OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rhinella vellardi

Rhinella vellardi és una especie de gripau de la família dels bufònids. És endèmica del Perú. El seu hàbitat natural inclou montans secs, rius i aiguamolls. Va ser descrit amb el protònim Bufo spinulosus orientalis per Jean-Albert Vellard el 1959.
Viu al bosc sec de muntanya tipus matorral arbustivo. Se n'han trobat de dia a prop de rieres i rius. Probablement es reprodueix a l'aigua i requereix una bona qualitat d'aigua.

## Distribució

Només se'l coneix de la localitat tipus de la conca superior del Marañón, Cajamarca al nord del Perú.

## Referències

* ↑ Vellard, Jean-Albert «Estudios sobre batracios andinos». Memorias del Museo de Historia Natural "Javier Prado", 8, 1959, pàg. 1-48.
* ↑ Aguilar Puntriano, César; et alii «Anfibios andinos y estudios de impacto ambiental en concesiones mineras de Perú». Alytes, 01-01-2012, pàg. 88.
* ↑ SSC Amphibian Specialist Group «Rhinella vellardi» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2048. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2018-1.RLTS.T54791A89197536.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «» (en anglès). Amphibian Species of the World, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Ràdio Nikòsia

Ràdio Nikòsia és un projecte radiofònic creat pels antropòlegs Martín Correa-Urquiza i Nella Gonzalo, amb el suport de l'Associació Joia de Barcelona. Integrat per persones diagnosticades amb algun tipus de malaltia mental, el grup pretén posar de manifest els estigmes que pateixen els afectats i cercar les raons del sofriment psíquic. Emet amb regularitat des de Ràdio Contrabanda i intervé setmanalment al programa La ventana, de la Cadena ser. Ha col·laborat amb diversos mitjans de comunicació tant radiofònics com escrits i els seus integrants han impartit conferències a universitats i congressos sobre salut mental. Les seves emissions més destacades han quedat recollides a El libro de Radio Nikosia (2004).

## Referències

* ↑ «Ràdio Nikòsia». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Roger Hunt

Roger Hunt (Glazebury, 20 de juliol de 1938 - Warrington, 27 de setembre de 2021), MBE, fou un futbolista anglès de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1962 i a la Copa del Món de futbol de 1966. Passà la major part de la seva carrera al Liverpool FC, on fou el màxim golejador històric amb 286 gols, fins que fou superat per Ian Rush.

## Palmarès
### Liverpool

* Football League First Division (2): 1963-64, 1965-66
* Football League Second Division (1): 1961-62
* FA Cup (1): 1964-65
* FA Charity Shield (3): 1964, 1965, 1966

### Anglaterra

* Copa del Món de futbol (1): 1966

## Referències

* ↑ «Reuben Bennett career profile on www.qosfc.com». Arxivat de l'original el 2020-04-10. [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ LFChistory.net. «A timeline for Liverpool Football Club - LFChistory - Stats galore for Liverpool FC!».
* 1 2 LFChistory.net. «Liverpool career stats for Roger Hunt - LFChistory - Stats galore for Liverpool FC!».
* ↑ «Sir Roger loses a goal but gains a record».
* ↑ Association, The Football. «Roger Hunt». Arxivat de l'original el 2012-05-06. [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ "Hurst the hero for England in the home of football" Arxivat 2013-12-20 a Wayback Machine.. FIFA. Consultat 11 novembre 2014
# SS Normandie

