OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de monuments de Benimaclet (València)

Monuments i béns immobles catalogats com a béns d'interés cultural (BIC) i béns immobles de rellevància local (BRL) del districte de Benimaclet de València.

## Monuments d'interés local

| Monument | Prot.$^?$ | Estil/època | Localització | Coordenades | Codi$^?$ | Imatge |
| Cementeri de Benimaclet | BRL | ca.1889 | València Camí de les Fonts - camí de Vera | 39° 29′ 00″ N, 0° 21′ 01″ O﻿ / ﻿39.483333°N,0.350278°O﻿ / 39.483333; -0.350278 a prop | 46.15.250-E82 info | Cementeri de Benimaclet (València) |
| Església parroquial de l'Assumpció de la Mare de Déu de Benimaclet | BRL | | València Pl. de Benimaclet, 2 | 39° 29′ 11″ N, 0° 21′ 33″ O﻿ / ﻿39.486255°N,0.359148°O﻿ / 39.486255; -0.359148 a prop | 46.15.250-288 info | Església parroquial de l'Assumpció de la Mare de Déu (València) |

## Nuclis històrics tradicionals

| Monument | Prot.$^?$ | Estil/època | Localització | Coordenades | Codi$^?$ | Imatge |
| Nucli primitiu de Benimaclet | BRL | època islàmica | València Barri de Benimaclet | 39° 29′ 12″ N, 0° 21′ 36″ O﻿ / ﻿39.486667°N,0.36°O﻿ / 39.486667; -0.36 a prop | 46.15.250-404 info | Nucli de Benimaclet (València) |

## Espais etnològics d'interés local

| Monument | Prot.$^?$ | Estil/època | Localització | Coordenades | Codi$^?$ | Imatge |
| Alqueria de Serra, Benimaclet | BRL | s.XVI-XVIII | València Entrada alqueria Serra, 3 i 4 | 39° 29′ 07″ N, 0° 20′ 59″ O﻿ / ﻿39.485347°N,0.349722°O﻿ / 39.485347; -0.349722 a prop | 46.15.250-E433 info | Alqueria de Serra (València) |
| Barraques de Panach | BRL | | València Camí de Farinós, límit amb Alboraia, a prop de la V-21 | 39° 29′ 15″ N, 0° 20′ 39″ O﻿ / ﻿39.4875°N,0.344167°O﻿ / 39.4875; -0.344167 a prop | 46.15.250-E432 info | Barraques de Panach (València) |
| Fumeral de l'antiga fàbrica El Prado | BRL | ca.1940 | València Av. Catalunya | 39° 29′ 04″ N, 0° 20′ 52″ O﻿ / ﻿39.484511°N,0.347778°O﻿ / 39.484511; -0.347778 a prop | 46.15.250-E434 info | Fumeral de l'antiga fàbrica El Prado (València) |
| Fumeral del xalet Vista Alegre | BRL | 1840-1900 | València Carrer Guàrdia Civil, 17 | 39° 28′ 58″ N, 0° 21′ 27″ O﻿ / ﻿39.48275°N,0.357628°O﻿ / 39.48275; -0.357628 a prop | 46.15.250-E413 info | Fumeral del xalet Vista Alegre (València) |
| Molí de Farinós, Molí Nou | BRL | 1817 | València Sobre la séquia de Vera, junt al camí de Farinós | 39° 29′ 23″ N, 0° 21′ 07″ O﻿ / ﻿39.489736°N,0.352058°O﻿ / 39.489736; -0.352058 a prop | 46.15.250-E19 info | Molí de Farinós (València) |
# Cal Canet (Palou)

