OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cavall Boig

Tasunka witko (en sioux, pronunciat taixunka uitko, literalment ‘el seu Cavall és boig’) o Cavall Boig (en català) o Crazy Horse (en anglès) (Dakota del Sud, c. 4 de desembre de 1840 (la data exacta no és segura) - Fort Robinson, 5 de setembre de 1877) fou un cap dels sioux oglala, una tribu d'amerindis notable pel valor dels seus guerrers a les batalles. Reconegut pel seu propi poble com un dirigent visionari compromès amb la preservació de les tradicions i els valors sioux, va induir el seu poble a una guerra contra els blancs per recuperar les seves terres. El seu nom, Cavall Boig, li va ser donat per somiar amb un cavall salvatge.
Quan els colons i l'exèrcit dels Estats Units es van llançar a la invasió del territori indi a les planes centrals, Cavall Boig, juntament amb Bou Assegut, van formar una aliança amb altres pobles indis per combatre els blancs. Dotat de gran capacitat tàctica i destresa en el combat, va infligir una dura derrota als soldats nord-americans en l'anomenada matança de Fetterman (1866). La pressió dels colons (cercadors d'or, caçadors de búfals, etc.) i els constants enfrontaments que provocaven amb els indis, van induir el Govern dels Estats Units a signar un tractat de pau (Tractat del fort Laramie el 1868), pel qual assignava a lakotas i xeiennes terrenys propis sota la seva jurisdicció autònoma. No obstant això, Cavall Boig no va acceptar l'acord, marxant amb el seu poble fora de la gran reserva sioux fixada pel Govern.
Per a sotmetre a aquest i altres pobles situats fora dels límits, el Govern va emprendre una àmplia campanya militar el 1876, en què es van produir les victòries índies de Rosebud River i Little Big Horn (1876), on moriria el famós general Custer. La pressió de l'exèrcit nord-americà va obligar a Cavall Boig a rendir-se i fou confinat a Fort Robinson. A les poques setmanes, el 5 de setembre de 1877, va morir assassinat a baionetades.

## Referències

* ↑ «Crazy Horse Photo | History Detectives | PBS». [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Traducció i doblatge: noms propis». [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ «Caballo Loco» (en castellà). EcuRed.
* ↑ buscabiografias. «Biografía de Caballo Loco - Crazy Horse» (en castellà). [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ «Caballo Loco, el otro héroe de Little Big Horn» (en castellà). MuyHistoria.es.
# Menjamel capnegre

El menjamel capnegre (Melithreptus affinis) és una espècie d'ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) que habita boscos oberts i ciutats de l'illa de Tasmània, incloent les illes King i Furneaux.

## Referències

* ↑ «Menjamel capnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 03/04/2013 (català)
# Maximiliano Hernández Martínez

Maximiliano Hernández Martínez (cantó de Doña Carla, departament de Colchipil, 1883 - Ranxo Jamastrán, Hondures, 1966) fou un general salvadorenc, governà el país amb una dictadura des de 1931 fins al 1944.
L'any 1931, servint com a Ministre de Defensa del president Arturo Araujo, liderà un cop d'estat al palau, capitalitzant el malestar polític per l'esfondrament dels preus del cafè, i ocupà el poder.
Admirador del feixisme, Hernández Martínez va conduir un govern militar que va suprimir activament l'oposició. Va reprimir durament l'aixecament indígena conduït per Farabundo Martí a la ciutat d'Izalco el 1932, on l'exèrcit va massacrar milers de camperols sospitosos de col·laboració amb els comunistes. Les estimacions del nombre de víctimes van des dels 10.000 als 40.000. A aquesta massacre se la coneix com La Matanza.
També va crear una llei racial per a guardar negres fora del país. Hernández Martínez era un seguidor de l'ocultisme. Quan una epidèmia de la verola va explotar a San Salvador va fer penjar llums de colors al voltant de la ciutat, creient que guariria de la malaltia.
Creia en la reencarnació i se li atribueix la frase "que és un major crim per a matar a una formiga que un home, perquè quan un home mor es reencarna, mentre que una formiga mor per sempre".
Superà diversos intents de cop de treure'l de poder, fins a la famosa "vaga de braços caiguts" promoguda per un moviment cívic-militar anomenat "Moviment del 44". Durant aquesta acció política massiva el 1944, la societat salvadorenca va ser paralitzada totalment fins a assolir deposar-lo.
Va morir a l'exili als 84 anys, assassinat per Cipriano Morales al Ranxo Jamastrán, a Hondures, el 1966.
# Maximiliano Moralez

Maximiliano Nicolás Moralez (Granadero Biagorria, Argentina, 27 de febrer del 1987) és un futbolista argentí. El seu club actual és el Racing Club de Avellaneda.

