull de bou.
Des de l'any 1988 s'hi celebra una festa major de caràcter rural organitzada per l'Associació dels Amics l'Ermita de Sant Bartomeu, una festa que se celebra el segon cap de setmana d'agost i que recorda els festes majors de petit format que se celebraven en els pobles del Vallès.

## Vegeu també

* Font de la Figuerota (Bigues).
* Can Pere Garriga.

## Bibliografia

* ANGLADA I BAYÉS, Manuel i PLADEVALL I FONT, Antoni. "Sant Pere de Bigues". Dins El Vallès Occidental. El Vallès Oriental. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991 (Catalunya romànica, XVIII). ISBN 84-7739-271-4
* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya

## Referències

* ↑ Vallès, Ajuntament de l'Ametlla del. «Pujada amb moto a Sant Bartomeu». [Consulta: 23 desembre 2019].
* ↑ Canyameres, Ferran. Obra Completa. Vol. 5 : Josep Oller i la seva època. L'home del Moulin Rouge ; Maria Sanmartí ; Clavé, un solitari ; París en l'obra de Gaspar Miró ; Artistes i músics catalans a París ; Semblances, facècies i anècdotes ; El Vallès, vigor i bellesa.. Ferran Canyameres i Casamada, 1992. ISBN 978-84-7809-783-8.
* ↑ «Festa Major de l'Ermita de Sant Bartomeu de Mont-ras (Bigues i Riells) / Inici - Patrimoni festiu - Generalitat de Catalunya». [Consulta: 23 desembre 2019].
* ↑ «Ajuntament de Bigues i Riells». [Consulta: 23 desembre 2019].
# Siuranella

La Siuranella és una muntanya de 754 metres que es troba al municipi de Cornudella de Montsant, a la comarca catalana del Priorat.

## Referències

* ↑ «Siuranella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Loma

«Loma» té aquests significats:
* Toponímia:
** Loma (Montana), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana
** Loma (Nebraska), àrea no incorporada al comtat de Buttler (Nebraska, EUA)
** Loma de Ucieza, municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya)
** La Loma, comarca al centre de la província de Jaén, amb capital a Úbeda
** Loma Rica, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Loma Somera, nucli al municipi de Valderredible, a Cantàbria
** Barcial de la Loma, municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó
** Mira Loma, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Villalba de la Loma, municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó
* Biografies:
** César de Loma Atienza (Madrid, 1975), futbolista madrileny que ocupava la posició de migcampista
** José Antonio de la Loma (Barcelona, 1924 – 2004), director i guionista de cinema català