OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Federico de Onís Sánchez

Federico de Onís Sánchez (Salamanca, 20 de desembre de 1885 - Puerto Rico, 1966), professor, filòleg, crític literari i hispanista espanyol.

## Biografia

Era fill del bibliotecari i encarregat de l'Arxiu de la Universitat de Salamanca, amic íntim de Miguel de Unamuno. Doctor en lletres per la Universitat de Barcelona. El 1907 va opositar al cos d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs, fou destinat a Lleó el 1907 i el 1909 fou catedràtic de literatura espanyola en la Universitat d'Oviedo i el 1915 en la de Salamanca. Col·laborador del Centro de Estudios Históricos. Des de 1918 i fins a la seva jubilació va ser professor de literatura espanyola en la Universitat de Colúmbia a Nova York, des d'on va contribuir de forma decisiva a la difusió de l'hispanisme als Estats Units; allí va rebre Federico García Lorca i a Gabriela Mistral quan van viatjar a la ciutat. També va ser professor a les escoles d'estiu de Madrid, Santander, Mèxic i Puerto Rico. Membre de la Hispanic Society of America. Director del Departament d'Estudis Hispànics de la Universitat de Puerto Rico.
Va ser redactor de la Revista de Filología Española de Madrid i de la Romanic Review de Nova York, i col·laborador d'España i la luna de Barcelona, de The New York Times, The Evening Post, North American Review i Hispania i Nosotros de Buenos Aires. Dirigí la Revista de Estudios Hispánicos de Puerto Rico entre 1928 i 1929 i la Revista Hispánica Moderna, fundada el 1934.
Publicà edicions crítiques en la col·lecció Clásicos Castellanos de l'Editorial Espasa-Calpe: la Vida de Diego de Torres y Villarroel (1912), els Nombres de Cristo de Fray Luis de León (tres vols., 1914, 1917 y 1922) i en la col·lecció "Clásicos Océano" d' Ediciones Océano: "El ingenioso hidalgo Don Quijote de la Mancha" de Miguel de Cervantes; així com, en col·laboració amb Américo Castro, un volum de Fueros leoneses (1916). Els seus treballs de crítica són Sobre la transmisión de la obra literaria de Fray Luis de León (1915), El español en los Estados Unidos, (Salamanca, 1920), Jacinto Benavente (Nueva York, 1923), El Martín Fierro y la poesía tradicional (Madrid, 1924), Ensayos sobre el sentido de la cultura española (1932), Antología de la poesía española e hispanoamericana (1882-1932) (1934), llibre acompanyat de documentades i penetrants introduccions i bibliografies i on defineix per primera vegada el que és l'estètica literària del Posmodernisme i el mateix Modernisme.
Autor també d'un assaig crític sobre Evaristo Ribera Chevremont, i d'una cèlebre conferència pronunciada en la Residencia de Estudiantes de Madrid.

## Referències

* ↑ Antología Poética, 1924-1950; Universidad de Puerto Rico, 1957; publicada luego como Evaristo Ribera Chevremont: Obra Poética Vol I & II, 1980.

## Enllaços externs

* Federico de Onís: Antología de la poesía española e hispanoamericana (1882-1932) (Renacimiento, 2012) ressenya amb biografia.
* Biografia a biografias y vidas
* Federico de Onís: Antología de la poesía española e hispanoamericana (1882-1932) a El Imparcial
# Julivert d'isard

El julivert d'isard (Xatardia scabra) és una espècie de planta dins la família apiàcia i única espècie del gènere Xatardia. És una espècie endèmica del Pirineu oriental a Catalunya i Andorra. Viu entre els 1.900 i els 2.800 m d'altitud. Viu en pedrusques calcàries i més rarament esquistoses als estatges subalpí i alpí. És una planta herbàcia perenne, de 10 a 40 cm d'alt, erecta glabra, de rel axonomorfa gruixuda; tija robusta, d'1-1,5 cm de diàmetre, fistulosa; fulles en roseta basal, triangulars; umbel·les de 12-35 radis; fruit ovoide, de 6-7 mm. Floreix de juliol a setembre.