## Referències

* ↑ «Maxi Moralez - Player profile 2023 | Transfermarkt» (en anglès). Transfermarkt, 8 novembre 2022. [Consulta: 30 abril 2023].
# Fitna

Fitna —àrab: فتنة, fitna— és un mot àrab que es pot traduir com la divisió o la guerra civil en el si de l'islam. Té unes connotacions religioses molt particulars, de secessió, d'agitació i de caos, ja que expressa la idea d'un càstig infligit per Déu als pecadors, una prova per als musulmans en una situació de divisió de la comunitat dels creients (umma). Conté un judici negatiu i una interpretació moral, ja que la divisió de l'umma pot engendrar la seva desintegració i doncs la fi de l'islam, perdent-se així la possibilitat de Salvació pels creients. En l'islam es considera que l'ideal per a salvaguardar la unitat de la comunitat rau en l'autoritat d'un califa únic, que sabrà guiar-la de manera justa, ja que, per definició, seguirà el model del profeta Muhàmmad en ser-ne l'hereu. Per això, el conflictes sobre la legitimitat del califa han originat divisió i guerra civil (fitna). Històricament, el terme es fa servir en referència a les guerres civils (Primera fitna) que van tenir lloc en caure el califat Perfecte i durant lluites de poder al califat de Damasc (Segona fitna), així com a la greu crisi política i la guerra civil (Fitna de l'Àndalus) que desembocaria en la caiguda del califat de Còrdova i la creació de les taifes.
# Mengeïta

La mengeïta és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

La mengeïta és un fosfat de fórmula química Ba(Mg,Mn$^{2+}$)Mn$^{3+}$₄(PO₄)₄(OH)₄·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema triclínic. És un mineral estructuralment relacionat amb la bermanita i l'ercitita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Austràlia Meridional, a Adelaida, Austràlia, amb el número de registre: g34744.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Spring Creek, situada a la localitat de Wilmington, a la serralada Flinders (Austràlia Meridional, Austràlia), on es troba en forma de masses de color vermell taronja fosc de fins a 0,8 mm associades a quars. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Mengeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Elliott, P. «Mengeite, Ba(Mg,Mn2+)Mn3+4(PO4)4(OH)4·4H2O, a New Mineral from the Spring Creek Mine, South Australia, Australia». The Canadian Mineralogist, 60, 5, 2022, pàg. 815–824. DOI: https://doi.org/10.3749/canmin.2100041 [Consulta: 14 novembre 2022].
# Cesó Fabi Dorsó

Cesó Fabi Dorsó (llatí: Kaeso Fabius Dorso) va ser un romà d'origen patrici de la família dels Dorsó, que es va destacar quan els gals van ocupar Roma i van assetjar el Capitoli l'any 390 aC.
Fabi, que era molt jove, volia complir amb la tradició familiar de la gens Fàbia els quals celebraven un sacrifici al Quirinal cada any en un dia determinat. Quan va arribar el moment va sortir de l'assetjat Capitoli, portant els elements sagrats a les mans, i va passar sa i estalvi entre l'enemic, i després de fer el sacrifici va retornar al Capitoli amb seguretat. Així ho explica Titus Livi, però Dió Cassi té una versió diferent (a més, dona el nom de Cesó Fabi, puix que Livi només l'esmenta com a K. Fabius Dorso) i diu que el sacrifici era públic, no només de la família, i que Dorsó era pontífex. Luci Anneu Florus també diu que era pontífex i que va ser enviat a fer el sacrifici al Quirinal per Marc Manli, que estava al capdavant dels defensors. Apià situa el sacrifici no al Quirinal sinó al temple de Vesta i diu que l'historiador Luci Cassi Hemina va ser la seva font.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1069.
# Fernando José de França Dias Van-Dúnem

Fernando José de França Dias Van-Dúnem (Luanda, 24 d'agost de 1934 - Lisboa, 12 de juny de 2024) va ser un polític d'Angola que va ser el primer vicepresident del Parlament Panafricà de la Unió Africana. Va ser membre del Moviment Popular per a l'Alliberament d'Angola (MPLA) i va servir com a primer ministre d'Angola dues vegades durant la dècada del 1990.
Va ser primer ministre des de juny de 1991 fins a desembre de 1992 i novament des del 3 de juny de 1996 fins al gener de 1999, quan va ser eliminat de nou el càrrec de primer ministre.