Cal Canet és una masia de Palou, del municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt d'edificis: un amb funció d'habitatge i altres que antigament tenien funció ramadera i agrícola.
L'edifici que té funció d'habitatge, a la façana principal (Est), té una entrada a la planta baixa; a la planta següent, a la part esquerra, hi ha un llarg balcó amb barana de ferro, al que s'hi accedeix per una porta. A la dreta hi ha un afegit de construcció més nova que també té un accés al balcó anterior. Aquest afegit té tres finestres. Al darrer pis hi ha un balcó amb barana de ferro a la part esquerra i tres finestres més repartides per la façana.
A la façana sud hi ha una finestra que dona a la segona planta i un balcó amb barana de ferro que dona al darrer pis. A la façana oest hi ha tres finestres que donen al segon pis i una al darrer. A la façana nord hi ha una finestra al segon pis. La coberta és de dos vessants (est-oest), acabada en teules.
Just davant de la façana principal, hi ha petits edificis, que actualment tenen funció de magatzem. A uns 30 metres de la casa, hi ha un altre edifici, de dimensions més grans als anteriors annexos. A la façana oest té una entrada amb arc rebaixat i, just a sobre, una altra porta. Tot el recinte, per la part sud, es troba tancat per murs. Hi ha una única entrada a tot el recinte.
El mas està situat a l'inici de la carretera que va a Florejacs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Canet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Cal Canet (Moià)

Cal Canet és un edifici del municipi de Moià (Moianès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entremitgera de planta rectangular (més llarga que no pas ampla), de tres pisos i soterrani, que aprofita el desnivell amb el carrer inferior. D'entrada, un gran arc de mig punt i adovellat, adornat amb motllura, accedeix a l'habitatge. Al primer pis hi ha dues obertures molt similars, amb llinda i datades al segle xviii. A les golfes hi ha també dues obertures amb llinda, més petites. El carener és paral·lel a la façana, la teulada a doble vessant i el ràfec de rajol. Al costat de l'entrada hi ha una petita finestra amb llangardaix de ferro.

## Història

L'interès de la casa ve donat per la seva senzillesa en l'estructura i per haver estat poc reformada. Segons les llindes de la casa (finestres del primer pis), pot ser datada del segle XVIII- 1720 i 1744. Els soterranis de la casa han estat utilitzats tradicionalment pel bestiar. El primer pis com a habitatge i el segon per habitatge i golfes. És remarcable la composició de la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Canet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2016].
# Cantons del Loira Atlàntic

Els Cantons del Loira Atlàntic (País del Loira) fins al 2015 eren 59 i s'agrupaven en 4 districtes:
cantó d'Ancenis - cantó de Ligné - cantó de Riaillé - cantó de Saint-Mars-la-Jaille - cantó de Varades
cantó de Blain - cantó de Châteaubriant - cantó de Derval - cantó de Guémené-Penfao - cantó de Moisdon-la-Rivière - cantó de Nort-sur-Erdre - cantó de Nozay - cantó de Rougé - cantó de Saint-Julien-de-Vouvantes - cantó de Saint-Nicolas-de-Redon
cantó d'Aigrefeuille-sur-Maine - cantó de Bouaye - cantó de Carquefou - cantó de la Chapelle-sur-Erdre - cantó de Clisson - cantó de Legé - cantó de Le Loroux-Bottereau - cantó de Machecoul - cantó de Nantes-1 - cantó de Nantes-2 - cantó de Nantes-3 - cantó de Nantes-4 - cantó de Nantes-5 - cantó de Nantes-6 - cantó de Nantes-7 - cantó de Nantes-8 - cantó de Nantes-9 - cantó de Nantes-10 - cantó de Nantes-11 - cantó d'Orvault - cantó de Le Pellerin - cantó de Rezé - cantó de Saint-Étienne-de-Montluc - cantó de Saint-Herblain-Est - cantó de Saint-Herblain-Oest-Indre - cantó de Saint-Philbert-de-Grand-Lieu - cantó de Vallet - cantó de Vertou - cantó de Vertou-Vignoble
cantó de la Baule-Escoublac - cantó de Bourgneuf-en-Retz - cantó de Le Croisic - cantó de Guérande - cantó d'Herbignac - cantó de Montoir-de-Bretagne - cantó de Paimbœuf - cantó de Pontchâteau - cantó de Pornic - cantó de Saint-Gildas-des-Bois - cantó de Saint-Nazaire-Centre - cantó de Saint-Nazaire-Est - cantó de Saint-Nazaire-Oest - cantó de Saint-Père-en-Retz - cantó de Savenay
L'any 2015 va entrar en vigor una redistribució cantonal i van passar a ser els 31 cantons següents:
| Ancenis La Baule-Escoublac Blain Carquefou La Chapelle-sur-Erdre Châteaubriant Clisson Guémené-Penfao Guérande Machecoul | Nantes-1 Nantes-2 Nantes-3 Nantes-4 Nantes-5 Nantes-6 Nantes-7 Nort-sur-Erdre Pontchâteau Pornic | Rezé-1 Rezé-2 Saint-Brevin-les-Pins Saint-Herblain-1 Saint-Herblain-2 Saint-Nazaire-1 Saint-Nazaire-2 Saint-Philbert-de-Grand-Lieu Saint-Sébastien-sur-Loire Vallet Vertou |

