OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat d'Espanya de motocròs 2014

La temporada de 2014 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 56a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 23 de febrer i el 26 d'octubre. Dues de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Motocròs d'Albaida (23 de febrer) i Motocròs de Bellpuig (12 d'octubre).

## Classificació final
### MX2

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ander Valentín | Yamaha | 371 |
| 2 | Iker Larrañaga | Husqvarna | 342 |
| 3 | Nil Arcarons | KTM | 254 |
| 4 | Francisco Haro | Yamaha | 222 |
| 5 | Carlos Fernández | Kawasaki | 219 |
| 6 | Alonso Sánchez | Honda | 208 |
| 7 | Francesc Mataró | ? | 202 |
| 8 | Marc Sans | KTM | 147 |
| 9 | Nil Bussot | ? | 147 |
| 10 | Lluís Riera | Kawasaki | 132 |

### MX Elite

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | José Antonio Butrón | KTM | 400 |
| 2 | Alvaro Lozano | Yamaha | 289 |
| 3 | Joan Cros | KTM | 281 |
| 4 | José Luis Martínez | Yamaha | 188 |
| 5 | Francisco Utrilla | Kawasaki | 186 |
| 6 | Juan Pérez | Husqvarna | 170 |
| 7 | Gerard Salavedra | KTM | 166 |
| 8 | Philip Tomas Kihlman | KTM | 158 |
| 9 | Francisco José Ortiz | Kawasaki | 152 |
| 10 | Cristian Oliva | Kawasaki | 132 |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Trofeu Sub-18 | Iker Larrañaga | Husqvarna |
| Copa MX125 | Rubén Fernández | KTM |
| MX85 | Álex Santín | Husqvarna |
| MX65 | David Braceras | KTM |
| Trofeu MX50 | Víctor Puig | KTM |
| Copa MXMaster 35 | Javier García Vico | Honda |
| Copa MXMaster 40 | Josep Font | Honda |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* «MAXISS RFME Campeonato de España de Motocross 2014» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 27-10-2014. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 21 agost 2015].
# Ferrisimplesita

La ferrisimplesita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la simplesita. Va rebre el nom per Thomas Leonard Walker i Alfred Leonard Parsons el 1924 per la seva relació amb la simplesita.

## Característiques

La ferrisimplesita és un arsenat de fórmula química Fe$^{3+}$₃(AsO₄)₂(OH)₃·5H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferrisimplesita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5» juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, metaswitzerita, switzerita, lindackerita, ondrušita, veselovskýita, pradetita, klajita, bobierrita, annabergita, arupita, barićita, eritrita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, vivianita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, kaňkita, steigerita, metaschoderita, schoderita, malhmoodita, zigrasita, santabarbaraïta i metaköttigita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Hudson Bay, situada a la localitat de Coleman, dins la regió de Cobalt-Gowganda, al districte canadenc de Timiskaming (Ontario, Canadà). També ha estat descrita a d'altres indrets del país, així com als Estats Units, Xile, Portugal, Àustria, Alemanya, Suïssa, Eslovàquia, Txèquia i el Japó.

## Referències

* ↑ «Ferrisymplesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 setembre 2021].
# Ferrisicklerita

La ferrisicklerita és una espècie mineral de la classe dels fosfats que va ser desacreditada en el mes de desembre de 2022 quan va ser establert el nou grup de la trifil·lita. Rebia el nom en al·lusió al fet que és el membre final amb l'ió Fe$^{3+}$, anomenat fèrric en el passat, de la sèrie de solució sòlida que formava amb la també desacreditada sicklerita (LiMn$^{2+}$PO₄).

## Característiques

La ferrisicklerita és un fosfat de fórmula química Li$_{1-x}$(Fe$^{3+}$,Mn$^{2+}$)PO₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els cristalls de ferrisicklerita són poc freqüents i arriben fins a 1 mm de llarg, agrupats en agregats esfèrics o radials. Normalment es troba en forma de cossos massius que poden ser monocristal·lins, en nòduls i al voltant de cristalls i masses de trifilita-litiofilita. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferrisicklerita pertany a «08.AB - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: farringtonita, heterosita, litiofilita, natrofilita, purpurita, sicklerita, simferita, trifilita, karenwebberita, sarcòpsid, chopinita, beusita, graftonita, xantiosita, lammerita, lammerita-β, mcbirneyita, stranskiïta, pseudolyonsita i lyonsita.