## Biografia

Va rebre una màster en Dret Públic, i una llicenciatura en Dret Públic a Ais de Provença, França. De 1964 a 1965 va ser assistent de recerca del professor Maarten Bos en dret internacional a la Universitat d'Utrecht al Països Baixos En aquest mateix any va dur a terme un estudi sobre el reconeixement d'Estats i de Govern. L'ambaixador Van-Dúnem ha estat membre de la Societat Americana de Dret Internacional des de 1964. De 1969 a 1971 va ser professor de Dret Internacional Públic, Dret Constitucional i Dret Administratiu a Bujumbura, Burundi.
Durant dos anys a partir de 1970 va ser assessor legal adjunt de l'Organització de la Unitat Africana. De 1972 a 1978 va ser director de personal de la mateixa organització. El 1978 l'ambaixador Van-Dúnem va ser representant adjunt d'Afers Polítics i Legals de l'OUA prop de la Nacions Unides a Ginebra, Suïssa.
De 1979 a 1982 va ser ambaixador extraordinari i plenipotenciari de la República Popular d'Angola a Bèlgica, el Països Baixos i la Comunitat Econòmica Europea. De 1982 a 1986 va ser ambaixador extraordinari i plenipotenciari de la República Popular d'Angola a Portugal i Espanya.
De 1985 a 1986 Van-Dúnem va ser viceministre de Relacions Exteriors, i de 1986 a 1990 va ser Ministre de Justícia. Va ser Ministre de Planificació el 1990-1991, i primer ministre de 1991 a 1992. Després de servir com a president de l'Assemblea Nacional d'Angola de 1992 a 1996, va ser primer ministre per segona vegada de 1996 a 1999.
Van-Dúnem va ser membre de l'Assemblea Nacional d'Angola el 1999. Al mateix temps, era professor de Dret Internacional, Història del pensament polític, i membre de la Facultat de Dret de la Universitat Catòlica d'Angola.
Van-Dúnem va ser el 71è candidat en la llista nacional del MPLA a les eleccions legislatives d'Angola de 2008. Van-Dúnem va obtenir l'escó en les eleccions, en els que el MPLA va obtenir una aclaparadora majoria.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Biographical details at PAP website Arxivat 2015-02-18 a Wayback Machine.
* ↑ «Embajada de Angola». [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ Antigo funcionário destaca papel da OUA em busca da liberdade de África, ANGOP, 24 de maig de 2013
* ↑ Embaixadora apresenta Cartas Credencias ao Rei Alberto II da Bélgica, Club K
* ↑ Currículum al web del Parlament angolès
* ↑ "Eleições: Lista integral dos candidatos do MPLA, antigo PM Marcolino Moco fora, nova cara Akwá" Arxivat 2008-08-18 a Wayback Machine., Angola Xyami, July 5, 2008 (portuguès)
* 1 2 List of deputies elected in the 2008 election Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine., CNE website (portuguès)
# Cesó Duïli Llong

Cesó Duïli Llong (en llatí: Kaeso Duilius Longus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Duília, una antiga gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit decemvir juntament amb altres dos plebeus l'any 450 aC. En aquell any va esclatar la guerra contra els sabins i els eques i Duili i quatre dels seus col·legues van ser enviats al Mont Àlgid contra els eques.
Després de l'abolició del decemvirat, i quan alguns decemvirs ja havien estat castigats, Duili es va escapar i va marxar a un exili voluntari. Les seves propietats, així com les de tots els antics decemvirs, van ser venudes públicament pels qüestors.

## Referències

* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita III. 35. 41, 58
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1090.
# 99 Posse

99 Posse és un grup italià de música rap i reggae de Nàpols que utilitza tant l'italià com el napolità. La majoria de les cançons de 99 Posse tracten qüestions polítiques i socials, i els membres del grup es consideren d'extrema esquerra. Com a mostra del seu activisme, tots els àlbums del grup s'han publicat amb un prezzo politico («preu polític»): cada CD mostra un adhesiu amb la llegenda «No pagueu més de...». El grup ha guanyat popularitat a Itàlia a través de les seves cançons i el seu suport a causes polítiques progressistes.