## Referències

* ↑ Bolòs, Oriol; Vigo, Josep. Flora dels Països Catalans. Ed. Barcino. Barcelona, 1984. ISBN 9788472265974.

## Enllaços externs

* Floracatalana.es Imatges Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Leuciscus merzbacheri

Leuciscus merzbacheri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Xinjiang (Xina).

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bogutskaya, N.G. i A.M. Naseka 2004: Catalogue of agnathans and fishes of fresh and brackish waters of Russia with comments on nomenclature and taxonomy. Russian Academy of Sciences, Moscou, Rússia. 1-389. [en rus].
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhang, W., 1998. China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing. 476 p.
# Frankfort (desambiguació)

* No s'ha de confondre amb Frankfurt.
«Frankfort» té aquests significats:
* Frankfort, capital de l'estat de Kentucky als Estats Units.
* Frankfort (Dakota del Sud)
* Frankfort (Indiana)
* Frankfort (Kansas)
* Frankfort (Maine)
* Frankfort (Nova York), població dels Estats Units a l'estat de Nova York.
* Frankfort (Ohio)
* West Frankfort, població dels Estats Units a l'estat d'Illinois.
* Frankfort Springs, població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània.
# Francesco Cerlone

Francesco Cerlone (Nàpols, 25 de març de 1722 – Nàpols, 1812) fou un llibretista i dramaturg italià.

## Biografia

De jove treballava com ricamatore en un tintoria napoletana. Va començar l'activitat librettistica en el 1750 a Roma, on riadattò el repertorio per algunes representacions de tintori napoletani.
A Nàpols, poeta del Teatre San Carlino i del Nou, va escriure sobre 70 obres entre comèdies, tratte pel més de novel·les d'èxit, innovati mitjançant la inserció de mascarots (Pulcinella) i menes còmiques (Fastidio de Fastidiis) de la tradició napoletana, tragicommedie i libretti, musicati de Giovanni Paisiello (entre qui El osteria de Marechiaro, 1768), Niccolò Piccinni, Domenico Cimarosa, Giuseppe Gazzaniga (El baró de Trocchia 1869).
Va obtenir els primers riconoscimenti solament a partir del 1760 al voltant.

## Libretti

* La fedeltà en amor (musicato de Giacomo Tritto, 1764)
* El baró de Trocchia (musicato de Giuseppe Gazzaniga, 1768; musicato de Luigi Caruso, 1773)
* El osteria de Marechiaro (musicato de Giacomo Insanguine, 1768; musicato de Giovanni Paisiello, 1769)
* La pintora (musicato de Carlo Francs, 1768)
* Els napoletani en Amèrica (musicato de Niccolò Piccinni, 1768)
* La Zelmira (musicato de Giovanni Paisiello, 1770)
* La Mergellina (musicato de Francesco Corbisieri, 1771)
* La fingida parigina (musicato de Domenico Cimarosa, 1773)
* L'astúcia amorosa (musicato de Michele Mortellari, 1775)
* La osteria de Pausilippo (musicato de Francesco Corbisieri, 1775)
* El príncep reconegut (musicato de Giacomo Tritto, 1780)
* La marinella (musicato de Giacomo Tritto, 1780)
* La Bellinda o La ortolana fidel (musicato de Giacomo Tritto, 1781)
* La creguda infidel (musicato de Giuseppe Gazzaniga, 1783)

## Notes

* ↑ ««Cerlone Francesco»». A: Claudio Sartori. Enciclopedia della musica, II. Ricordi, 1972, p. 57.

## Bibliografia

* Stefano Giovanardi, CERLONE, Francesco, in Dizionario biografico degli italiani, vol. 23, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1979.
# Barrancos

Barrancos és un municipi portuguès, situat al districte de Beja, a la regió d'Alentejo i a la subregió del Baixo Alentejo. L'any 2004 tenia 1.825 habitants. Limita al nord i est amb Oliva de la Frontera i Valencia del Mombuey (província de Badajoz) i d'Encinasola (província de Huelva), al sud i oest amb Moura i al nord-oest amb Mourão. És un dels cinc municipis de Portugal constituïts per una única freguesia. S'hi parla el barranqueny, un dialecte del portuguès influït pel castellà popular de la Baixa Extremadura i Andalusia.

