OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Benet Joanet Jiménez

Benet Joanet Jiménez (Esplugues de Llobregat, 15 de setembre de 1935 - Alacant, 22 de març de 2020), també referenciat com Benito Juanet, fou un futbolista i entrenador de futbol català.

## Trajectòria esportiva

Va néixer a Esplugues de Llobregat el 15 de setembre de 1935. Jugava a la posició de porter. Es formà al futbol base del CD Sarrià, el Tres Torres i el San Francisco, antes d'ingressar a l'equip juvenil del Reial Club Deportiu Espanyol. Fou campió del món juvenil amb la selecció espanyola l'any 1954 a Alemanya al costat d'homes com Olivella o Rodri. Debutà amb el primer equip de l'Espanyol a primera divisió el 20 de març de 1955 davant l'Atlètic de Madrid. Després fou cedit al CE Europa, jugà dues temporades amb el Saragossa, retornà a l'Espanyol, tornà a l'Europa i penjà les botes al Deportivo de La Coruña.
Com a entrenador començà la seva trajectòria al Fabril (filial del Deportivo de La Corunya) i com a segon entrenador al costat d'Arsenio Iglesias. Després dirigí clubs com l'Hèrcules CF, el CE Castelló, el Cadis CF, amb el qual aconseguí l'ascens a primera divisió, el RCD Espanyol, 1989-1990 on fou destituït a mitja temporada, CD Tenerife, on aconseguí un nou ascens a primera, RCD Mallorca i UD Salamanca.
Un cop retirat fixà la seva residència a Alacant. El març de 2020 patí un ictus i el 22 del mateix mes va morir, víctima de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020.

## Clubs a primera divisió

Com a jugador
* RCD Espanyol: 1959-64 (41 partits)
* RC Deportivo: 1966-70 (72 partits)

## Referències

* ↑ «Juanet: Aquí en Coruña...». , 25-08-1969 [Consulta: 23 març 2020].
* 1 2 3 4 Aquel portero llamado Joanet, 13 de juliol de 1989, Mundo Deportivo
* 1 2 Sentado en el Travesaño Arxivat 2015-06-04 a Wayback Machine., pericos online
* ↑ Joanet, 3 juliol de 1980, Mundo Deportivo
* ↑ Joanet ante un más difícil todavia, 23 desembre de 1983, Mundo Deportivo
* ↑ Fichajes de casta, 24 maig de 1985, Mundo Deportivo
* ↑ Benito Joanet, la vuelta del hijo pródigo 17 juliol 1989, La Vanguardia
* ↑ «Muere Benito Joanet, histórico técnico del Hércules». Información, 22-03-2020 [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ «Fallece por coronavirus el extécnico del Hércules Joanet». Información, 22-03-2020 [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ «Fallece Benito Joanet, víctima del coronavirus». , 23-03-2020 [Consulta: 23 març 2020].

## Enllaços externs

* Benet Joanet a bdfutbol
# Boleyn Ground

Boleyn Ground, també anomenat Upton Park per la seva ubicació a Upton Park, Londres, fou l'estadi de futbol del West Ham United FC de la Premier League des de l'any 1904 fins al 2016. L'estadi va ser inaugurat el 1904 i tenia una capacitat de 35.016 espectadors. La demolició de l'estadi es va iniciar el setembre del 2016.

## Referències

* ↑ «Boleyn Ground demolition begins after Upton Park hosts final football match» (en anglès), 28-09-2016. [Consulta: 31 gener 2018].
# Boleïta

La boleïta és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de la localitat de Boleo (Mèxic). Va ser descrit per primera vegada el 1891 com un mineral oxiclorur.

## Característiques

La fórmula química de la boleïta és KPb$_{26}$Ag$_9$Cu$_{24}$Cl$_{62}$(OH)$_{48}$. És un mineral isomètric que forma cubs de color blau profund. Hi ha nombrosos minerals relacionats amb aquesta espècie, com la pseudoboleïta, la cumengeita i la diaboleïta, tots ells amb la mateixa estructura cristal·lina complexa. Tots ells contenen formes cúbiques brillants de color blau. La seva ratlla és de color blau verdós, sempre més clar que el color de la peça.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la boleïta pertany a «03.DB: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb, Cu, etc.» juntament amb els següents minerals: rickturnerita, diaboleïta pseudoboleïta, cumengeita, bideauxita, cloroxifita, hematofanita, asisita, parkinsonita, murdochita i yedlinita.