## Trajectòria

El seu primer disc, Curre Curre Guagliò (1993), va estar influenciat principalment pel reggae i la world music. Els àlbums posteriors, Cerco Tiempo (1996) i Corto Circuito (1998), van incloure nous estils com el drum and bass i el trip hop. El grup també compta amb el seu propi segell discogràfic, Novenove, que treballa per a promocionar artistes underground.
El 18 de juliol de 2009 van fer un concert a Nàpols organitzat pels moviments socials en denúncia per la repressió patida per 21 activistes contra el G8 a la Universitat de Torí. El 2010 es van unir a la campanya de Greenpeace contra el rellançament de l'energia nuclear a Itàlia amb la cançó No al nucleare. Amb motiu de les eleccions municipals de 2011, 99 Posse va difondre una crida a votar l'exmagistrat i candidat de centreesquerra Luigi de Magistris.

## Discografia

Àlbums d'estudi
* 1993 – Curre curre guaglió
* 1995 – Guai a chi ci tocca (amb Bisca)
* 1996 – Cerco tiempo
* 1998 – Corto circuito
* 2000 – La vida que vendrà
* 2011 – Cattivi guagliuni
* 2014 – Curre curre guaglió 2.0
* 2016 – Il tempo. Le parole. Il suono

## Referències

* ↑ Young, Richard. Music popular culture identities. Rodopi, 2002, p. 42–44. ISBN 978-90-420-1249-3.
* ↑ «Palermo: «No al concerto dei 99 Posse, sono socialmente pericolosi»», 12-11-2015. Arxivat de l'original el 2015-11-12. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ «Polemica fra An e Ds in Campidoglio sul concerto dei 99 Posse», 04-12-2015. Arxivat de l'original el 2015-12-04. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ «Assurdo arrestare chi fa uso di droga - la Repubblica.it» (en italià). [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ «LE CANZONI DI IERI CON I RITMI DI OGGI - la Repubblica.it» (en italià). [Consulta: 4 novembre 2022].

## Bibliografia

* Behan, Tom. (2007) Putting spanners in the works: the politics of the 99 Posse. Popular Music 26.03, 497-504.
* Cavallo, Vincenzo; Chambers, Iain. (n.d.). "Neapolitan Nights: from Vesuvian Blues to Planetary Vibes"
* Dello Iacovo, Rosario. (2014) Curre curre guagliò: Storie dei 99 Posse. Milan: Baldini&Castoldi.
* Dines, Nick. (1999) "Centri sociali: occupazioni autogestite a Napoli negli anni novanta", Quaderni di sociologia, 43(21), 90-111.
* Messina, Marcello. (2016) "Cattivi guagliuni: the identity politics of 99 Posse". In P. Guerra, & T. Moreira (Eds.), Keep it Simple, Make it Fast! An approach to underground music scenes, Vol. 2, (pp. 131-136). Porto: University of Porto. Faculty of Arts and Humanities.
# El Niu

El Niu, o Es Niu, és un plat molt antic, d'origen palafrugellenc. Es tractava d'un plat de quaresma que es feia amb tripa de bacallà, ou dur, peixopalo i patata. En els seus inicis no s'hi posava carn. Amb el temps es va anar enriquint; els pescadors van afegir-hi sèpia i els surers el van completar amb aviram de cacera i fins i tot salsitxes.
És un plat d'hivern, que les colles de surers de la vila de Palafrugell solien anar a menjar cada dilluns a la barraca. La preparació d'aquest plat és molt llarga i elaborada, és per aquesta raó, que habitualment, no es troba a la majoria de cartes dels restaurants i en tot cas cal encarregar-lo.
Des de 1997 l'Institut de Promoció Econòmica de Palafrugell organitza les jornades gastronòmiques Es Niu per fer conèixer aquest plat als que encara no l'han descobert i, a la vegada, fer-lo més accessible als amants de la gastronomia tradicional.
Josep Pla l'esmenta, des de Mas Llofriu (a Palafrugell), a l'entrada del 22 d'octubre (de 1956) a La vida lenta, el seu dietari dels anys 1956, 1957 i 1964 publicat el 2014. Sense donar-ne més detalls, l'anomena "plat de niu".