El SS Normandie va ser un transatlàntic pertanyent a la companyia naviliera francesa Compagnie Générale Transatlantique (CGT). Construït el 1935, comptava amb un disseny avançat per a l'època, amb modernes línies i tecnologia, havent sigut el vaixell més potent propulsat mitjançant turbines turbo-elèctriques.
El seu nou disseny i luxosos interiors van fer que molts ho consideressin el millor transatlàntic de la seva època. Malgrat això, el Normandie no va tenir èxit comercial i va haver de ser finançat mitjançant subsidis governamentals per mantenir la seva operació. Durant el seu servei com a vaixell almirall de la CGT, va realitzar 139 travessies per l'oceà Atlàntic cap a Amèrica des del seu port principal a l'Havre, França fins a Nova York, Estats Units. El SS Normandie es va fer amb la preuada «Banda Blava» a la travessia més ràpida en dues ocasions, en 1935 i 1937, competint amb el seu rival el Queen Mary, de la naviliera Cunard Line.
Durant la Segona Guerra Mundial, el Normandie va ser confiscat per les autoritats nord-americanes a Nova York, i va ser rebatejat com USS Lafayette. No obstant això, en 1942 el transatlàntic es va veure embolicat en un incendi mentre era reconvertit com a vaixell de transport de tropes, i va bolcar sobre el seu costat de babord fins a reposar en el llot del riu Hudson, en el moll 88. Encara que va ser reflotat, amb un elevat cost, posteriorment es va considerar que la seva restauració resultaria massa costosa, per la qual cosa va ser desballestat a l'octubre de 1946.

## Referències

* ↑ «Colossus into Clyde Arxivat 2009-01-25 a Wayback Machine.». , 01-10-1934 [Consulta: 19 novembre 2008].
* ↑ Ardman 1985, p. 46-47
* ↑ Ardman 1985, p. 2
* ↑ Floating Palaces (1996). A&E. TV Documentary.
* ↑ Maxtone-Graham 1972, p. 391

## Bibliografia

* Ardman, Harvey. Normandie, Her Life and Times (en anglès), 1985. ISBN 0531097846.
* Maddocks, Melvin. The Great Liners (en anglès). Alexandria, VA: Time-Life Books, 1978.
* Maxtone-Graham, John. The Only Way to Cross: The Golden Era of the Great Atlantic Express Liners (en anglès). Nova York: Collier Books, 1972. ISBN 0020960107.
* Maxtone-Graham. Normandie: France's Legendary Art Deco Ocean Liner. Nova York: W. W. Norton & Co., 2007. ISBN 9780393061208.
* Miller, William H. SS Normandie (Classic Liners) (en anglès). The History Press, 2013. ISBN 978-0752488080.
# SS Thielbek

* Per a altres significats, vegeu «Thielbek».
SS Thielbek és el nom d'un vaixell mercant conegut pel fet que a la fi de la segona guerra mundial, després de l'Operació Anníbal, els SS van carregar-lo de presoners del camp de concentració de Neuengamme, un crim de la fase final en un intent d'amagar els seus crims davant les forces aliades que progressaven ràpidament, després d'una ordre de Karl Kaufmann. El 3 de maig de 1945, les forces britàniques van bombardejar el SS Thielbek a la Badia de Lübeck i gairebé tots els 2 800 presoners van morir.
El Thielbek va ser salvat el 1949. Van trobar-se les despulles de 49 presoners que van sebollits al cementiri de Lübeck. El vaixell va ser restaurat i tornar al servei sota el nom de Reinbek. El 1961 la companyia naviliera Knöhr & Burchard va vendre el vaixell que el 1974 va ser desmantellat a Split.
El seu nom prové del Thielbek, un afluent desaparegut de l'Alster a Hamburg.

## Enllaços externs

* SS Thielbek Fotos i detalls del vaixell
# Roger Saint-Vil

Roger Saint-Vil (Port-au-Prince, 8 de desembre de 1947 - Nova York, 7 de juny de 2020) fou un futbolista haitià de la dècada de 1970.
Fou cinc cops internacional amb la selecció d'Haití amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1974.
Pel que fa a clubs, destacà a Racing Club Haïtien, Violette Athletic Club i Cincinnati Comets.
El seu germà Guy Saint-Vil també fou futbolista.