## Formació i jaciments

Es forma en zones alterades dels dipòsits de plom i coure, produïdes durant la reacció de clorurs que contenen solucions de sulfurs primaris. La boleïta va ser recollida per primera vegada com una mena molt petita de plata, coure i plom a Boleo, Mèxic. Els minerals associats amb la boleïta a la localitat tipus inclouen pseudoboleïta, cumengeita, atacamita, anglesita, cerussita, fosgenita i guix. Altres minerals associats a aquesta espècie són: paratacamita, leadhil·lita, paralaurionita, caledonita, matlockita i bideauxita.

## Referències

* ↑ «Boleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 març 2014].

## Bibliografia

* Gossner, Bernard (1906) "The Crystal form of Boleite". The American Mineralogist. University of Munich 580-582
* Hawthorne, Frank C., Cooper, Mark A. (2000). “Boleite: Resolution of the Formula, KPb26 Ag9 Cu24 Cl62 (OH)48. The Canadian Mineralogist. Vol.38. 801-808.
* Martens, W., Williams, P.A., Frost, R.L. (2003) "Raman spectroscopy of the minerals boleite, cumengite, diaboleite and phosgenite – implications for the analysis of cosmetics of a antiquity". Mineralogical Magazine. V.67: 103-111 <http://gsminmage.highwire.org/cgi/content/abstract/67/1/103%5BEnllaç+no+actiu%5D
* Parker, Robert L (1981). Rocks and Mineral Deposits W.H. Freeman and Company. San Francisco. 343-422.
* Pirsson, Louis V (1964). Rocks and Rock Minerals. John Wiley & Sons, Inc. New York, London. 34-56
* Rouse, Roland C. (1973/01) "The Crystal Structure of boleite – A Mineral Containing Silver Atom Clusters». Journal of solid state chemistry 6(1): 86-92 http://hdl.handle.net/2027.42/33968
* Weber, Julius (1974). The formation of Minerals. Van Nostrand Reinhold Company. New York, London. 78-80
* Williams, Peter A., Thomas, John H., Humphries, Alun,. Samad, Abdul F (1981) "Chemical Studies on the Stabilities of Boleite and Pseudoboleite". Mineralogical Magazine v.44: 101-104 http://www.minersoc.org/pages/Archive.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Bánovce nad Ondavou

Bánovce nad Ondavou és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1326.
# Bárbara Dührkop Dührkop

Bárbara Dührkop Dührkop (Hannover, 27 de juliol de 1945) és una política socialista espanyola d'origen alemany. És vídua d'Enrique Casas Vila, senador socialista assassinat pels Comandos Autònoms Anticapitalistes el 1984.

## Biografia

El 1971 es llicencià en humanitats a la Universitat d'Uppsala (Suècia) i el 1973 treballà com a professora de llengua a Hamburg. De 1974 a 1978 fou catedràtica adjunta de la Universitat d'Erlangen-Nuremberg i de 1974 a 1978 treballà com a professora de llengua a l'Institut Usandizaga i a l'Escola Alemanya de Sant Sebastià, de la que el 1995 en presidí la Junta Escolar.
Militant del PSE-PSOE des del 1978, després PSE-EE, fou escollida diputada a les eleccions al Parlament Europeu de 1987, 1989, 1994, 1999 i 2004. Durant aquests anys ha estat, entre altres càrrecs, vice-presidenta de la Comissió de Pressupostos (1994-1999) i coordinadora del Grup Socialista Europeu a la Comissió de Cultura i Educació (1989-1994). El 1999 fou escollida membre del Comitè Executiu del Partit Socialista d'Euskadi-Euskadiko Ezkerra.
El 1995 va rebre el Premi Dona Progressista. També ha estat guardonada amb la Gran Creu del Mèrit Civil de la República d'Àustria.

## Referències

* ↑ Luis R. Aizpeolea. «15 tiros y 25 años después». El País.