## Referències

* 1 2 3 «La campanya gastronòmica El Niu arriba a la seva 15a edició». Institut de Mitjans de Comunicació Pública de Palafrugell, 23-10-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-27. [Consulta: 25 octubre 2012].
* ↑ Pla, Josep. Xavier Pla. La vida lenta. Edicions Destino, novembre de 2014, p. 138. ISBN 978-84-9710-252-0. «22 octubre. El mas. (...) Menjo un plat de niu, riquíssim, fet per Rosa. Inoblidable.»
# Boulogne-Billancourt

Boulogne-Billancourt és un municipi francès, situat al departament dels Alts del Sena i a la regió de l'Illa de França. L'any 2005 tenia 108.800 habitants.
Està dividit entre el cantó de Boulogne-Billancourt-1 i el cantó de Boulogne-Billancourt-2, dins del districte de Boulogne-Billancourt. I des del 2016, de la divisió Grand Paris Seine Ouest de la Metròpolis del Gran París.
Abans conegut com a Boulogne-Sur-Seine, és una ciutat al sud-oest de París, limitada al sud i a l'oest per un meandre del Sena, a l'est pel 16è districte de París, i al nord pel bosc de Boulogne (que forma part de París).

## Hospital

* Hospital Ambroise-Paré

## Educació

* École supérieure des sciences commerciales d'Angers

## Personatges il·lustres

* Edmond de Rothschild (1845 - 1934), filantrop i col·leccionista.
* Cesare Moretti Jr (1914 - 1987), ciclista.
* Leslie Caron (1931), actriu i ballarina.
* Édith Cresson (1934), política.
* André Glucksmann (1937 - 2015), filòsof.
* Didier Decoin (1945) periodista, guionista i escriptor, Premi Goncourt de l'any 1977.
* Patrick Modiano (1945), escriptor, Premi Nobel de Literatura 2014.
* Véronique Sanson (1949), cantautora.
* Michel Sapin (1952), polític.
* Cécilia Attias (1957), dona de Nicolas Sarkozy.
* Roland Besson (1962), trompetista i compositor.
* Paul Belmondo (1963), pilot de curses.
* Laurent Bezault (1966), ciclista.
* Zazie (1964), cantant.
* Anna Gavalda (1970), periodista.
* Guillaume Canet (1973), actor i director.
* Delphine de Vigan (1966), escriptora, Premi Renaudot de l'any 2015.
* Jean-Pierre Jossua (1930 - 2021), escriptor i teòleg dominicà francès
# Salmodi d'Aimostier

Salmodi o Psalmodi d'Aimostier, també conegut en francès com a Psalmet, Sauman o Saumay, (Irlanda o Escòcia, s. VII - Aimostier, Alta Viena, Llemosí, França, ca. 690) fou un eremita escot, instal·lat prop de Llemotges. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Jofre, monjo de l'abadia de Sant Marcial de Llemotges, va escriure una vida de Psalmodi, i en diu que era contemporani de Sant Gregori el Gran. Es creu que Psalmodi, de qui el nom cèltic original és desconegut, va néixer en una família noble d'Escòcia o Irlanda, ja que les fonts només l'anomenen Scotus, que podia designar qualsevol dels dos orígens, on fou deixeble de Brandan de Conflert.
Segons una llegenda, de jove es va adormir a la platja, sobre d'unes fustes que havia fet servir com a rai jugant amb uns amics al mar. Mentre dormia, la marea va arrossegar el rai al mar; en desvetllar-se, en alta mar, Psalmodi va pregar per l'ajut diví i Déu va fer néixer una illa a l'oceà perquè Psalmodi se salvés. Segons el relat de la seva vida, Brendan va convèncer Salmodi perquè l'acompanyés en un viatge a la Gàl·lia: cap al 630, arribaren a Saintonge, on fou rebut per Sant Lleonci, bisbe de Saintes.
Salmodi es convertí en deixeble de Lleonci, qui li aconsellà que prengués una vida de contemplació i solitud. Es va fer eremita i visqué en una cel·la al bosc de Grigeas o Grie, prop d'Aimostier (Llemosí); llavors va prendre el nom de Psalmodius pel seu costum de cantar els psalms. Va morir a mitjan juny a la seva ermita, en un any desconegut.
Va tenir fama de santedat, i se li atribuïen miracles i poder sobre bèsties i dimonis. Es deia que havia sanat una filla del duc d'Aquitània que havia estat mossegada per una víbora, i que havia retornat la vista a una cega. Un miracle que la llegenda li atribueix diu que un llop matà l'ase que feia servir Salmodi per portar càrregues: Salmodi ordenà al llop que substituís l'ase, i així va fer-ho.