## Referències

* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2018-06-16. [Consulta: 2 juny 2019].
* 1 2 «World Cup Trivia - Fathers, Sons and Brothers, Uncles and Nephews». RSSSF, 02-10-2014. Arxivat de l'original el 26 febrer 2015.
* ↑ «The Year in American Soccer – 1975». Arxivat de l'original el 2009-03-03. [Consulta: 2 juny 2019].
# Roger Scruton

Roger Scruton (Buslingthorpe, 27 de febrer de 1944 - Brinkworth, 12 de gener de 2020) fou un filòsof anglès.

## Obres

* Art And Imagination: A Study in the Philosophy of Mind (1974)
* The Aesthetics of Architecture (1979)
* The Meaning of Conservatism (1980)
* The Politics of Culture and Other Essays (1981)
* A Short History of Modern Philosophy (1982)
* A Dictionary of Political Thought (1982)
* The Aesthetic Understanding: Essays in the Philosophy of Art and Culture (1983)
* Kant (1982)
* Untimely Tracts (1985)
* Thinkers of the New Left (1985)
* Sexual Desire (book)|Sexual Desire: A Moral Philosophy of the Erotic (1986)
* Spinoza (1987)
* A Land Held Hostage: Lebanon and the West (1987)
* Conservative Thinkers: Essays from The Salisbury Review (1988)
* Conservative Thoughts: Essays from The Salisbury Review (1988)
* The Philosopher on Dover Beach: Essays (1990)
* Conservative Texts: An Anthology (ed.) (1992)
* Modern Philosophy: An Introduction and Survey (1994)
* The Classical Vernacular: Architectural Principles in an Age of Nihilism (1995)
* An Intelligent Person's Guide to Philosophy (1996); republished as Philosophy: Principles and Problems (2005)
* The Aesthetics of Music (1997)
* On Hunting (1998)
* An Intelligent Person's Guide to Modern Culture (1998); republished as Modern Culture (2005)
* Spinoza (1998)
* England: An Elegy (2001)
* The West and the Rest: Globalisation and the Terrorist Threat (2002)
* Death-Devoted Heart: Sex and the Sacred in Wagner's Tristan und Isolde (Oxford University Press, 2004)
* News From Somewhere: On Settling (2004)
* The Need for Nations (2004)
* Gentle Regrets: Thoughts from a Life (Continuum, 2005)
* Animal Rights and Wrongs (2006)
* A Political Philosophy: Arguments for Conservatism (2006)
* Immigration, Multiculturalism and the Need to Defend the Nation State (2006)
* Culture Counts: Faith and Feeling in a World Besieged (Encounter Books, 2007)
* Beauty (2009)
* I Drink Therefore I Am: A Philosopher's Guide to Wine (2009)
* Understanding Music (2009)
* The Uses of Pessimism: And the Danger of False Hope (2010)
* Green Philosophy: How to Think Seriously About the Planet (2011); revised and republished as How to Think Seriously About the Planet: The Case for an Environmental Conservatism (2012)
* The Face of God: The Gifford Lectures (2012)
* Our Church: A Personal History of the Church of England (2012)
* The Soul of the World (2014)
* How to Be a Conservative (2014)
* Fools, Frauds and Firebrands: Thinkers of the New Left (2015)
* The Ring of Truth: The Wisdom of Wagner's Ring of the Nibelung (2016)
* Confessions of a Heretic: Selected Essays (2017)

## Referències

* ↑ Cowling, Maurice. Mill and Liberalism. Cambridge: Cambridge University Press, 1990.
* ↑ Garnett, Mark; Hickson, Kevin. Conservative thinkers: The key contributors to the political thought of the modern Conservative Party. Manchester and New York: Manchester University Press, 2013.
# Rosa Romero Sánchez

Rosa Romero Sánchez (Ciudad Real, 14 de febrer de 1970) és una política espanyola, membre del Partit Popular. Va ser alcaldessa de Ciudad Real entre els anys 2007 i 2015.

## Biografia

Nascuda a Ciudad Real el 14 de febrer de 1970, està casada i té dos fills. Llicenciada en Ciències Polítiques i Sociologia per la Universitat Complutense de Madrid. Professionalment, entre 1996 i 1999 va ser tècnica i gerent del Centre Assessor de la Dona de Ciudad Real i Casa d'Acollida de Dones Maltractades.