## Formació i jaciments

La ferrisicklerita es forma com el producte de l'alteració hidrotermal tardana o inclemències del temps de trifilita-litiofilita en zones de pegmatites granítiques complexes.
Ha estat trobada a Alemanya, Angola, l'Argentina, Austràlia, Àustria, el Brasil, el Canadà, Corea del Sud, Espanya, els Estats Units, Finlàndia, França, Itàlia, el Kazakhstan, el Marroc, Namíbia, Polònia, Portugal, la República Txeca, Ruanda, Suècia, Suïssa i la Xina. A Catalunya, s'ha trobat ferrisicklerita al Cap de Creus, a la localitat de Cadaqués (Alt Empordà, Girona).
A més de la trifilita-litiofilita, també sol trobar-se associada amb altres minerals com: heterosita, al·luaudita, fosfosiderita i cyrilovita.

## Referències

* 1 2 3 «Ferrisicklerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 27 desembre 2022].
* 1 2 3 «Ferrisicklerite» (en anglès). Handbook. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 21 gener 2017].
# William Henry Hunt

William Henry Hunt (Nova Orleans, 5 de novembre de 1857 - Charlottesville, 4 de febrer de 1949) fou un jutge i governador de Puerto Rico. Com a governador, va establir legalment com a dia de vacances el dia de Nadal i el dia d'acció de gràcies a Puerto Rico.

## Referències

* ↑ Puerto Rico. Governor. Annual Report. U.S. Government Printing Office, 1902, p. 1–.
* ↑ «Hunt, William Henry» (en anglès). Federal Judicial Center. [Consulta: 1r maig 2019].
# Àmderma

Àmderma (en rus Амдерма; literalment significa 'rocam de morses' en nenets) és una població amb el títol oficial d'assentament urbà des de 1936. Administrativament pertany a l'ókrug autònom dels Nenets, al nord de la part europea de Rússia; es troba a 490 km de la capital de l'ókrug, Narian-Mar, i a 350 km de Vorkutà. És a la costa del mar de Kara, a la península d'Ugra. Es troba a la intersecció de la ruta del nord i les rutes àrtiques.
Va ser fundada el 1933 com una població minera. Té una població de 650 persones (2002), tot i que tenia 5.100 habitants el 1989. Hi ha dipòsits miners de fluorita, que van ser descoberts el 1932 i van evitar que la Unió Soviètica n'hagués d'importar, però les mines es van abandonar a la dècada de 1990. Té port i aeroport (amb vols quatre vegades al mes a l'estiu i dues vegades al mes a l'hivern) i, fins al 1993, hi havia instal·lada una base militar aèria russa.

## Clima

Gaudeix d'un clima subàrtic, ja que està situada per sobre del cercle polar àrtic. El dia polar dura del 20 de maig al 30 de juliol i la nit polar, del 27 de novembre al 16 de gener.

## Referències

* ↑ www.dvinainform.ru (rus)

## Enllaços externs

* Un article sobre Àmderma a sevmeteo.ru (rus)
# Xaromi

Xaromi (en rus: Шаромы) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2020 tenia 434 habitants. Pertany al districte de Mílkovo.

## Referències

* ↑ Населенные пункты Камчатки (даты возникновения, наименования, переименования, упразднения; краткая топонимика Камчатки)
* ↑ Березняки (Камчатский край — Россия)
# ¡Dios mío!

¡Dios mío!, originalment titulada El Dios, és una sèrie de còmic satíric creada el 1977 per José Luis Martín, publicada per la revista d'actualitat humorística, El Jueves.