## Veneració

Fou sebollit a la riba del riu Viena. Sobre la tomba es construí una església i després un monestir al peu del turó, que prengué el nom d'Aimostier. Les seves relíquies foren col·locades en un reliquiari d'argent de l'església del monestir.
Des d'antic, els breviaris de la diòcesi de Llemotges en marquen la festivitat el 13 de juny.

## Notes

* ↑ Den hellige Psalmodius av Limoges.
* ↑ Alban Butler. The Lives of the Fathers, Martyrs, and Other Principal Saints (B. Dornin, 1821), 213.
* ↑ Saint Psalmet.
# Joaquín Botero

Joaquín Botero (La Paz, 10 de desembre de 1977) és un exfutbolista bolivià de la dècada de 2000.
Fou 48 cops internacional amb la selecció de Bolívia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Club Bolívar, Pumas, San Lorenzo de Almagro, Deportivo Táchira, Correcaminos UAT, Al Arabi Kuwait i San José.

## Referències

* ↑ «Fifa.com:Argentina hit for six in Bolivia». Arxivat de l'original el 2013-03-12. [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ No hay vuelta atrás Arxivat 2009-05-20 a Wayback Machine. eldeber.com.bo
* ↑ «Bolivia - Record International Players». Arxivat de l'original el 2018-09-19. [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ Joaquín Botero Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ rsssf: World league topscorers
* ↑ «Bolívar all time topscorers». Arxivat de l'original el 2009-02-22. [Consulta: 25 octubre 2009].
* ↑ Joaquín Botero a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Joaquín Botero, Fitxa a Soccerway
# Algorisme del gradient descendent

L'algorisme del gradient descendent és un mètode iteratiu d'optimització de primer ordre per a trobar el mínim d'una funció. S'anomena descendent perquè el prenen els increments proporcionals al negatiu del gradient de la funció. Si es prenen increments positius al gradient, s'anomena gradient ascendent.
Aquest mètode s'empra sovint com una extensió de l'algorisme de retropropagació usat en l'entrenament de xarxes neuronals artificials.

## Descripció

El gradient descendent es basa en el fet que si la funció multivariable $F(x)$ està definida i és derivable al voltant d'un punt $a$, llavors $F(x)$decreix de la manera més ràpida si es va des del punt $a$ en direcció del gradient negatiu de $F$en $a$, o sigui $-\nabla F(\mathbf {a} )$. Aleshores la seqüència de punts és:
    $\mathbf {a} _{n+1}=\mathbf {a} _{n}-\gamma \nabla F(\mathbf {a} _{n})$
o també:
    $\mathbf {x} _{n+1}=\mathbf {x} _{n}-\gamma _{n}\nabla F(\mathbf {x} _{n}),\ n\geq 0.$
i la seqüència és monotònica descendent:
    $F(\mathbf {x} _{0})\geq F(\mathbf {x} _{1})\geq F(\mathbf {x} _{2})\geq \cdots ,$

## Referències

* ↑ «Keep it simple! How to understand Gradient Descent algorithm» (en anglès). https://www.kdnuggets.com.+[Consulta: 14 novembre 2018].
* ↑ S, Suryansh. «Gradient Descent: All You Need to Know» (en anglès). https://hackernoon.com,+12-03-2018.+[Consulta: 14 novembre 2018].
* ↑ «Gradient Descent in a Nutshell – Towards Data Science». Towards Data Science, 07-03-2018. Arxivat de l'original el 2019-05-01 [Consulta: 14 novembre 2018]. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
# Alzinoia

L'alzinoia o alzinall (Pleurotus dryinus) és un bolet de capell blanc amb esquames grises. Té un peu gruixat, làmines decurrents i es fa sobre troncs d'arbres planifolis.
No s'ha de confondre amb el Leccinum lepidum que, a segons quins llocs, també s'anomena alzinall o alzinoia.

## Referències

* ↑ «Alzinoia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Leccinum lepidum». [Consulta: 17 desembre 2017].