## Població

Població del concelho de Barrancos (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 2094 | 2042 | 2659 | 3210 | 3429 | 2157 | 2052 | 1924 | 1825 |
# Fort Collins

Fort Collins és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 136.509 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fort Collins tenia 118.652 habitants, 45.882 habitatges, i 25.785 famílies. La densitat de població era de 984,4 habitants per km².
Dels 45.882 habitatges en un 29% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,9% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 43,8% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 22,1% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 17% de 45 a 60 i un 7,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.459 $ i la renda mediana per família de 59.332 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.856 $ mentre que les dones 28.385 $. La renda per capita de la població era de 22.133 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fort Collins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fort Collins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].

## Vegeu també

* Colorado State University
# Notothenia angustata

Notothenia angustata és una espècie de peix pertanyent a la família dels nototènids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 41 cm de llargària màxima.
* És gris fosc o verd amb taques de color blau-negre a la part superior i groc al ventre. Presenta molts punts grisos petits i ratlles al cap, mentre que les aletes són grises amb algunes taques més fosques.
* Boca grossa.
* Presenta una cresta protuberant a sobre de cada ull.
* Aleta caudal arrodonida.
* La primera aleta dorsal és petita i amb només sis espines.
* Dues línies laterals que se solapen una mica.

## Alimentació

Menja peixets, calamars i d'altres invertebrats.

## Hàbitat

És un peix d'aigua marina, demersal i de clima temperat, el qual viu entre 0-100 m de fondària als esculls rocallosos.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental (Nova Zelanda), el Pacífic sud-oriental (Xile) i en aigües subantàrtiques.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Paulin, C. i C. Roberts, 1992. The rockpool fishes of New Zealand (Te ika aaria o Aotearoa). Museum of New Zealand (Te Papa Tongarewa). 177 p.
* ↑ Ayling, Tony & Geoffrey Cox, 1982. Collins Guide to the Sea Fishes of New Zealand. William Collins Publishers Ltd, Auckland, Nova Zelanda. ISBN 0-00-216987-8.
* ↑ Paulin, C. i C. Roberts, 1992.
* ↑ Roberts, C.D., 1991. Fishes of the Chatham Islands, New Zealand: a trawl survey and summary of the ichthyofauna. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 25(1):1-19.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.
* ↑ Eastman, J.T. i R.R. Eakin, 2000. An updated species list for notothenioid fish (Perciformes; Notothenioidei), with comments on Antarctic species. Arch. Fish. Mar. Res. 48(1):11-20.
* ↑ Lloris, D. i J. Rucabado, 1991. Ictiofauna del canal Beagle (Tierra de Fuego), aspectos ecológicos y análisis biogeográfico. Publ. Espec. Inst. Esp. Oceanogr. 8, Madrid. 182 p.
* ↑ Menni, R.C., R.A. Ringuelet i R.H. Aramburu, 1984. Peces marinos de la Argentina y Uruguay. Editorial Hemisferio Sur S.A. Buenos Aires, l'Argentina. 359 p.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Francisco Belló Martínez

Francisco Belló Martínez (Cieza, 23 d'abril de 1923 - Cieza, 17 d'agost de 1989), conegut com a Belló I, fou un futbolista espanyol de la dècada de 1940.
Els seus inicis foren al CD Cieza de la seva ciutat natal. L'any 1945 va ser fitxat pel RCD Espanyol, que el cedí a l'EC Granollers (1945-46). En dues temporades disputà 10 partits oficials i marcà 3 gols.
L'any 1947 marxà al Reial Saragossa, on jugà durant quatre temporades a bon nivell, dues a segona divisió i dues a primera. A Saragossa coincidí amb el seu germà Luis Belló Martínez, que fou conegut com a Belló II.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa de Belló». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «La victória mínima del Barcelona...». Mundo Deportivo, 14-01-1946. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Francisco Belló Martínez a BDFutbol
* ↑ «Fitxa de Belló». http://www.cuandofuimoslosmejores.es/player/bello-i/.+[Consulta: 9 abril 2019].
# Punta de Cabús

La Punta de Cabús és una muntanya de 456 metres que es troba al municipi de Llardecans, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Temple de la Concòrdia