### Trajectòria política

Afiliada al Partit Popular el 1994, va entrar com a regidora de Benestar Social l'Ajuntament de Ciudad Real el 1995, càrrec que va combinar amb la seva tasca de gerent i la presidència del Patronat Municipal de Minusvàlids de la ciutat fins 1999, a més de tinenta d'alcalde i portaveu del Govern (1995-2002). Va fer el salt a la política nacional el 2000, exercí de diputada al Congrés dels Diputats (2000-2003) i secretaria executiva nacional de política municipal del PP (2002-2004), i alhora també entrà a la política regional com a secretària de la secció del Partit Popular a Castella-La Manxa (2002-2004), portaveu del PP a les Corts regionals i senadora autonòmica designada (2003-2006).
El 2004 va ser elegida presidenta del PP de Ciudad Real. Entre 2007 i 2015 va ser alcaldessa de Ciudad Real, i des de 2011 diputada per Ciudad Real al Congrés dels Diputats, càrrec que revalidà el 2015. De juny a desembre de 2011 també va ser diputada regional a les Corts de Castella-La Manxa, on presidí la Comissió d'Assumptes Socials. El 2015 va perdre l'alcaldia i va passar a l'oposició, que encapçalà fins a gener de 2016, moment en què va abandonar el consistori al ser nomenada vicepresidenta quarta de la mesa del Congrés, en substitució de Celia Villalobos.
A la XII legislatura, presidida per Mariano Rajoy, va ser vicepresidenta tercera del Congrés i vocal de la Diputació Permanent, entre altres càrrecs. El 2019 va ser elegida presidenta de la Comissió de Sanitat, Consum i Benestar Social del Congrés.

## Referències

* 1 2 «27M Elecciones municipales y autonómicas. Ciudad Real» (en castellà). El Mundo, 2007. [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ «Romero Sánchez, Rosa María» (en castellà). Congrés dels Diputats. [Consulta: 21 agost 2021].
* 1 2 Redacció «La diputada ciudadrealeña Rosa Romero presidirá una importante comisión del Congreso». El Español, 30-07-2019.
* 1 2 3 «Rosa María Romero Sánchez» (en castellà). Corts de Castella-La Manxa. [Consulta: 21 agost 2021].
* 1 2 3 Redacció «Luchadora y comprometida». ABC, 18-11-2011.
* 1 2 Redacció «Rosa Romero deja el Ayuntamiento de Ciudad Real por la Mesa del Congreso». eldiario.es, 20-01-2016.
* ↑ Redacció «Rosa Romero entra en la Mesa del Congreso por Celia Villalobos». ABC, 19-07-2016.
* ↑ Redacció «Tres diputadas de Castilla-La Mancha, elegidas por el PP para la Comisión de Sanidad del Congreso». El Español, 29-07-2019.

## Enllaços externs

* rosaromero.es
# Rosa Riera

Rosa Riera fou una pintora i gravadora catalana, de la que no coneixem les dades de naixement ni de mort.
Companya del pintor postmodernista i després cubistitzant Eduard Egozcue, visqué amb ell a París almenys entre 1912 i 1914. Per les notícies recollides a la premsa parisenca i barcelonina, sembla que la parella va viatjar diverses vegades a Barcelona i probablement hi van exposar conjuntament. També va participar en exposicions col·lectives a París, com el Salon d'Automne o el Salon des Indépendants.
Autora de composicions naïves en la línia del duaner Rousseau, però amb un toc més agressiu, Guillaume Apollinaire i Josep Maria Junoy es van referir a ella en les seves crítiques. En destacaven la ingenuïtat, la fantasia i el simbolisme de les seves composicions que, segons ells, evocaven el primitivisme de Gauguin sense oblidar l'origen mediterrani de l'autora.
Els seus olis estan repartits per diverses col·leccions particulars. Juan Gris li va fer dos retrats cubistes a la mina de plom.
Practicà també la xilografia dins un estil proper a l'expressionisme alemany de l'època. Tres de les matrius xilogràfiques que es coneixen d'ella es conserven a la Biblioteca de Catalunya, que les va adquirir el 2007, i estan gravades per les dues cares. El mateix any la Biblioteca en va fer una estampació, de la mà del gravador Miquel Plana, per a una carpeta d'edició limitada.
L'any 1914 va fer alguna portada i dibuixos per a l'Almanach del setmanari satíric L'Esquella de la Torratxa.