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-243 du 25 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de la Loire-Atlantique
# Cantons del Jura

* Aquest article tracta sobre el Jura francès. Vegeu-ne altres significats a «Cantó del Jura».
Els Cantons del Jura (Franc Comtat) són 34 i s'agrupen en tres districtes:
# Llorenç Beltran Salvà

Llorenç Beltran Salvà, àlies es Barbó (Inca, 23 de setembre del 1873 – 19 de juliol del 1937) fou un barber i articulista mallorquí anticlerical i simpatitzant de l'anarquisme, afusellat per un escamot feixista al cementiri d'Inca.
La seva barberia estava situada al carrer Major fins als anys vint del segle passat, quan va traslladar-la al domicili familiar del carrer Sant Bartomeu, número 14. Allí vivia amb la seva dona, Maria Antònia Alomar Ramis, i els seus fills Ramon (1903-1929), Antònia (1907-1933) i Miquel (1910-1935). Fou corresponsal a Inca de la revista satírica política Foch y Fum, d'orientació anticaciquil i anticlerical, des del seu naixement el 1917 fins que va ser clausurada durant el cop militar del 1936. Hi va escriure centenars d'articles contra les autoritats i l'empresariat locals amb un to marcadament incisiu i sarcàstic. Eren igualment molt conegudes les seves "Barbonades", una mena de pasquí que repartia entre la clientela amb comentaris àcids sobre l'actualitat social i política. També va ser col·laborador de l'efímera revista Avance, portaveu del Front Popular a la ciutat el 1936, on també col·laborava el seu amic Gabriel Buades i Pons, afusellat igualment pel feixisme.
El seu fill Miquel Beltran Alomar va començar defensant el republicanisme per esdevenir aviat anarquista. Fundà a Inca el grup d'afinitat llibertària Sol y Libertad i publicà el 1934 Violeta, una novel·la breu dins la col·lecció La Novela Ideal, de l'editorial La Revista Blanca, que dirigia Federico Urales, el pare de Frederica Montseny. Miquel morí de pulmonia un any abans de la Guerra Civil espanyola i el seu fou el primer enterrament civil celebrat a Inca, en un acte que fou multitudinari.

## Referències

* ↑ Gabriel Buades i Pons. Pol·len llibertari. Edicions del Moixet Demagog, 2005, p. 24.

## Bibliografia

* PIERAS SALOM, Gabriel. Llorenç Beltran Salvà "Es Barbó" (1873-1937). Apunts històrics d'una tragèdia. Inca: X Jornades d'Història Local, Ajuntament d'Inca, 2009.
* PIERAS VILLALONGA, MIquel. Anticlericalisme durant la Segona República. Inca 1931-1936. Inca: III Jornades d'Estudis Locals, Ajuntament d'Inca, 1996.
# Callionymus australis

Callionymus australis és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al nord-oest d'Austràlia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Callionymus bifilum

Callionymus bifilum és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Camí dels Cinc Ponts