El temple de la Concòrdia (en llatí Templum Concordiae, en italià Tempio della Concordia), també conegut com el gran temple de la Concòrdia, era un temple romà dedicat a la deessa Concòrdia per Marc Furi Camil el 367 aC. Era a la cantonada nord-oest del Fòrum, entre el Vulcanal i el Capitoli. El 211 aC una estàtua de la deessa fou destruïda per un llamp. Es va restaurar després del 121 aC i altre cop per ordre de Tiberi el 7 aC (la dedicatòria de Tiberi i el seu fill Drus el Jove és de l'any 10 dC). Fou malmès pel foc el 284, però segurament es restaurà aviat. Avui dia només en queda el basament, parcialment cobert pel camí que puja cap al Capitoli.
Un altre temple conegut com el petit temple de la Concòrdia fou construït pel pretor Luci Manli el 218 aC (dedicatòria del 5 de febrer del 218 aC). Se situava no lluny del gran temple, segurament a l'est de la ciutadella, des on es veia el gran temple.
Un petit temple, o més aviat un altar amb una imatge de la deessa Concòrdia, fou construït per l'edil curul Gneu Flavi el 304 aC prop del Vulcanal. Gneu Flavi era fill d'un llibert, i de naixement humil, però molt capacitat; en la cerimònia de dedicació, el pontífex màxim, Luci Corneli Escipió Barbat, va haver de recitar una fórmula religiosa tal com demanava el poble, en comptes de la que era tradicional i que en les dedicatòries d'un temple només podien recitar els cònsols o els comandants en cap; d'aquest fet va resultar una llei que ningú podia dedicar un temple o un altar sense ordres del senat o per majoria dels tribuns del poble.
# Barranquet de Llastarri

El barranquet de Llastarri és un barranc, afluent de la Noguera Ribagorçana. Neix dins de l'antic terme ribagorçà d'Espluga de Serra, agregat des del 1970 al de Tremp, del Pallars Jussà, i la meitat baixa del seu curs discorre en terme de Sopeira, poble de la Ribagorça d'administració aragonesa.
Es forma a ponent de l'antic poble de Llastarri, des d'on davalla cap a l'oest-nord-oest. Rep per la dreta el barranc del Clot del Mig, per a abocar-se en la Noguera Ribagorçana just a llevant del poble de Sopeira.
# Francesc d'Este

Francesc d'Este (Ferrara, Ducat de Ferrara 1516 - íd. 1578) fou un membre de la Casa d'Este que va esdevenir marquès de Massalombarda.

## Orígens familiars

Va néixer l'1 de novembre de 1516 a la ciutat de Ferrara essent el quart fill del duc Alfons I d'Este i la seva segona esposa, Lucrècia Borja. Fou net per línia paterna d'Hèrcules I d'Este i Elionor de Nàpols; i per línia materna del Roderic de Borja, futur papa Alexandre VI, i la seva amistançada Vannozza Cattanei. Fou germà, entre d'altres, del duc Hèrcules II d'Este, Alfons d'Este i Hipòlit d'Este.

## Núpcies i descendents

Es va casar el 1536 amb Maria de Cardona, marquesa vídua de Pàdua. D'aquesta unió no tingué descendència.
D'una relació extramatrimonial tingué:
* Marfisa d'Este (1554-1608), casada el 1578 amb el seu cosí Alfonsino d'Este i el 1580 amb Alderano Cyho, príncep de Carrara.
* Bradamente d'Este (?-1597), casada el 1575 amb Hèrcules de Bevilacqua.

## Carrera militar

Iniciat en la carrera militar, fou nomenat capità de cavalleria lleugera i fou enviat pel seu germà Hiòlit d'Este a l'ajuda de Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic el maig de 1536 a la Llombardia.
El 1547 li fou concedit el permís, per part de Carles V, de realitzar una fira a la ciutat d'Avellino i posteriorment fou nomenat per part del papa Pau III marquès de Massalombarda, amb el dret d'emetre moneda i transferir el títol als seus hereus.
Morí el 22 de febrer de 1578 a la ciutat de Ferrara.