## Referències

* ↑ Dels fons a la superfície. Obres d'artistes catalanes contemporànies anteriors a la dictadura franquista. Centre de Cultura de Dones Francesca Bonnemaison, 2008, p. 28. ISBN 97884612-2004-5.
* ↑ Sala Tubert, Rosa. «Rosa Riera, una artista naïf en el París de las primeras vanguardias» (en castellà). Archive Today. Arxivat de l'original el 2012-12-02. [Consulta: 16 març 2020].
* 1 2 3 «Xilografies de Rosa Riera». Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 16 març 2020].
* ↑ «Xilografies de Rosa Riera». Biblioteca de Catalunya, 31-12-2007. [Consulta: 16 març 2020].
# Saint-Valérien (Yonne)

Saint-Valérien és un municipi francès situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat.

## Referències

* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Valérien a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Valérien a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sandy Ridge

Sandy Ridge és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 340 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sandy Ridge tenia 340 habitants, 127 habitatges, i 100 famílies. La densitat de població era de 205,1 habitants/km².
Dels 127 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,1% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 20,5% no eren unitats familiars. En el 17,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 35% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.375 $ i la renda mediana per família de 39.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.438 $ mentre que les dones 14.722 $. La renda per capita de la població era de 14.657 $. Cap de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sandy Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 26 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sandy Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sant Joan d'Acre

Sant Joan d'Acre, o també Acco o Ptolemaida des de l'edat antiga fins a l'edat mitjana, fou el nom donat pels cristians a la ciutat que més tard es convertiria en Acre.

## Història

La ciutat d'Acco va ser conquerida per Ptolemeu II, sobirà d'Egipte, que la va batejar com Ptolemaida, nom que conservarà fins a la conquesta llatina. Va ser presa pels croats el 1104. Es va convertir en el principal port del regne de Jerusalem, pel qual transitaven totes les mercaderies, en la seva majoria genoveses. L'orde de Sant Joan de Jerusalem li va donar el nom de Sant Joan d'Acre. Va ser ocupada per Saladí i presa de nou per Ricard I d'Anglaterra el 1191. La reconquesta de la ciutat el 1291 per part del sultà Al-Ashraf Jalil va posar fi a la presència dels europeus a Terra Santa.

## Referències

* ↑ Encyclopédie Universalis
* ↑ Fiche de l'Unesco

## Vegeu també

* Berytus
* Caesarea Maritima
# Sant Joan d'Albera

Sant Joan d'Albera és un poble de la comuna vallespirenca de l'Albera, a la Catalunya del Nord.
És a 537,4 m d'altitud, a la zona central-nord del terme comunal, als peus del Puig de Sant Cristau.
La seva església romànica de Sant Joan, del segle xi, exerceix de parroquial de tot el terme comunal de l'Albera. A prop i al nord de l'església de Sant Joan hi ha la Casa de la Vila d'aquesta comuna.
A més, a Sant Joan d'Albera, també pertanyen a aquest veïnat dispers el Mas Baixès (ara en ruïnes), el Mas Claret, abans Verdeguer, el Mas de l'Esquerrà, el Mas de la Garriga, el Masot, el Mas de la Molinera, abans Mas d'en Neu, el Mas Quirc, abans Justafré, la Rajoleria, o Casot de la Rajoleria, el Mas de Sant Joan (en ruïnes), el Mas de la Siureda, el Mas d'en Trinxet, o de la Ruireda, i el Monestir de les Ermites de Maria, situat a l'antic Mas Barda, o Mas Mallart, i, al límit de la comuna, al nord-oest, el Mas de l'Anglada. Prop del poblet, al nord-oest, hi ha el dolmen anomenat Balma de na Cristiana.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «2 - L'Albera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Coromines, Joan. «Albera». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1994 (Onomasticon Cataloniae, II A-Be). ISBN 84-7256-889-X.
* Ponsich, Pere. «L'Albera: Sant Joan d'Albera». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «L'Albera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Joan d'Albera en els ortofotomapes de l'IGN
# Sacerdoci universal