## Argument i personatges

En quatre vinyetes a tot color i sense diàlegs, relata les històries de Déu, representat com un home gran, grassonet i amb barba, un triangle al cap amb un ull i plantofes als peus, que té aficions dels nostres dies i en gaudeix, com qualsevol ésser humà, fa servir els seus poders sobrenaturals per agafar avantatge humorísticament de les seves dificultats.
És freqüent l'aparició d'altres personatges bíblics com Jesucrist, la Mare de Déu o Moisès, i també personatges d'altres religions i credos com Buda, Vixnu, Mahoma, etc. Fins i tot filòsofs com Nietzsche i qualsevol altre personatge públic o històric mort com el papa Joan Pau II o Galileo Galilei han aparegut en algunes historietes.

## Referències

* 1 2 3 Cuadrado, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso, 1873-2000.. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
* 1 2 3 «¡Dios mío!». Humoristán. Fundación Gin.
# Fangoria

«Fangoria» té aquests significats:
* Fangoria (revista) és una revista estatunidenca dedicada a les pel·lícules de terror i explotació, que té diverses marques associades:
** Fangoria Comics
** Fangoria Films
** Fangoria Radio
* Fangoria (grup musical) és un grup musical espanyol electro pop
# Istlénievo

Istlénievo (en rus: Истленьево) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 162 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Yamato-uta

Waka (和歌, literalment 'poema japonès') o yamato-uta és un gènere de la poesia japonesa clàssica i un dels principals gèneres de la literatura japonesa. El terme es va gestar durant el període Heian, i es feia servir per a distingir la poesia en llengua japonesa de la poesia kanshi (poesia escrita en xinès per poetes japonesos), i més endavant del renga.
El terme waka originàriament incloïa un nombre de formes diferents, principalment el tanka (短歌, 'poema curt') i el choka (長歌, 'poema llarg'), però també el bussokusekika, el sedoka (旋頭歌, 'poema arremolinat') i el katauta (片歌, 'fragment de poema'). Aquestes tres últimes formes, però, van caure en desús a principis del període Heian, i el choka va desaparèixer ben poc després. Així, el terme waka va acabar referint-se només al tanka.
El poeta i crític japonès Masaoka Shiki va crear el terme tanka a principis del segle xx per al seu enunciat: El waka s'hauria de renovar i modernitzar. Fins llavors, als poemes d'aquesta naturalesa se'ls anomenava waka o simplement uta ('cançó, poema'). Haiku és un terme que també va inventar ell, i el va fer servir a la seva revisió del hokku inicial autònom, amb la mateixa idea.
Tradicionalment, el waka en general no ha tingut cap concepte de la rima (de fet, certes disposicions amb rimes, fins i tot les accidentals, es consideraven espantosos errors en un poema), ni dels versos (línies). En lloc del vers, el waka té la unitat (連) i la frase (句). Tanmateix, sovint les unitats o les frases es converteixen en versos quan es tradueixen als idiomes occidentals.

## Poetes famosos del waka i del tanka

* Els 6 poetes de waka considerats com els millors:
** Henjo
** Ariwara no Narihira
** Hun'ya no Yasuhide
** Kisen
** Ono no Komachi
** Otomo no Kuronushi
* D'altres:
** Kakinomoto Hitomaro
** Yamabe no Akahito
** Otomo no Yakamochi
** Kukai
** Kino Tsurayuki
** Murasaki Shikibu
** Fujiwara no Teika
** Saigyo Saigyō Hōshi (西行法師) (1118 - 1190)
** Emperador Go-Toba
** Kamo no Chomei
** Motoori Norinaga
** Ueda Akinari
** Ryōkan
** Masaoka Shiki (正岡 子規) (1867- -1902)
** Yosano Akiko (与謝野 晶子) (1878 - 1942)
** Hagiwara Sakutaro
** Ishikawa Takuboku
** Saito Mokichi
** Ito Sachio
** Kitahara Hakushu
** Nagatsuka Takashi
** Okamoto Kanoko
** Wakayama Bokusui
** Orikuchi Shinobu sota el pseudònim de Shaku Choku
** Terayama Shuji
** Tawara Machi (俵万智) (nascut el 1962)