## Enllaços externs

* (castellà) Fitxa del Parlament Europeu
* (alemany) Entrevista a Deutschlandfunk el 31 de juliol de 2009
# Bonnevaux

«Bonnevaux» té aquests significats:
* Bonnevaux (Alta Savoia), comú al departament de l'Alta Savoia (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Bonnevaux (Doubs), comú al departament del Doubs (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Bonnevaux (Gard), comú al departament del Gard (regió d'Occitània, França)
* Bonnevaux-le-Prieuré, comú al departament del Doubs (Borgonya - Franc Comtat)
* Buno-Bonnevaux, comú al departament d'Essonne (regió d'Illa de França)
# Bubú capnegre

El bubú capnegre (Laniarius erythrogaster) és un ocell de la família dels malaconòtids (Malaconotidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes amb acàcies i arbusts espinosos de Nigèria, centre i nord del Camerun, República Centreafricana, Txad, Sudan, Eritrea i oest i sud d'Etiòpia i, més cap al sud, al nord-est i el sud-est de la República Democràtica del Congo, Uganda, Ruanda, Burundi, nord-oest de Kenya i nord-oest de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Bubú capnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Burton (Carolina del Sud)

Burton és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 7.180 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burton tenia 7.180 habitants, 2.511 habitatges i 1.898 famílies. La densitat de població era de 251,1 habitants/km².
Dels 2.511 habitatges en un 42,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,8% hi vivien parelles casades, en un 18% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 17,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,4% tenia menys de 18 anys, un 13,8% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 6,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.753 $ i la renda mediana per família de 41.636 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.405 $ mentre que les dones 20.716 $. La renda per capita de la població era de 15.654 $. Entorn del 12,3% de les famílies i el 14,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Ca Marcó (Ginestar)

Ca Marcó és un edifici de Ginestar (Ribera d'Ebre) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una obra situada dins del nucli urbà de la vila de Ginestar, al bell mig del terme i amb la façana principal orientada a l'extrem de llevant del carrer Ample. És un edifici bastit vers l'any 1904, com ho testimonia la data que presideix la llinda de la porta principal.

## Descripció

És una casa entre mitgeres de planta rectangular formada per cinc crugies perpendiculars a la façana principal, distribuïda en baixa, pis i golfes i amb la coberta de teula de dues vessants. Totes les obertures són rectangulars, n'hi ha cinc per planta i estan organitzades seguint els eixos verticals que marquen les crugies. El portal d'accés, centrat al mig del parament, presenta l'emmarcament de pedra motllurat, amb la clau de la llinda destacada i gravada amb la data 1904. A banda i banda de la porta hi ha dues finestres, tot i que actualment una d'elles ha estat reconvertida en porta. Al pis, les obertures tenen sortida a quatre balcons exempts amb les llosanes motllurades i baranes de ferro decorades. Els finestrals tenen els emmarcaments arrebossats, amb la part superior motllurada. El central presenta un motiu decoratiu floral al centre de la llinda. Les obertures de les golfes són petites finestres amb els emmarcaments arrebossats i petites baranes de ferro. L'espai delimitat entre finestra i finestra està decorat amb pintures murals de temàtica floral, a manera de plafons rectangulars. Al pis també es conserven restes de pintura mural, mal conservades. La façana està rematada per una cornisa motllurada damunt la que s'assenta una barana d'obra decorada amb motius calats. La resta de la construcció està arrebossada i pintada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca Marcó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Ca Marcó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Bombardeigs de la Garriga

Els bombardeigs de la Garriga van ser uns fets criminals sobre població civil que es van produir els dies 28 i 29 de gener del 1939, a la Garriga (Vallès Oriental). La població va ser bombardejada per avions italians de l'exèrcit franquista, que hi causaren diversos morts, poc abans que les tropes franquistes entressin a la vila l'1 de febrer, a la fi de la Guerra civil espanyola.

## Els antecedents

El dia 26 de gener del 1939, el Cos d'Exèrcit de Navarra, el dels marroquins i la Divisió Littorio italiana, ocupaven Barcelona. El dia 28 de gener, els franquistes entraven a Granollers i retenien una mica el seu avanç, estenent-se només pel pla de Llerona, però no ocupant encara la Garriga fins uns dies després.
La Garriga, estratègicament situada a la porta d'entrada natural de la comarca d'Osona i que tanca al nord la plana del Vallès, no va disposar en tota la guerra de cap concentració rellevant de tropes ni de cap indústria de guerra. En el moment dels bombardeigs, la població, exhausta, esperava desesperadament la fi del conflicte. Uns dies abans, les tropes de Líster havien passat, en retirada, per la població, però en cap cas això havia comportat una concentració de tropes ni s'havia plantejat cap mena d'acció de resistència a l'avanç franquista.
La població havia passat, durant els anys de guerra i malgrat els nombrosos morts a la rereguarda republicana o al front, d'una població de 3.048 habitants de dret el 30 d'abril del 1936, a una població no declarada, però estimada entre 8.000 i 10.000 persones a finals del 1938. En bona part l'increment corresponia a persones de pas fugides dels bombardeigs de Barcelona i Granollers, a ferits en convalescència o a nens refugiats d'altres contrades d'Espanya (sobretot Madrid i Euskadi).

## Els fets

La nit del dia 28 de gener, la Garriga rebia la primera onada de bombes, procedents de 10 avions Savoia-Marchetti italians. Encara en commoció, l'endemà al matí un altre bombardeig castigava la indefensa població. Les bombes incidiren especialment a l'encreuament de la carretera general de Barcelona a Vic amb la carretera que va a l'Ametlla del Vallès i a l'estació de tren, que quedà completament derruïda.
Almenys una bomba caigué en ple centre de la població, a l'encreuament dels carrers Figueral i Banys i causà greus danys. Diverses cases quedaren enrunades. El balanç tràgic fou un total de 13 persones mortes, 7 d'elles menors d'edat (inclosos dos germans de 6 i 2 anys). De les 13 víctimes, 8 eren garriguencs i 5 eren persones de pas o refugiades.
El dia 1 de febrer, els soldats de Franco entraven a la Garriga.

## Bibliografia

* Gesalí, David; Íñiguez, David. Aviació i Guerra a la Garriga, 1933-1946. ed. Ajuntament de la Garriga, 2009. ISBN 978-84-606-4770-6.
* Joan Garriga i Andreu Revolta i Guerra civil a la Garriga (Vallès Oriental) Argentona: Editorial L'Aixernador, edicions argentonines, 1986. ISBN 84-86332-12-5
* Albert Benzekry i Fortuny Història gràfica de la Garriga 1900-1984 La Garriga: Editorial Albert Benzekry, 1985
# Bowling Green

«Bowling Green» té aquests significats:
* Geografia:
** Estats Units:
*** Bowling Green (Carolina del Sud)
*** Bowling Green (Florida)
*** Bowling Green (Indiana)
*** Bowling Green (Kentucky), tercera ciutat més poblada de Kentucky
*** Bowling Green (Maryland)
*** Bowling Green (Missouri)
*** Bowling Green (Nova York):
**** Bowling Green (parc), un parc públic de Nova York
**** Bowling Green (línia de l'Avinguda Lexington), una estació del metro de Nova York
*** Bowling Green (Ohio)
**** Universitat Estatal de Bowling Green
*** Bowling Green (Virgínia)
* Música:
** Bowling Green (cançó), una cançó del 1967 dels The Everly Brothers
# Cal Sebastià Pujol

Cal Sebastià Pujol és un edifici modernista de Reus (Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa, entresòl i tres plantes construït al carrer de Llovera per Pere Caselles el 1914. És de composició simètrica seguint l'eix de la façana. La planta baixa té un arc de mig punt, ara ocult, que en un altre temps tenia tarja de ventall. Hi ha dues obertures per planta, que en el primer pis són un balcó corregut. Hi ha mènsules amb ornamentació sota els balcons i que es corresponen en tots els pisos amb els muntants dels buits. Hi ha també sanefes d'esgrafiats sota els balcons del segon i tercer pis, i com a timpans damunt dels dintells del segon. Un interessant decoració corona l'edifici a manera de frontó, amb elements i relleus modernistes, a més de les garlandes de flors i filigrana que hi ha damunt dels buits de l'última planta. Fabricat amb pedra artificial, arrebossat, té la fusteria de fusta i ferro forjat ben treballat per a les baranes dels balcons.

## Referències

* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 147. ISBN 8493315125
* ↑ «Edifici al carrer Llovera, 33». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27-X-2014].
# Cal·libi de Tègea

Cal·libi de Tègea （llatí: Callibius, en grec antic Καλλίβιος «Kallíbios») era un dels caps del partit democràtic de Tègea l'any 370 aC.
Es va presentar davant de l'assemblea de Tegea a demanar permís per unir a les ciutats arcàdies en una lliga i va defensar el seu punt de vista amb una crida a les armes. Va ser derrotat pel cap oligàrquic Estàsip i Proxè, el company de Cal·libi, va morir a la lluita, i els demòcrates es van haver de retirar fora de les muralles de la ciutat. Llavors va iniciar negociacions amb Estàsip, però en realitat esperava reforços que havien d'arribar de Mantinea. Quan aquests van arribar Estàsip i els seus es van refugiar al temple d'Artemisa a la ciutat. Cal·libi no va respectar el lloc sagrat i el va atacar i els va obligar a rendir-se. Els oligarques van caure presoners i van ser executats després d'un simulacre de judici. En parlen Xenofont i Pausànies.

## Referències

* ↑ 2.Callibius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 568-569
# Cadme de Milet

* Per a altres significats, vegeu «Cadmos».
Cadme de Milet (en llatí Cadmos, en grec antic Κάδμος) fill de Pandió, fou amb tota probabilitat el més antic dels historiadors i logògrafs grecs.
Segons una vaga insinuació de Flavi Josep va viure abans de la invasió de Grècia pels perses i segurament a la meitat del segle VI aC. Estrabó el situa entre el primers escriptors en prosa junt amb Ferècides d'Atenes i Hecateu i segurament anterior als dos. Plini el Vell diu que va ser el primer a escriure en prosa, però en un altre paràgraf li dona el mateix títol a Ferècides encara que diu que Cadme era el primer historiador.
Va escriure una obra sobre la fundació de Milet i la primitiva història de Jònia, en quatre llibres (Κτίσις Μιλήτου καὶ τῆς ὅλης Ἰωνίας), que es va perdre aviat, ja que Dionís d'Halicarnàs diu que l'obra que existia al seu temps amb el nom de Cadme era una falsificació.
Suides el fa contemporani d'Orfeu i el considera l'inventor de l'alfabet o si més no l'importador de l'alfabet fenici a Grècia, ja que el confon amb el mític Cadme, emigrat de Fenícia a Grècia.

## Referències

* ↑ 1.Cadmus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 525
# Cala Fornells

Cala Fornells és una preciosa petita cala d'arena gruixuda, molt concorreguda per banyistes, ubicada a prop de Peguera, al municipi de Calvià, Mallorca. Té 30 m de llargada per 20 m d'amplada. S'han construït algunes terrasses damunt les roques per engrandir l'àrea destinada a prendre el sol. Per anar-hi des de Peguera està senyalitzat. Serveis; Restaurants, hamaques i ombrel·les de platja per llogar.
Gràcies a la seva privilegiat enclavament, protegit dels vents del nord per la Serra de Tramuntana, Cala Fornells gaudeix d'unes temperatures molt suaus durant tot l'any que conviden al bany ia la pràctica d'activitats al'aire lliure, tant a l'estiu com a l'hivern.

## Enllaços externs

* Cala Fornells a Google Maps
* Imatges de Cala Fornells
# Cala Fustam

La Cala Fustam està situada a l'illa de Menorca i concretament al sud del municipi d'Es Migjorn Gran.
Aquesta és una platja d'arena blanca i forma part de l'ANEI que va des de Binigaus fins Cala Mitjana.
El tram de litoral pertanyent al terme municipal d'Es Migjorn Gran que posseeix penya-segats de fins a 40 metres sobre el nivell de la mar, amb mànigues de mar que donen lloc a cales aïllades, verges i belles.
Aquesta platja es caracteritza per tenir dimensions diminutes i està coberta de boscos de pins que arriben fins a la costa.
Les seves aigües són cristal·lines.
L'accés a aquesta platja es realitza fins a la Cala Mitjana en cotxe i a peu de manera senzilla seguint la senyalització pel camí de cavalls.

## Enllaços externs

* platges de Balears Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine.
# Cala Galiota

Cala Galiota és una cala mallorquina situada a la Colònia de Sant Jordi, al terme municipal de ses Salines. Al fons de la cala hi ha una petita platja d'arena d'uns 50 metres de llargària i 20 d'amplada. Sol ser freqüentada per banyistes residents de la zona. És una cala molt accessible: té rampes d'accés, està situada al costat del centre urbà de la Colònia i és vorejada pel passeig marítim.

## Referències

* ↑ «Cala Galiota». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cala Galiota». Platges de Balears, 2010. Arxivat de l'original el 2018-09-29. [Consulta: 17 setembre 2018].