## Referències

* Sarah Bradford, Lucrezia Borgia, Edizioni Mondadori, Milano, 2005, ISBN 88-04-55627-7
* (anglès) ascendència i descendència
# Jove Irlanda

La Jove Irlanda (en anglès Young Ireland i en el gaèlic irlandès Éire Og) fou un moviment nacional irlandès de caràcter revolucionari que va operar a mitjans dels anys 40 del segle xix.
El moviment va néixer a l'entorn de la redacció del setmanari The Nation, fundada per promoure el retorn de l'autogovern irlandès i la derogació de l'Act of Union. El diari va ser fundat el 1842 per Charles Gavan Duffy un jove periodista catòlic i Thomas Davis, un estudiant protestant del Trinity College de Dublín. Eren seguidors de l'activista Daniel O'Connell i el seu moviment Repeal Association, però aviat es van allunyar d'ell enfront de la negativa de O'Connell a la lluita armada i a les seves esperances excessives en el paper que podia jugar l'Església Catòlica.
Quan O'Connell va decidir convocar una reunió de seguidors a Clontarf el govern britànic va prohibir la manifestació i O'Connell va optar per desconvocar-la abans que els fets degeneressin en confrontacions violentes. Aquesta decisió, el feu perdre la seva credibilitat davant els ulls dels independentistes irlandesos i van ser els membres de la nova organització, la Jove Irlanda, a encapçalar el moviment independentista, el qual utilitzarà en diferents moments el conflicte armat per portar endavant el seu projecte emancipador. El moviment per la independència i la revolta es va veure potenciats per la carestia i la fam, i dels diferents moviments nacionalistes revolucionaris que havien sacsejat tota l'Europa de l'època.

## Bibliografia

* Gwynn, Denis, Young Ireland and 1848, University College, Cork, 1949.
* Davis, Richard, The Young Ireland Movement, Dublin and Totowa, New Jersey (Gill and Macmillan & Barnes and Noble), 1987 and 1988.
* Davis, Richard, William Smith O'Brien, Ireland--1848--Tasmania, Dublin, Geography Publications, 1989.
* Davis, Richard (chief editor), "To Solitude Consigned": The Tasmanian Journal of William Smith O'Brien, 1849-1853, Sydney, The Crossing Press, 1995.
* The William Smith O'Brien Papers, National Library of Ireland, Dublin.
* The Nation, Dublin, 1842-1849.

## Enllaços externs

* Legal transcripts relating to the trials of Young Irelanders.
# Orbital Sciences Corporation

Orbital Sciences Corporation (OSC, encara que comunament es coneix com a Orbital) és una empresa americana que s'especialitza en la fabricació i llançament de satèl·lits. La filial Launch Systems Group està molt involucrada amb els sistemes de llançament de míssils de defensa. Orbital anteriorment fou de propietat de ORBIMAGE (ara GeoEye) i la línia de Magellan dels receptors GPS, encara que ara són lliures (aquest últim a Thales). El símbol d'Orbital al NYSE és ORB. Té la seu a la regió no incorporada de Dulles, Loudoun County, Virginia, EUA.
Des de la seva creació, Orbital Sciences ha construït 569 vehicles de llançament amb 82 més per ser lliurats el 2015. 174 satèl·lits han estat construïts per la companyia des de l'any 1982 amb 24 més per ser lliurats el 2015. Orbital té una participació del 40% del mercat d'interceptor, 55% quota de mercat dels petits satèl·lit de comunicacions, i una participació de 60% del mercat dels vehicles petits de llançament. La companyia s'està expandint en la mida mitjana dels vehicles de llançament i el seu mercat de satèl·lits amb el desenvolupament del coet Antares i l'adquisició de la filial Advanced Information System Satellite de General Dynamics.

## Referències

* ↑ "Contact Information." Orbital Sciences Corporation. Retrieved on September 25, 2009.
* ↑ «Orbital Announces the Closing of its Acquisition of General Dynamics' Satellite Development and Manufacturing Business». , 02-04-2010.
* ↑ «An Introduction to Orbital Sciences Corporation». Orbital, 01-06-2010. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2012. [Consulta: 1r desembre 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial d'Orbital Sciences Corporation