## Referències

* ↑ Ueda, Makoto. Modern Japanese Tanka. NY: Columbia University Press, 1996. ISBN 978-0-231-10433-3 (p. 1).
* ↑ Willmann, Anna. «Yamato-e Painting» (en anglès). The Metropolitan Museum of Art, 01-10-2003. [Consulta: 8 març 2021].
* 1 2 Wright, Harold. Songs of Mountains and Coves: Japanese Ancient Pre-haiku Poetry Arxivat 2012-03-07 a Wayback Machine. a Simply Haiku, primavera del 2006
* ↑ An Interview With J. Thomas Rimer Arxivat 2012-02-23 a Wayback Machine. a Simply Haiku, primavera del 2006
* ↑ Sato, Hiroaki and Watson, Burton. From the Country of Eight Islands: An Anthology of Japanese Poetry. Columbia University Press, ISBN 0231063954 p.619

## Vegeu també

* Ben No Naishi
* Daigu Ryokan
# Yamato kotoba

Yamato kotoba és el nom que reben les paraules patrimonials del japonès. Aquestes paraules tenen una forta importància cultural, ja que els japonesos les associen amb l'essència de la seva nació. El nom fa referència al període Yamato i a "kotoba", que significa dialecte.
El vocabulari japonès té quatre tipus de paraules: les yamato kotoba, també anomenades wago, que són les tradicionals; els mots kango, que barregen arrels xineses i japoneses; els mots gairaigo, préstecs posteriors a la formació de l'idioma clàssic, sigui del xinès o d'altres llengües, i les paraules giseigo que tenen el seu origen en l'onomatopeia. El lèxic wago i kango forma el gruix del vocabulari nipó (més del 82% del total de paraules recollides als diccionaris de més ús).
El yamato kotoba inclou la majoria de paraules del lèxic quotidià, la base dels cognoms o noms de família, els mots gramaticals (com per exemple els articles, les partícules o les marques de temps verbal), els primers nombres i les paraules arcaiques. Usualment es tracta de paraules de tres o més síl·labes, cadascuna de les quals segueix l'esquema consonant + vocal, el més freqüent en japonès antic. Gran part de l'aparició dels okurigana es deu al fet que aquesta estructura trisíl·làbica contrastava amb els kanji bàsics d'origen xinès amb què s'escriuen els mots. La forta influència xinesa afecta doncs a l'escriptura (kanjis) i a les adaptacions de mots nadius.
Les paraules tendeixen a començar amb un so sord. Quan hi ha sinònims entre un terme yamato kotoba i un que no ho és, aquest darrer acostuma a usar-se en un registre més formal. Els verbs es formen amb arrels antigues i no amb manlleus, quan hi ha un verb que no és yamato kotoba és perquè es tracta d'un derivat d'una altra categoria, com per exemple un nom, i no un verb o paraula d'acció en origen. És habitual que es combini el lexema de diferents verbs per crear un nou sentit més complex o abstracte. Els adjectius de descripció i de qualitat tendeixen també a formar part d'aquest repositori lèxic inicial, mentre que els adjectius especificatius tècnics o d'altres tipus ja no usen aquestes arrels tradicionals.
Fins al segle xi, les dones tendien a evitar els manlleus xinesos i emprar només lèxic yamato kotoba com a signe d'adhesió a la tradició. El lèxic bàsic que usaven es divideix en cinc categories: roba, eines, menjar, plantes i peixos. Per aquesta associació amb el món femení, encara hi ha qui lliga el vocabulari yamato kotoba a unes paraules suaus o toves, en oposició als manlleus xinesos o posteriors, que veuen com fonològicament més durs.

## Referències

* ↑ Frellesvig, Bjarke. A History of the Japanese Language. Cambridge University Press, 2010. ISBN 9781139488808 [Consulta: 26 setembre 2015].
* ↑ Nakamura, Momoko. Gender, Language and Ideology: A genealogy of Japanese women's language. John Benjamins Publishing Company,, 2014. ISBN 9789027269294 [Consulta: 26 setembre 2015].
# Ižipovce

Ižipovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1286.
# Fluocerita-(La)

La fluocerita-(La) és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom en al·lusió a la seva composició química, que conté fluor i ceri. El sufix "-(La)" correspon a la terra rara dominant, el lantani.