El sacerdoci de tots els creients és una doctrina cristiana que proclama el sacerdoci general de tots els creients, fent exclusió del sacerdoci ministerial o presbiteral. Els qui la professen es basen en la seva interpretació de diversos passatges del Nou Testament. És emfatitzat sobretot en el Protestantisme, que l'utilitza per a rebutjar qualsevol concepte de sacerdoci ministerial o presbiteral, tal com ho proclamen altres esglésies cristianes com l'ortodoxa i catòlica.
Alguns passatges de l'Escriptura fets servir en la doctrina són: Primera carta de Pere, 2:9:
Però vosaltres sou llinatge escollit, casa reial, comunitat sacerdotal, nació santa, poble que Déu s'ha reservat, perquè proclameu la lloança d'aquell qui us ha cridat de les tenebres a la seva llum admirable (Versió BCI)
Altres passatges de les Escriptures rellevants són 1ª Pere 2:4-8, Apocalipsi 1:4-6, 5:6-10, i molts en l'Epístola als Hebreus.
La major part dels credos protestants rebutgen la idea del sacerdoci presbiteral, interpretant-lo com si fos un monopoli. En moltes esglésies protestants existeixen persones que treballen a temps complet, fent tasques com administrar i organitzar l'Església, ensenyar doctrina, dirigir cultes, administrar els sagraments, etc
En el llibre dels Fets dels Apòstols, que dona indicis de la forma d'organització de l'església cristiana primigènia, s'observa com la doctrina cristiana era ensenyada pels apòstols a tots els creients.
Martí Luter i Calvino van convertir aquesta doctrina en un dels principis bàsics de la seva doctrina.
La majoria dels protestants estableixen algun tipus de distinció entre els seus propis ministres ordenats i els laics, però ho consideren assumpte d'ordre i disciplina eclesiàstics i no són una jerarquia espiritual ni molt menys "graus de santedat", però en les altres doctrines tenen a veure amb administració, ministeri, i facultats.

## Referències

* ↑ «1 Pe 2:9 - BIBLIJA.net - La Bíblia a Internet». [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «1 Pe 2:4-8 - BIBLIJA.net - La Bíblia a Internet». [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Ap 1:4-6 - BIBLIJA.net - La Bíblia a Internet». [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Ap 5:6-10 - BIBLIJA.net - La Bíblia a Internet». [Consulta: 1r desembre 2020].

## Enllaços externs

* El sacerdocio universal según Lutero - Leopoldo Cervantes-Ortiz
# Sacerdot (desambiguació)

«Sacerdot» té aquests significats:
Religió:
* Sacerdot, persona dedicada i consagrada a fer, celebrar i oferir sacrificis al seu déu.
* Sacerdot (Església catòlica): ministres del culte de l'Església catòlica
* Sacerdot romà
* Summe Sacerdot d'Israel
Onomàstica:
Viccionari
# SMS Königsberg (1915)

L'SMS Königsberg fou un creuer lleuger de la marina de guerra de l'imperi Alemany (Kaiserliche Marine) i en servei durant la Primera Guerra Mundial. Va ser anomenat en honor del famós creuer corsari també anomenat Königsberg enfonsat al delta del Rufiji el juliol de 1915.

## Referències

* Emmerich, Michael. «Königsberg II». german-navy.de. [Consulta: 22 gener 2014].