OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Taylorsville (Carolina del Nord)

Taylorsville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 census tenia 1.799 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Taylorsville tenia 1.799 habitants, 746 habitatges i 446 famílies. La densitat de població era de 347,3 habitants per km².
Dels 746 habitatges en un 25,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,9% hi vivien parelles casades, en un 14,9% dones solteres, i en un 40,1% no eren unitats familiars. En el 35,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,6% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 25,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.875 $ i la renda mediana per família de 34.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.737 $ mentre que les dones 20.135 $. La renda per capita de la població era de 14.876 $. Entorn del 12,7% de les famílies i el 21,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Taylorsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Taylorsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Ezaa

L'ezaa és una variant dialectal de la llengua izi-ezaa-ikwo-mgbo que parlada pels ezzes al sud-est de Nigèria a les LGAs d'Ezaa North, Ezaa South, Ishielu, Ohaukwu, Onicha i Ivo, a l'estat d'Ebonyi; a la LGA de Nkanu East, a l'estat d'Enugu i a la LGA d'Ado, a l'estat de Benue. L'ezaa és molt semblant a l'igbo i és considerada una llengua igbo. L'ezaa és una llengua desenvolupada; està estandarditzada i gaudeix d'un ús vigorós en totes les edats. S'ensenya a les escoles primàries i s'hi va traduir la Bíblia el 2005. S'escriu en alfabet llatí. El 95% dels 477.000 ezzes són cristians; d'aquests, el 75% són catòlics i el 25% protestants. El 5% dels ezaas restants creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 ezaa a l'ethnologue
* ↑ ezaas al joshuaproject
# Rafael Pou Sastre

Rafael Pou Sastre (Algaida, 31 de juliol de 1909 - Palma, 27 de maig de 1936) va ser un ciclista mallorquí que va córrer a la dècada dels anys 30 del segle xx. Va ser el primer balear a acabar la Volta a Espanya. Va morir mentre entrenava darrere una moto al velòdrom del Tirador.

## Palmarès

* 1930
** Campió de les Balears en Ruta
** Campió de les Balears en Pista
* 1933
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Llevant
* 1935
** 2n al Gran Premi de Biscaia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1935. 27è de la classificació general

## Referències

* ↑ Ha fallecido Rafael Pou

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a Ciclistas de Mallorca
# Physalaemus aguirrei

Physalaemus aguirrei és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Silvano, D.& Pimenta, B. 2004. Physalaemus aguirrei. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Kodima

Kodima és una publicació mensual d'actualitat en llengua vepsa, editat des del 1993 a Petrozavodsk, a la república russa de Carèlia. Acostuma a tractar temes d'història i etnografia del poble Vepsa, i alguns articles també estan escrits en rus. Kodima es va fundar l'any 1993 per iniciativa de la Societat de Cultura Vepsa i diversos organismes públics de Carèlia, i des de 1994 l'edita l'empresa Periodika. La publicació es distribueix zones de població vepsa, com la mateixa Carèlia, Vólogda i Leningrad. L'editora en cap és Irina Sotnikova.

## Referències

* ↑ «El diari vepsa "Kodima" fa 25 anys» (en rus). Centre Cultural Finoúgric, 02-10-2018 [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Вопросы развития национальных языков обсудили в издательстве «Периодика»» (en rus). República de Carèlia, 27-02-2020 [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Умная беседа: Kodima 25» (en rus). TV Karelia, 10-10-2018 [Consulta: 17 maig 2020].

## Enllaços externs

* Kodima - Lloc web oficial
# Necrofília

La necrofília, també anomenada tanatofília o necrolagnia, és una mena de parafília que consisteix en l'atracció i l'excitació sexual cap als cadàvers. Es refereix també al manteniment de relacions sexuals efectuades amb cadàvers. La paraula deriva de les paraules gregues νεκρός (nekros; "mort") i φιλία (philia; "amistat"). El terme va estar encunyat pel psiquiatra belga Joseph Guislain, qui el va utilitzar per primer cop a una conferència el 1850.
Així com altres parafílies, també ha estat descrita en animals, tot i que s'ha considerat tradicionalment una activitat purament humana. Concretament en el XIII Congrés Mundial de Sexologia celebrat a València va ser presentat el primer cas filmat de necrofília en gats.
La major part de les societats no toleren la necrofília si és descoberta. Sovint és penalitzada, sota la figura de profanació de cadàvers. Curiosament, però, hi ha societats on, tot i no acceptar-la de bon grat, es disculpa i es comprèn socialment quan es realitza el coit amb una parenta morta a qui s'estimava en vida.

## Vegeu també

* Vampirisme clínic.
* Coprofilia

## Bibliografia

* Gregersen, Edgar. Costumbres Sexuales: Como, donde y cuando de la sexualidad humana. Ed. Folio, 1988.
Viccionari
# Maria Vilardell i Viñas

Maria Vilardell i Viñas (Barcelona, 3 de desembre de 1922 - 22 de març de 2011) fou una pianista i promotora musical catalana, neta del tenor Francesc Viñas i Dordal i esposa de Miguel Lerín i Seguí.
Des de molt jove demostra una gran predisposició i sensibilitat artística per la música. Es formà amb el professor Frank Marshall i perfeccionà amb Alícia de Larrocha.
Va fer nombrosos enregistraments de ràdio i va gravar dos discs dedicats a la música espanyola. El seu repertori comprèn les obres de compositors clàssics, romàntics i contemporanis amb especial atenció a la música espanyola, partint de les fonts tradicionals de l'escola d'Enric Granados. També fou l'organitzadora del Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas, que se celebra anualment a Barcelona i es complementa amb els Cursos Internacionals d'Interpretació Musical, en col·laboració amb les figures més importants de l'escena operística.
El 1992 va rebre la Creu de Sant Jordi. També li fou concedida la Medalla d'Or al Mèrit Artístic de l'Ajuntament de Barcelona. El 2009, el Liceu li concedí la Medalla d'Or per la seva important contribució al Teatre. Durant 13 anys fou la presidenta d'Amics del Liceu.

## Referències

* ↑ «Maria Vilardell i Viñas, pianista i promotora musical». El Punt Avui, Les dates naixement i defunció han estat facilitades pels familiars. En el cas la defunció, els diaris que van posar la data van indicar el 23 o el 24 març. [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ Maria Vilardell, pianista y alma del Francesc Viñas a El País
* ↑ «Entrevista a Maria Vilardell i Viñas». Regio 7, 18-09-2009. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ «Los premiados por el Gran Teatre del Liceu de Barcelona». La Vanguardia, 24-06-2009. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ http://www.amicsliceu.com/abril-maig.PDF%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Carrer de Llobera (Solsona)

El Carrer de Llobera és un conjunt monumental que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la ciutat de Solsona (Solsonès).

## Descripció

És el carrer de la ciutat de Solsona que conté el conjunt d'edificis i d'espais més rics del recinte murallat. El seu traçat gaudeix totalment dels conceptes urbanístics albergats, malgrat ser traçat molt anteriorment a aquests.
Les edificacions se situen tancant perspectiva, el que fa que se'ns ofereixin sorpreses en tot el seu recorregut.
Aquest carrer comunica la Plaça Major amb la sortida sud-oest de les muralles de Solsona, produint-se aquesta per l'anomenat portal de Llobera.
S'hi poden trobar entre altres edificis inventariats: la Casa dels Rovira, Ca les Caterines, Cal Clarà o Cal Pau Tinons, Cal Galtanegra, Ca la Llucianeta, Cal Membrilla, Cal Novelles, Cal Puigpinós i Cal Font.

## Referències

* ↑ «Carrer de Llobera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 setembre 2014].
# Sé el que estàs pensant

Sé el que estàs pensant (en l'original en anglès Think of a number) és la primera novel·la policíaca de John Verdon. El seu protagonista és Dave Gurney, un detectiu jubilat de Nova York. L'editorial en català és Proa.

## Argument

La història comença quan el senyor Mark Mellery rep una simple carta. A sobre, hi ha un paper que demana que pensi un nombre de l'u al mil. Quan obri el sobre, descobreix que el nombre que havia pensat és exactament el mateix que hi ha dins el sobre. En la mateixa carta, se li demana que enviï una quantitat de doblers a una adreça concreta. És llavors quan Mark acudeix al seu antic amic universitari, Dave Gurney, un exdetectiu molt prestigiós retirat després de vint-i-cinc anys de servei, perquè intenti desvelar qui és l'autor de la carta tan pertorbadora.
El que en un principi pareixia una simple broma, acaba convertint-se en un seguit d'assassinats que estan relacionats amb altres que succeïren en el passat.
Dave descobreix que en tots els assassinats s'ha emprat el mateix truc que en el del seu amic, és a dir, que reben una carta amb una nota demanant-los que pensin un nombre que curiosament és el mateix que hi ha dins el sobre.
Al final el protagonista lliga caps i aconsegueix descobrir els trucs fets servir per l'assassí i la seva identitat.
L'antic detectiu descobreix el truc de l'assassí per encertar en quin nombre pensaven les seves víctimes. Aquest simplement consistia a enviar una gran quantitat de cartes demanant a cada individu que pensés un nombre de l'u al mil, i dedins cada una d'elles també hi hauria tots els nombres, d'aquesta manera la persona que per desgràcia escollís el nombre correcte, pensaria que qui els ha enviat la carta és tan propera a ells que és capaç de llegir-los la ment.
Després, per saber quines eren les seves víctimes, les obligava a fer que l'hi enviessin una carta a una direcció concreta, d'aquesta manera ell podia saber la localitat mirant el segell.
Després d'haver resolt tot aquest entrellat de preguntes i enigmes, Dave Gurnery ja sap perfectament a quin lloc trobar l'assassí, ja que ell mateix es va delatar.
Simplement, bastava en enviar una patrulla de policies a detenir la persona que visqués a la localitat que la direcció de les cartes demanava que els remetessin els doblers.
D'aquesta manera, el detectiu Dave Gurnery aconsegueix sumar una nova detenció a la seva llarga carrera professional. Tant l'argument com la trama coincideixen durant tot el temps de la lectura.

## Referències

* ↑ Siegel, Ed «In the Catskills, Unable to Give Up Crime». The New York Times, 15-07-2010.
* ↑ Stashower, Daniel «Review of "Think of a Number," a thriller by John Verdon». The Washington Post, 26 jiliol 2010.

## Enllaços externs

* Fitxa del llibre al lloc web de Proa
# Quint Hortensi (cònsol)

Quint Hortensi (en llatí Quintus Hortensius) va ser un magistrat romà.
Va exercir diverses magistratures en la carrera del cursus honorum, i apareix com a cònsol als Fasti per l'any 108 aC, encara que per raons no molt clares, (se suposa que va ser destituït després d'un judici per corrupció), el va substituir aquell mateix any Marc Aureli Escaure.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 525.
# Medalla Penrose

La medalla de Penrose va ser creada el 1927 per Richard Alexander Fullerton Penrose Jr (1863-1931) com un premi concedit anualment per la Societat Geològica d'Amèrica a aquells que produeixen alguna cosa rellevant per avançar en l'estudi de les geociències.

## Premiats

* 1927 - Thomas Chrowder Chamberlin
* 1928 - Jakob Sederholm
* 1929 - No concedida
* 1930 - Antoine Lacroix
* 1931 - William Morris Davis
* 1932 - Edward Oscar Ulrich
* 1933 - Waldemar Lindgren
* 1934 - Charles Schuchert
* 1935 - Reginald Aldworth Daly
* 1936 - Arthur Philemon Coleman
* 1937 - No concedida
* 1938 - Andrew Lawson
* 1939 - William Berryman Scott
* 1940 - Nelson Horatio Darton
* 1941 - Norman Levi Bowen
* 1942 - Charles Kenneth Leith
* 1943 - No concedida
* 1944 - Bailey Willis
* 1945 - Felix Andries Vening Meinesz
* 1946 - Thomas Wayland Vaughan
* 1947 - Arthur Louis Day
* 1948 - Hans Cloos
* 1949 - Wendell Phillips Woodring
* 1950 - Morley Evans Wilson
* 1951 - Pentti Eelis Eskola
* 1952 - George Gaylord Simpson
* 1953 - Esper Signius Larsen
* 1954 - Arthur Francis Buddington
* 1955 - Maurice Gignoux
* 1956 - Arthur Holmes
* 1957 - Bruno Sander
* 1958 - James Gilluly
* 1959 - Adolph Knopf
* 1960 - Walter Hermann Bucher
* 1961 - Philip Henry Kuenen
* 1962 - Alfred Sherwood Romer
* 1963 - William Walden Rubey
* 1964 - Donnel Foster Hewett
* 1965 - Philip Burke King
* 1966 - Harry Hess
* 1967 - Herbert Harold Read
* 1968 - John Tuzo Wilson
* 1969 - Francis Birch
* 1970 - Ralph Alger Bagnold
* 1971 - Marshall Kay
* 1972 - Wilmot H. Bradley
* 1973 - Marion King Hubbert
* 1974 - William Maurice Ewing
* 1975 - Francis J. Pettijohn
* 1976 - Preston Cloud
* 1977 - Robert P. Sharp
* 1978 - Robert Minard Garrels
* 1979 - J Harlen Bretz
* 1980 - Hollis Dow Hedberg
* 1981 - John Rodgers
* 1982 - Aaron C. Waters
* 1983 - G. Arthur Cooper
* 1984 - Donald E. White
* 1985 - Rudolf Trümpy
* 1986 - Laurence L. Sloss
* 1987 - Marland Pratt Billings
* 1988 - Robert S. Dietz
* 1989 - Warren Bell Hamilton
* 1990 - Norman D. Newell
* 1991 - William R. Dickinson
* 1992 - John Frederick Dewey
* 1993 - Alfred G. Fischer
* 1994 - Luna Leopold
* 1995 - John C. Crowell
* 1996 - John R. L. Allen
* 1997 - John D. Bredehoeft
* 1998 - Jack E. Oliver
* 1999 - M. Gordon Wolman
* 2000 - Robert L. Folk
* 2001 - Kenneth Jinghwa Hsu
* 2002 - Walter Alvarez
* 2003 - Peter R. Vail
* 2004 - W. Gary Ernst
* 2005 - Minze Stuiver
* 2006 - Steve Kesler
* 2007 - Kevin C. A. Burke
* 2008 - George A. Thompson
* 2009 - B. Clark Burchfiel
* 2010 - Eric J. Essene
* 2011 - Paul Felix Hoffman
* 2012 - Raymond Alexander Price
* 2013 - Steven Mitchell Stanley
* 2014 - Susan Kieffer
* 2015 - James Head
* 2016 - John Andrews
* 2017 - George Plafker
* 2018 - Kent C. Condie

## Referències

* ↑ Penrose Medalists (anglès)

## Enllaços externs

* Societat Geològica d'Amèrica - Concessions i medalles - Medalla Penrose Arxivat 2013-04-25 a Wayback Machine. (anglès)
* Societat Geològica d'Amèrica - Web oficial Arxivat 2011-10-29 a Wayback Machine. (anglès)
# Karamànides d'Alanya

Els karamànides d'Alanya són una branca pobrament documentada d'amirs de la família karamànida del beylik de Karaman-oğhlu.
Es creu que es va iniciar amb Yusuf, que probablement era fill del beg Bedreddin Mahmud Bey. Va tenir tres amirs que van governar al segle xiv: Yusuf, Ala al-Din ibn Yusuf i Mahmud ibn Ala al-Din.

## Llista d'amirs

* Yusuf vers 1308-?
* Ala al-Din
* Mahmud

## Bibliografia

* Claude Cahen, Pre-Ottoman Turkey: a general survey of the material and spiritual culture and history c. 1071-1330, traducció de J. Jones-Williams (Nova York: Taplinger, 1968), 281-2.
# Nakhidka (Crimea)

Nakhidka (en ucraïnès: Нахідка i en rus: Находка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 322 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Jens Albinus

Jens Albinus (Bogense, 3 de gener de 1965) és un actor danès.

## Biografia

Nascut a Bogense el 1965, Albinus estudia actuació al Aarhus Teater a Aarhus, on es diploma el 1989. Treballa al mateix teatre fins al 1994.
La seva carrera cinematogràfica comença el 1996 i el 1998 obté el seu primer paper important en la pel·lícula Idiota de Lars von Trier, director amb qui col·laborarà encara en Dancer in the Dark (2000), El gran cap (2006) i Lars: The Early Years del 2007 (aquesta darrera escrita, però no dirigida per von Trier).
La seva companya actual és l'actriu danesa Marina Bouras, amb la qual hi ha hagut una filla el setembre de 2007.

## Filmografia

* Borgen 3a temporada – Jon Berthelsen
* Bryggeren (sèrie de televisió, 1996) – en què fa de Hans Christian Andersen
* Portland (1996) – Carsten
* Anton (1996) – professor
* Idioterne (Els idiotes) (1998) – Stoffer
* Din for altid (1999) – Jeppe
* Bænken (2000) – Kim
* Dancer in the Dark (2000) – Morty
* Zacharias Carl Borg (2000) – Zacharias Carl Borg
* Far from China (2001) – John
* Gottlieb (2001) – Martin Gottlieb
* At kende sandheden (2002) – Richard Malmros 27-45 anys
* Forbrydelser (2004) (Crimes) - Carsten
* Ørnen (sèrie de televisió, 2004) – som Hallgrim Ørn Hallgrimsson
* The Boss of It All (Direktøren for det hele) (2006)
* Daisy Diamond (2007)
* Erik Nietzsche (2007)
* Tot anirà bé (2010)
* Stille Hjerte (2014)

## Referències

* ↑ Danske filmskuespillere: 525 portrætter (en danès). Gyldendal A/S, 2003. ISBN 9788702021042.
* ↑ Tilværelsens dramaturgi. Interview: Jens Albinus Kristeligt Dagblad, 25 March 2006, Side 7
* ↑ Usikker på indersiden. Interview: Jens Albinus Jyllands-Posten, 16 December 2005, Must, Side 28
* ↑ Jens Albinus | MYmovies
* ↑ Jens Albinus - IMDb
* ↑ Jens Albinus - Biography - IMDb
* ↑ Den danske film database
# Rykka

Christina Mari Rieder (nascuda el 13 de març de 1986), més coneguda com a Rykka, és una cantant canadenca d'orígens suïssos, famosa per haver representat Suïssa al Festival d'Eurovisió de 2016. És força coneguda al Canadà, país on ha estat nominada a diversos premis musicals. L'any 2016 es presentà al Festival de la Cançó Europeu amb el tema "The Last of Our Kind".

## Referències

* ↑ http://www.eurovision.tv/page/history/year/participant-profile/?song=33603
# Ezechiel Spanheim

Ezechiel Spanheim (Ginebra, 18 de desembre de 1629 - Londres, 25 de novembre de 1710) fou un diplomàtic i numismàtic alemany.
Va fer nou anys d'ambaixador per al gran elector de Brandenburg a Versalles i a París. També va ser el primer ambaixador de Prússia a Londres.
Com a numismàtic estava convençut de que els objectes primaven sobre els textos perquè els primers eren molt més fiables per a l'estudi de la història.

## Obres principals

* Disputationes de usu et præstantia numismatum antiquorum (Roma, 1664; en 2 vols., Londres i Amsterdam, 1706–17).
* Orbis Romanus (Londres, 1704; Halle, 1738).

## Referències

* ↑ Schnapp, Alain. The Discovery of the Past: the Origins of Archaeology. (en anglès). Londres: British Museum, 1996, p. 181. ISBN 978-0-7141-1768-3.
# Quint Hortensi Corbió

Quint Hortensi Corbió (en llatí Quintus Hortensius Corbio Q. F. Q. N.) va ser un romà de rang senatorial, fill de Quint Hortensi Hortal (Quintus Hortensius Hortalus).
Sembla que va col·laborar amb el seu pare però les seves qualitats eren molt reduïdes. Valeri Màxim diu que es va enfonsar cap al nivells més baixos. Executat el seu pare es va lliurar de moment però la seva sort final és desconeguda.

## Referències

* ↑ Valeri Màxim. De Factis Dietisque Memorabilibus III,5,4
# Matrícula d'honor

* No s'ha de confondre amb Distinció de matrícula d'honor a batxillerat.
La Matrícula d'honor és la qualificació màxima i extraordinària obtinguda en una matèria que generalment permet de matricular-se gratuïtament el curs següent en la matèria equivalent.
D'acord amb el Reial decret 1125/2003, de 5 de setembre, pel qual s'estableix el sistema europeu de crèdits i el sistema de qualificacions en les titulacions universitàries de caràcter oficial de l'Estat espanyol : «La menció de matrícula d'Honor podrà ser atorgada a alumnes que hagin obtingut una qualificació igual o superior a 9. El seu nombre no podrà excedir del 5% dels alumnes matriculats en una matèria en el corresponent curs acadèmic, llevat que el nombre d'alumnes matriculats sigui inferior a 20, en aquest cas es podrà concedir una sola "Matrícula d'Honor".» Es considera el total d'alumnes matriculats en l'assignatura, independentment del nombre d'actes en què s'organitzi l'assignatura en qüestió.
Excepcionalment, cada centre podrà proposar al Consell de Govern la no aplicació de la limitació establerta en el paràgraf anterior a una assignatura per titulació. La proposta haurà de justificar l'excepcionalitat de la mesura, així com establir algun altre criteri que reguli la concessió de matrícules d'honor.

## Efectes econòmics

L'aplicació d'una o diverses matrícules d'honor obtingudes en el curs immediatament anterior, i en els mateixos estudis, donarà lloc a una bonificació en l'import total de la matrícula de l'alumne equivalent a l'import del mateix nombre d'assignatures del curs en què es matriculi. En el cas dels ensenyaments estructurades en crèdits, la bonificació s'efectuarà sobre el mateix nombre de crèdits que componen la matèria en què s'hagi obtingut la matrícula d'honor. La bonificació es durà a terme, un cop calculat l'import de la matrícula.
Segons la Llei 16 de juny 1949:
Les Facultats, segons la naturalesa de les diverses disciplines, determinaran el caràcter de les proves acadèmiques, que podran ser:
* Quadrimestrals
* D'assignatura
* De curs
* grups de disciplines
* De conjunt de cursos
Aquestes proves, si fossin satisfactòries, poden ser qualificades amb les notes d'aprovat, notable i excel·lent. Així mateix, es podrà atorgar la menció de "Matrícula d'Honor" a alumnes que hagin obtingut una qualificació igual o superior a 9, segons l'establert al principi d'aquesta pàgina.
Al mateix temps que es regulin les proves acadèmiques per a cada Facultat s'establirà el sistema propi d'incompatibilitats de curs i disciplines.

## Referències

* ↑ «Matrícula d'honor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «REIAL DECRET 1125/2003, de 5 de setembre, pel qual s'estableix el sistema europeu de crèdits i el sistema de qualificacions en les titulacions universitàries de caràcter oficial i validesa a tot el territori nacional. («BOE» 224, de 18-9-2003.)». BOE, 16-10-2003 [Consulta: 11 febrer 2014].
* ↑ NORMATIVA ACADÈMICA I ECONÒMICA DE MATRÍCULA DE LA UNIVERSITAT DE BARCELONA, Curs 2016-2017
* ↑ Matrícula d'honor o premi extraordinari en el batxillerat Arxivat 2016-11-28 a Wayback Machine. web de l'UAB
Viccionari
# Nakhlita

Les nakhlites són un grup de meteorits de la classe dels meteorits marcians, els quals es troben englobats dins dels meteorits de tipus acondrita. Reben el seu nom del meteorit Nakhla, un meteorit caigut a l'Egipte l'any 1911.

## Composició i classificació

Les nakhlites són roques ígnies riques en augita, que es van formar a partir de magma basàltic fa uns 1.300 milions d'anys. Contenen cristalls d'augita i olivina. La seva edat de cristal·lització, en comparació amb una cronologia de recompte de cràters de diferents regions de Mart, suggereixen que les nakhlites es van formar a la gran construcció volcànica de Tharsis, Elysium Planitia o Syrtis Major Planum.

## Origen

S'ha demostrat que les nakhlites estaven plenes d'aigua líquida fa un 620 milions d'anys aproximadament, i que van ser expulsades de Mart fa uns 10,75 milions d'anys per l'impacte d'un asteroide. Van caure a la Terra dins els últims 10.000 anys.

## Referències

* 1 2 Treiman, A.H., "The nakhlite meteorites: Augite-rich igneous rocks from Mars" - (PDF) Chemie der Erde 65, p. 203-270, (2005). URL accessed July 30, 2011.