## Característiques

La fluocerita-(La) és un halur, un fluorur de ceri i lantani de fórmula química (La,Ce)F₃. Cristal·litza en el sistema trigonal. Es troba en forma de cristalls laminars o tabulars, de fins a 7 centímetres. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5. És l'anàleg amb lantani de la fluocerita-(Ce).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fluocerita-(La) pertany a «03.AA - Halurs simples, sense H₂O, amb proporció M:X = 1:3» juntament amb els següents minerals: zharchikhita, molisita, fluocerita-(Ce) i gananita.

## Formació i jaciments

Es troba en filons de quars hidrotermal en granit, normalment associat a aquest. Va ser descoberta a Zhanuzak, al massís de Kent (Província de Kharagandí, Kazakhstan). També se n'ha trobat a les mines Bastnäs, a Riddarhyttan (Västmanland, Suècia). Durant un temps també va ser descrita a la mina Clara, a la Selva Negra (Alemanya) i exemplars provinents d'aquest indret es troben en diferents col·leccions, però mai han estat confirmats analíticament com a tals, i en totes hi dominava el ceri sobre el lantani.

## Referències

* ↑ «Fluocerite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 març 2016].
* 1 2 «Fluocerite-(La)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 6 març 2016].
# Fluminense de Feira Futebol Clube

El Fluminense de Feira Futebol Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Feira de Santana a l'estat de Bahia. El seu nom prové del Fluminense Football Club de Rio de Janeiro.

## Història

El Fluminense de Feira Futebol Clube va ser fundat l'1 de gener de 1941. Esdevingué professional el 1954. Dos anys més tard fou finalista del Campionat baiano i el 1963 campió. El 1969 tornà a guanyar el campionat estatal. A nivell nacional fou finalista de la tercera divisió brasilera l'any 1992 en perdre la final amb el Tuna Luso.

## Palmarès

* Campionat baiano:
** 1963, 1969
* Taça Estado da Bahia:
** 1998, 2009

## Estadi

El Fluminense de Feira juga a l'Estadi Joia da Princesa, construït el 1953. Té una capacitat per a 16.274 espectadors.

## Referències

* ↑ «Bahia State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de setembre 27, 2013. [Consulta: Febrer 22, 2011].

## Enllaços externs

* Web oficial (portuguès)
* Fluminense de Feira a Aquivo de Clubes Arxivat 2013-01-01 at Archive.is
* Torcida Organizada Fluminantes Arxivat 2019-03-02 a Wayback Machine.
# Flumen (exogeologia)

En astrogeologia, flumen (plural flumina, abr. FM) és una paraula llatina que significa «riu» que la Unió Astronòmica Internacional (UAI) utilitza per designar el que podria semblar canals d'aigua o altres productes químics líquids, identificats a la superfície d'altres planetes o cossos celestes.
El nom s'utilitza actualment per descriure algunes formacions presents a Tità (el satèl·lit principal de Saturn).

## Flumina de Tità

| Flumen | Latitud | Longitud | Diàmetre (km) | Epònim | Referències |
| Apanohuaya Flumen | 84,29 N | 297,24 O | 64,00 | Riu mitològic a l'inframón asteca | 15901 |
| Hubur Flumen | 70,20 S | 192,85 O | 84,00 | El riu que desemboca a les portes de l'inframón en la mitologia mesopotàmica | 15470 |
| Karesos Flumen | 70,90 S | 194,75 O | 83,00 | Riu que apareix a la Ilíada | 15469 |
| Saraswati Flumen | 74,55 S | 193,51 O | 2,90 | Riu de la mitologia hindú | 15468 |
| Xanthus Flumen | 83,47 N | 246,76 O | 78,00 | Riu que apareix a la Ilíada | 15436 |

## Referències

* ↑ «Descriptor Terms (Feature Types)» (en anglès). Gazetteer of Planetary Nomenclature - International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
* ↑ Sistema de coordenades: Planetocèntric, +O (+Oest, 0 - 360)
# Fogatge de 1515