El Camí dels Cinc Ponts és un camí situat al terme de Reus, i va des de la Munta-i-baixa pujant pel fons del barranc dels Cinc Ponts fins a trobar la riera de Castellvell, vora el punt on s'ajunta amb la riera de la Vidaleta, que més avall se'n diu de l'Abeurada. Poc abans d'arribar-hi s'ajunta amb el camí de la Mineta de Martorell, per fer cap al poble de Castellvell. Aquestes dues rieres fan de frontera entre els termes municipals de Reus i de Castellvell. El nom de Cinc Ponts està pres d'un aqüeducte que tenia cinc arcades, construït entre el 1444 i el 1448, i que permetia el reg de les terres de la zona.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 169-170. ISBN 8486387655.
* ↑ Moncusí, Gemma. Itineraris rurals de Reus. Reus: Ajuntament de Reus. Àrea de Medi Ambient, 2004, p. 45.
# Cantó de Vigy

El cantó de Vigy és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Metz-Campagne. Té 23 municipis i el cap és Vigy.

## Municipis

* Antilly
* Argancy
* Ay-sur-Moselle
* Burtoncourt
* Chailly-lès-Ennery
* Charleville-sous-Bois
* Charly-Oradour
* Ennery
* Les Étangs
* Failly
* Flévy
* Glatigny
* Hayes
* Malroy
* Noisseville
* Nouilly
* Sainte-Barbe
* Saint-Hubert
* Sanry-lès-Vigy
* Servigny-lès-Sainte-Barbe
* Trémery
* Vigy
* Vry

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Pignard | Divers droite |
| 1951-1976 | Paul Vincent | RI |
| 1976- | Jean Louis Masson | RPR, després Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.281 | 7.616 | 9.631 | 11.506 | 12.498 | 13.903 | 15.020 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Los Talas

Los Talas és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al nord del departament de Lavalleja, sobre el límit amb Treinta y Tres. Té una població aproximada de 100 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 64 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Can Gibernat

Can Gibernat és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada al barri de Gaserans, en el terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici consta de planta baixa i pis i teulada a doble vessant, amb el ràfec simple.
A la planta baixa, hi ha la porta d'endrada amb dovelles, i una finestra al costat esquerre en arc pla.
Al pis, dues fienstres, d'estil gòtic amb pedra picada.
Els murs són de maçoneria. La façana està arrebossada, però el mal estat de conservació deixa veure part del mur de maçoneria. Hi ha també restes d'un rellotge de sol, del que només se'n conserva la broca.
Annex a l'edificació hi ha les antigues corts, que ara han estat adequades com a habitatge.

## Història

No es coneix cap referència històrica d'aquesta masia, tot i que cal situar-la en origen cap als segles XV-XVI.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Gibernat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# MACLA-65

MACLA-65 fou un moviment cultural i un col·lectiu artístic multidisciplinar sorgit a Tortosa durant el franquisme. El pintor Frederic Mauri i Pallarès i l'escriptor Manuel Pérez Bonfill en foren els principals impulsors. El col·lectiu es va crear al voltant del Club Universitari Dertusa, i es va nodrir de joves artistes procedents de l'Escola Taller d'Art de la Diputació de Tarragona a Tortosa, creada el 1952. El grup es va abocar a un art de caràcter realista i amb una forta vocació social i popular, fins a esdevenir un instrument de reivindicació i conscienciació política, i d'oposició al règim franquista. Tots els seus membres van ser militants polítics d'esquerres, i fins i tot alguns van patir la repressió franquista. El grup es va dissoldre l'any 1969 per les represalies franquistes.
La tria del nom de MACLA va ser una qüestió de pur atzar, en obrir a l'atzar un diccionari, i aparèixer aquesta paraula, que significa "formes geomètriques que es cristal·litzen en una unitat.
Van formar part del col·lectiu el dissenyador i escultor Ferran Cartes i Yerro, el pintor Albert Fabà i Llatse, Joan Antoni Blanc, l'escriptora Zoraida Burgos i Matheu, Agustí Forner, el pintor Jaume Rocamora i Cardona, l'escultora i pintora Cinta Sabaté i Querol, Ferran Chavarría, Lluís Montagut i Ferran Vilàs, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 Bayerri Raga, Josep «Els ex-libris de Frederic Mauri». El Punt Avui, 21-03-2010.
* 1 2 Subirats i Sebastià, Emigdi. «Unitat 25: La Generació de postguerra. L'exili interior». Lletres ebrenques, 22-12-2011. [Consulta: 3 gener 2021].
* 1 2 3 Fabra Noche, Elena M. «La pintura de Ferran Arasa en el context cultural del segle XX». A: Art i lletres a les comarques de la diòcesi de Tortosa. Benicarló: Onada Edicions, 2008, p. 234 (La Barcella ; 7). ISBN 9788496623170.
* ↑ «Inauguració de l'exposició “Albert Fabà o la revolta permanent”, al Museu de Tortosa». Ribera Online, 09-03-2020. Arxivat de l'original el 2020-10-01. [Consulta: 9 gener 2021].
# Cap Serrat

Cap Serrat o Ras Serrat (àrab: رأس سيراط, Raʾs Sīrrāṭ, o رأس سيرات, Raʾs Sīrrāt, o رأس سرّاط, Raʾs Sirrāṭ) és un cap del nord de Tunísia, a la governació de Béja, uns 10 km al nord-est de Sidi Mechrig. El seu nom li fou donat per catalans i fa referència a l'aspecte del cap. És una zona poc explotada turísticament amb una bona platja usada únicament per tunisians.
# Cap Roig

* Aquest article tracta sobre el cap de les Illes Balears. Si cerqueu el peix de roca, vegeu «cap-roig».
El cap Roig, o punta Llobera, és un cap de la costa meridional de l'illa de Mallorca proper al cap Blanc. És un penyalar soberg, de coloració ferruginosa i parets verticals d'una gran bellesa i espectacularitat. Antigament s'anomenava punta de na Llobera, i així queda recollit al mapa del cardenal Despuig i en el llibre Die Balearen... de l'arxiduc Lluís Salvador d'Àustria. Aquest nom antic sofrí una deformació quan s'hi construïren unes instal·lacions militars a principis del segle xx, avui desmantellades, i es coneixia com a punta Llobera.

## Referències

* ↑ Aguiló, C. La toponímia de la costa de Llucmajor. Institut d'Estudis Catalans, 1996. ISBN 847283316X.
# Cap Point

Cap Point(en anglès:Cape Point) és un promontori a la cantonada sud-est de la Península del Cap, és una zona muntanyosa que va de nord a sud durant uns 30 km a la punta extrema sud-oest d'Àfrica dins la República de Sud-àfrica. Table Mountain i la Ciutat del Cap estan properes al nord d'aquesta península.

## Pics

El pic que hi ha sobre Cap Point és més alt que el que hi ha sobre Cap de Bona Esperança. Al Cap Point es presenten dos pics en el més alt hi ha un far. Hi ha un funicular. (Flying Dutchman Funicular).
Cap Point es troba dins del Table Mountain National Park. La seva vegetació correspon al tipus Peninsula Sandstone Fynbos.
De forma equivocada es diu que Cap Point és el lloc on es troben els corrents oceànics de Benguela (corrent fred provinent del sud de l'Atlàntic) i d'Agulhas (corrent càlid provinent de l'oceà Índic). De fet, el punt de trobada varia i normalment es troben entre Cap Agulhas i Cap Point. La trobada dels dos corrents crea el microclima de Ciutat del Cap i els seus voltants. Encara que no hi ha efectes visuals de la trobada dels corrents si que genera mala mar i remolins, molt perillosa històricament pels navegants.

## Vegeu també

* Cap de Bona Esperança
* Península del Cap
# Lèlex

Lèlex és el nom dels següents personatges:
* Lèlex (fill de Posidó).
* Lèlex (pare de Policàon).
# Cantó de Viry-Châtillon

El cantó de Viry-Châtillon és un cantó francès del departament d'Essonne, situat al districte d'Évry. Des del 2015 té 2 municipis i el cap és Viry-Châtillon.

## Municipis

* Grigny
* Viry-Châtillon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1982 | Henri Longuet | CD, després divers droite |
| 1982-2001 | Jacques Chastel | UDF |
| 2001-2008 | Gabriel Amard | PS |
| 2008- | Paul Da Silva | PS, després PG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 27.045 | 32.411 | 30.224 | 30.580 | 30.257 | 32.045 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Macun (dolç de fruita)

Macun és un dolç de fruita a la cuina turca i a la cuina dels turcs de l'illa de Xipre. Macun és similar a la confitura i s'elabora amb fruites, sucre i aigua. Generalment es fa amb bergamota, taronger agre, closques de síndria, i fruites silvestres com arç blanc.

## Referències

* ↑ Mahmut İslâmoğlu. Kıbrıs Türk kültür ve sanatı: araştırma-inceleme yazıları, (tebliğler). Yakın Doğu Üniversitesi matbaası, 1994.

## Vegeu també

* Dolços de fruites a la cuina turca
* Macun şekeri
# Can Puigdomènec (Castellcir)

Can Puigdomènec és un edifici de Castellcir (Moianès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia encarada a ponent amb façana emblanquinada, amb tres nivells i una galeria de columnes al pis superior. Les columnes són cilíndriques i sostenen arcs rebaixats. La coberta és a dues vessants amb encavallada de fusta i teula àrab a l'exterior.
Les obertures al mur són rectangulars i es disposen sense seguir una simetria, amb un balcó al damunt de la porta d'ingrés ambdues al bell mig de la façana, una finestra quadrangular a la dreta de l'entrada a la planta baixa i altres dues a l'esquerra i a l'altura del primer i segon pis.

## Història

Aquesta casa, des del segle xviii, pertany a una d'aquelles masies que existien quan Castellcir era únicament rural.

## Referències

* 1 2 3 «Can Puigdomènec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Can Puigcarbó

Can Puigcarbó és una casa amb elements neoclàssics i eclèctics de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil, de tipus residencial: consta de baixos, pis -on hi ha la planta principal i l'entrada- i golfes. La casa està coberta a dos vessants amb el carener perpendicular a la façana. Pel seus elements arquitectònics i ornamentals por ésser considerada d'un pur estil neoclàssic. El seu interès recau especialment a la façana principal, amb un cos central una mica més avançat que els laterals, amb dues columnes que reforcen l'ús purament escultòric de l'ordre jònic i que a la vegada suportem un entaulament sobre el que s'aixeca un frontó semicircular sense funció estructural sinó ornamental.
Els cossos laterals presenten sengles finestres amb trenca aigües i antefixes decoratives. L'entrada principal situada darrere les columnes té una forma semicircular (còncava). Cal destacar també la gran escalinata de dues vingudes que condueix a una terrassa a l'altura del primer pis, davant l'entrada principal (especialment interessant els graons circulars de la part baixa de l'escala, que donen un cert moviment al conjunt). Altres elements arquitectònics de tipus neoclàssic són: balustrades, hídries, garlandes ornamentals, petits panells amb escultures, o grups escultòrics com el que corona l'edifici.
No està permesa l'entrada a l'edifici ni fer fotografies.

## Referències

* 1 2 3 «Can Puigcarbó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Línia evolutiva d'Onix

* Per a altres significats, vegeu «Ònix».
Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Onix i Steelix.

## Onix

Onix és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus roca i terra i evoluciona a Steelix.

## Steelix

Steelix és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus acer i terra. Evoluciona d'Onix.

## Referències

* 1 2 «Onix» (en anglès). Bulbapedia.
* 1 2 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ «Steelix» (en anglès). Bulbapedia.

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
Espècies de Pokémon :