El fogatge de 1515 fou un cens (fogatge) realitzat l'any 1515 al Principat de Catalunya pactat a les Corts de Lleida de 1515.
Serien les darreres corts del regnant Ferran II a causa del seu delicat estat de salut i foren presidides per la seva segona muller, Germana de Foix. El resultat d'aquelles corts fou l'ordenament d'un fogatjament que tingué com a objectiu el de recaptar un donatiu destinat a pagar 400 homes que havien d'assegurar les fronteres dels territoris que la corona posseïa a Itàlia, arran de la guerra contra Francesc I de França. Aquest fogatge s'ordenà per vegueries.

## Referències

* ↑ «Llista de censos amb enllaç en forma d'arxiu PDF a cadascun d'ells». Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 2 març 2019].
* ↑ «Informació sobre els fogatges de Catalunya». [Consulta: 2 març 2019].

## Vegeu també

* Foc i lloc

## Enllaços externs

* Llista de poblacions: Fogatge de 1515 Arxivat 2019-03-06 a Wayback Machine. i també l'article sobre el fogatge de 1515 en format PDF
* Fogatge de 1515. Només la zona del Montseny Arxivat 2019-03-06 a Wayback Machine.
# Álex Darío Aguinaga

Álex Darío Aguinaga (Ibarra, 9 de juliol de 1968) és un exfutbolista equatorià de la dècada de 1990.
Fou 109 cops internacional amb la selecció de l'Equador amb la qual participà en el Mundial de 2002.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Deportivo Quito, Necaxa, Cruz Azul i LDU Quito.
Com a entrenador començà el 2010 com assistent de Manuel Lapuente al club mexicà América. Més tard dirigí a Barcelona i Correcaminos UAT. Trajectòria:
* 2011: América (assistent)
* 2011: Barcelona SC
* 2012: San Luis
* 2013–2014: LDU Loja
* 2014–2015: Correcaminos UAT
* 2015–2016: Deportivo Cuenca
* 2016: LDU Quito

## Referències

* ↑ «Alex Darío Aguinaga - International Appearances». RSSSF, 25-07-2004. [Consulta: 26 març 2011].
* ↑ rsssf: Ecuador record international footballers
* ↑ International statistics at rsssf
* ↑ Álex Darío Aguinaga a FootballDatabase.eu
* ↑ Álex Darío Aguinaga a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Video at YouTube
* ↑ «El legendario Álex Aguinaga es el nuevo director técnico de Barcelona» (en castellà). El Universo, 25-03-2011 [Consulta: 25 març 2011].
* ↑ «Hasta ahí nomás» (en castellà). futbolecuador.com, 27-05-2011 [Consulta: 27 maig 2011].
* ↑ «Llega Alex Aguinaga a Ciudad Victoria» (en castellà). Milenio, 01-09-2014 [Consulta: 2 setembre 2014].
# Floema

El floema és el sistema format per canals interns de què disposen les plantes vasculars per a la conducció de la saba elaborada.

## Estructura

El floema està format pels tubs cribrosos i, generalment, també per les cèl·lules annexes, com les albuminoides, fibres i esclereides, i per cèl·lules parenquimàtiques.
Les cèl·lules dels tubs cribrosos formen un tub conductor de materials que nodreixen tota la planta.

## Funció

Per explicar la translocació de la saba en el floema s'aplica la hipòtesi formulada el 1930 per Ernst Münch. Segons aquesta hipòtesi, s'estableix un gradient de difusió entre les fulles i el floema que empeny l'aigua cap a l'interior de les cèl·lules.
El moviment del floema és bidireccional, mentre que el del xilema és unidireccional.

## Vegeu també

* Xilema
* Anellament (botànica)
# Font de Carme

La Font de Carme és una font del terme municipal de Castell de Mur, en territori de la vila de Guàrdia de Noguera, de l'antic municipi de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà.
És a 543 msnm, a la dreta del barranc de Mur, al sud-oest de la Solana del Castell, al nord de Guàrdia de Noguera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació