OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Character.ai

Character.ai (estilitzat com a Character. AI, c.ai i character.ai, també coneguda com Character AI) és una aplicació web de chatbot de model de llenguatge neuronal que pot generar respostes de text semblants a humans i participar en converses contextuals. Construït per desenvolupadors anteriors de LaMDA de Google, Noam Shazeer i Daniel De Freitas, el model beta es va posar a disposició del públic el setembre de 2022.
Els usuaris poden crear "personatges", crear les seves "personalitats", establir paràmetres específics i després publicar-los a la comunitat perquè altres puguin xatejar. Molts personatges poden estar basats en fonts de mitjans de ficció o en celebritats, mentre que d'altres són completament originals, alguns estan fets amb determinats objectius en ment, com ara ajudar amb l'escriptura creativa o ser un joc d'aventures basat en text. Els usuaris poden connectar-se amb un personatge singular o organitzar xats de grup que contenen diversos personatges que conversen entre ells i/o amb l'usuari alhora.
Quan un personatge envia una resposta, els usuaris poden puntuar la resposta d'1 a 4 estrelles. A més, els usuaris poden explicar els motius pels quals s'escullen una determinada quantitat d'estrelles fent clic en un dels botons de 4 a 6. La qualificació afecta principalment el caràcter específic, però també afecta la selecció del comportament en el seu conjunt. L'usuari també pot fer clic a la fletxa dreta de l'IA per generar una resposta nova i, posteriorment, mirar els missatges generats fent clic a la fletxa esquerra.
Construït a partir d'aprenentatge profund avançat i models de llenguatge expansius, el programari es troba actualment en fase beta i es troba en millora contínua; el 5 de novembre de 2022, la memòria de conversa es va augmentar el doble de la capacitat anterior perquè l'IA pogués "recordar" missatges de més enrere.

## Referències

* ↑ Tiku, Nitasha. «‘Chat’ with Musk, Trump or Xi: Ex-Googlers want to give the public AI» (en anglès). The Washington Post, October 7, 2022. Arxivat de l'original el October 11, 2022. [Consulta: November 6, 2022].
* ↑ «'Chat' with Musk, Trump or Xi: Ex-Googlers want to give the public AI | The Spokesman-Review» (en anglès). www.spokesman.com. Arxivat de l'original el 2022-11-09. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ Marshall, Gunnell. «An Elon Musk chatbot tells Insider he wants to buy CNN, reinstate Trump on Twitter, and 'show people how the sausage gets made'» (en anglès). Business Insider, November 6, 2022. Arxivat de l'original el November 8, 2022. [Consulta: November 8, 2022].
* ↑ «'Chat' with Musk, Trump or Xi: Ex-Googlers want to give the public AI | The Spokesman-Review» (en anglès). www.spokesman.com. Arxivat de l'original el 2022-11-09. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ Character.ai. «Training a Character» (en anglès).
* ↑ «How Talking to an AI Video Game Character Made Me Cry» (en anglès australià). Kotaku Australia, 04-01-2023. Arxivat de l'original el 2023-01-09. [Consulta: 9 gener 2023].
# Christopher Lawless

Christopher "Chris" Lawless (Wigan, Gran Manchester, 4 de novembre de 1995) és un ciclista anglès, professional des del 2015. Combina la carretera amb el ciclisme en pista.

## Palmarès en ruta

* 2013
** Campió del Regne Unit júnior en ruta
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Karlsberg
* 2016
** Vencedor d'una etapa al New Zealand Cycle Classic
* 2017
** Campió del Regne Unit sub-23 en ruta
** 1r al ZLM Tour
** Vencedor d'una etapa al Tour de Beauce
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2018
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Internacional de Coppi i Bartali
* 2019
** 1r al Tour de Yorkshire

## Palmarès en pista

* 2014
** Campió del Regne Unit en persecució per equips (amb Germain Burton, Christopher Latham i Oliver Wood)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Heribert Padrol i Munté

Heribert Padrol i Munté (Reus, 20 de setembre de 1964) és un advocat i polític català. També va ser diputat al Congrés dels Diputats en la VI Legislatura.

## Biografia

Llicenciat en Dret per la Universitat de Barcelona, va ser el número dos de la seva promoció d'inspector de finances de l'estat. Ha estat delegat especial de l'Agència Estatal de l'Administració Tributària a Catalunya i director del Departament d'Organització, Planificació i Relacions Institucionals de l'AEAT i del Departament d'Inspecció Financera i Tributària de l'Estat fins al 2000.
A les eleccions generals espanyoles de 2000 fou elegit diputat per la província de Barcelona per CiU, però el 2002 va dimitir i fou substituït per Inmaculada Riera i Reñé. A partir d'aquell moment es dedica a l'activitat professional, primer des del seu propi despatx (el Bufet Padrol-Munté) i posteriorment, any 2009, com a soci del despatx Gómez-Acebo & Pombo, on es va integrar com a director de la pràctica fiscal i membre del comitè de direcció.

## Referències

* ↑ "Acabaré militando en Convergència", El País, 9 de març de 2000
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ El 'número dos' de la lista de CiU en Madrid deja el escaño, EL País, 17 de febrer de 2002

## Enllaços externs

* Pàgina del Bufet Padrol-Munté
* Notícies sobre Heribert Padrol a El País.
# Heraclit (desambiguació)

«Heraclit» té aquests significats:

## Vegeu també

* Heracli (desambiguació)
* Heràclides
# Manuel Fernández Ramos

Manuel Fernández Ramos (Barquilla, província de Salamanca, 22 de febrer del 1949) és un polític basc. Delineant industrial i arquitecte tècnic, fou membre del Comitè Nacional del PSE-PSOE (1978-1988) i secretari de Moviments Socials i Participació Ciutadana de Biscaia (PSE-PSOE) a partir de 1991. També ha estat membre de les Associacions MPDL, DNI, SI i UNICEF. Va ser diputat de les Juntes Generals de Biscaia del 1979 al 1983 i alcalde d'Ortuella del 1979 al 1987. Després fou escollit senador per Biscaia a les eleccions generals espanyoles de 1986, i fou senador designat per la Comunitat Autònoma de 1989 a 1995.
# Meillac

Meillac (en bretó Melieg, en gal·ló Melhac) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.568 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.282 | 1.484 | 1.295 | 1.357 | 1.380 | 1.352 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Joël Rouxin | |
| 2008- | Francis Plihon | |
# Chartres

Chartres és un municipi francès, capital del departament d'Eure i Loir i a la regió del Centre - Vall del Loira. L'any 1999 tenia 40.361 habitants.
Situat vora el riu Eure, és un mercat agrícola i nucli industrial. La seva prestigiosa catedral gòtica és destí de famosos pelerinatges.

## Fills il·lustres

* Joseph Tacet (1732-1801), músic, flautista i compositor.

## Història

L'antiga colònia de Chartres va ser incendiada pels normands en l'any 858 després de Crist. Va passar a pertànyer a la Corona francesa en 1286. En 1594 Enric IV va ser coronat rei de França en Chartres.

## Demografia

Població (1999), 40.361 habitants.
Evolució demogràfica (Font : INSEE) :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 31 495 | 34 469 | 38 928 | 37 119 | 39 595 | 40 361 |
| A partir de 1962 ||||||

## Economia

Chartres és un centre agrícola i fabril en el qual es produeix principalment maquinària, material electrònic, fertilitzants i articles de cuir. Chartres està formada per una ciutat alta de molt caràcter, que té la catedral per centre, i altra baixa unides ambdues per carrers lleugerament escarpats.
El 1976 la companyia catalana de perfumeria i moda Puig va construir a la localitat una fàbrica de producció de perfum.

## Patrimoni

El punt més elevat de la ciutat està coronat per la catedral de Chartres (segles xii i xiii), joia de l'art de tots els temps i en particular del gòtic francès. Més famosa que cap altra catedral per la bellesa i puresa del conjunt, les seues singulars torres, les grandioses façanes, amb escultures magistrals, les magnífiques vidrieres del segle xiii, que donen a l'interior de la catedral una lluminositat misteriosa; declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO en 1979.

## Llocs d'interès

* Catedral de Chartres, segle xiii
* Església de Saint-André, segle xii, romànica
* Església de Saint-Pierre, segles XII-XIII
* Església de Saint-Aignan, segles XVI-XVII

## Galeria d'imatges

* Catedral de Chartres
* Els Apòstols i les Santes Escultures de Chartres
* La Ciutat Vella - El Riu Eure
* Casa amb entramat de fusta
* Colina de St. François
* Vista sud de la catedral

## Vegeu també

* Escola de Chartres

## Referències

* ↑ Chartres al lloc de l'INSEE
* ↑ «Ser multinacional en España cuesta mucho, porque el mercado doméstico es muy pequeño». La Vanguardia. [Consulta: 9 maig 2012].

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Chartres Arxivat 2011-05-29 a Wayback Machine. (francès)
* Web oficial de turisme (anglès) (alemany) (francès)
* Web sobre les excavacions arqueològiques Arxivat 2006-10-05 a Wayback Machine. (francès)
* Visitant Chartres (anglès)
* "Minosh Photography" Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Heribert d'Auxerre

Heribert d'Auxerre. († a Toucy el 23 d'agost de 996 o després) va ser comte i bisbe d'Auxerre de gener de 971 a la seva mort.
Fill il·legítim d'Hug el Gran i de la seva concubina Raingarda, Heribert apreciava l'obra reformadora d'Heldric, abat de Saint-Germain d'Auxerre, i li va fer do d'onze esglésies de la seu diòcesi.
El 977, va organitzar l'entronització del nou arquebisbe de Sens, Sevin, que el seu oncle Raigenard havia exiliat. El 983, Heribert va ser convidat a participar en la benedicció de la nova església de Sens; va assistir igualment als concilis d'Orleans i de Saint-Basle-de-Verzy el 992, prop de Reims en el qual l'arquebisbe de Reims Arnoul, va ser deposat.
Va fer edificar les esglésies fortificades de Saint-Fargeau i de Toucy. És en aquest últim castell que es va posar malalt i va morir. La seva despulla va ser inhumada a Notre-Dame d'Auxerre, avui destruïda. La seva successió és confusa, però sembla que comtat hauria passat al seu germanastre Eudes Enric o Odó Enric (Enric I de Borgonya) que havia estat o era comte de Nevers i duc de Borgonya.

## Bibliografia

* Mémoires concernant l'histoire civile et ecclésiastique d'Auxerre et de son ancien diocèse per Jean Lebeuf, Ambroise Challe, Maximilien Quantin, 1848, Auxerre, vol. 1 a Google Llibres

## Notes i referències

* ↑ . Heribert a la Fundació per a la genealogia medieval
# Epifania (Mestre de l'Epifania d'Anvers)

Epifania és una pintura del mestre de l'Epifania d'Anvers datada cap a 1520. El Museu Nacional d'Art de Catalunya alberga l'obra des de 1906 fruit del dipòsit de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona el 1902.

## Descripció

La Mare de Déu i l'Infant, acompanyats per sant Josep i els Tres Mags en acte d'adoració, presideixen el centre de la composició. L'autoria es relaciona per comparació estilística amb el Mestre de l'Epifania d'Anvers, autor de la taula central, amb el mateix motiu temàtic, d'un tríptic conservat als Museus reials d'art i d'història de Brussel·les.

## Anàlisi

L'Epifania fou un tema molt freqüent en la pintura adquirida per les classes dirigents flamenques entre els segles XV i xvi, un episodi que serveix de pretext argumental per reflectir l'ambientació d'un entorn elegant, sumptuós i decoratiu. El pintor manifesta coneixements de formulacions adoptades per les escoles italianes, com l'ús de l'arquitectura clàssica o la presència d'amorets, però ho executa fent una interpretació lliure de les fonts. En aquell moment històric, a Flandes s'estava produint el procés d'assimilació del model renaixentista italià, un canvi en el codi expressiu que va generar la recerca de solucions en la tradició.
Els dubtes, davant la utilització d'un nou llenguatge artístic, comportaven una manca de confiança en l'artista que conduïa vers l'horror vacui, cosa que aquí es manifesta en l'abundància de personatges del seguici reial en segon terme. També cal notar la forta empremta de la tradició autòctona en el luxe dels detalls, fet que s'observa en l'exhibició preciosista de la indumentària i en el paisatge de fons.

## Referències

* ↑ Epifania. Fitxa del MNAC.
* ↑ Fitxa de l'obra Arxivat 2012-07-20 a Wayback Machine. al catàleg en línia de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.
* 1 2 3 J.Y.. «Renaixament i Barroc». A: MNAC. Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. 2012. Barcelona: MNAC, p. 149. ISBN 978-84-8043-136-1 [Consulta: 6 setembre 2012].
# Esteve Casadevall i Puig

Esteve Casadevall i Puig (Argelaguer, 6 de març de 1913 - Barbastre, 13 d'agost de 1936) fou un religiós claretià. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.
Va ingressar al col·legi claretià de Cervera. Va continuar els seus estudis a Alagó, Barbastre i Vic. A l'inici de la Guerra civil espanyola, fou executat, juntament amb els seus companys de comunitat, per milicians anarquistes.
El 25 d'octubre de 1992 fou beatificat pel Papa Joan Pau II.

## Referències

* ↑ «Esteban Casadevall Puig». martiresdebarbastro.org. [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ «13 d'agost. Beats Màrtirs Claretians de Barbastre». claretians.cat. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Felipe de Jesús Munárriz Azcona y 50 compañeros, Beatos». catholic.net. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Blessed Esteve Casadevall Puig». catholicsaints.info. [Consulta: 26 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Goigs als Beats Màrtirs Esteve Casadevall i Jaume Falguerona.

## Vegeu també

* Beats màrtirs claretians de Barbastre
# Ansalonga

Ansalonga és un nucli de població del Principat d'Andorra situat a la parròquia d'Ordino, a 1.309 m d'altitud. Es troba a l'esquerra de la ribera d'Ordino, entre Sornàs i la Cortinada. L'any 2017 tenia 55 habitants. Un quilòmetre escàs més amunt de la carretera, oberta el 1944, fins al Serrat i ampliada més tard. Ambdues petites caseries, de cases velles amb balcons de fusta, van veure néixer a finals del segle passat al seu entorn, grups de nous xalets (Ansalonga és l'Insolalonga del 1176).
En aquest indret hi ha l'església de Sant Miquel d'Ansalonga, una petita capella amb campanar d'espadanya i un retaule dedicat a Sant Miquel Arcàngel.

## Referències

* ↑ «Ansalonga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Població per poble ». Departament d'Estadística d'Andorra. [Consulta: 26 de juny de 2014].
* ↑ Gran Geografia Comarcal de Catalunya v. XVI, pàg. 374. (ISBN|84-85194-54-3)
# Johan Gottlieb Gahn

Johan Gottlieb Gahn, nascut el 19 d'agost de 1745 a Voxna (Hälsingland) i traspassat el 8 de desembre de 1818 a Estocolm, va ser un químic suec que va descobrir el manganès el 1774.
Gahn va ser un estudiant del químic suec Torbern Olof Bergman i col·laborador de Carl Wilhelm Scheele. Entre les seves contribucions a la química destaquen el descobriment el 1770 que els ossos contenen fòsfor, i el 1774 l'aïllament del manganès metàl·lic per reducció del diòxid de manganès.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Gahn, Johann Gottlieb». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 69. ISBN 8429270043.
# Palau dels Marquesos d'Alòs

«Palau dels Marquesos d'Alòs» té aquests significats:
* Palau dels Marquesos d'Alòs (Barcelona), edifici desaparegut amb l'obertura de la Via Laietana
* Palau dels Marquesos d'Alòs (Castellterçol)
# Meilen

Meilen és un municipi del cantó de Zúric (Suïssa), cap del districte de Meilen.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Ciència a l'Imperi Romà d'Orient

La ciència a l'Imperi Romà d'Orient tingué un paper important en la transmissió del coneixement clàssic al mon musulmà i al renaixement italià, així com en la difusió de la ciència islàmica a Itàlia. La seva rica tradició historiogràfica preservà coneixements antics que serviren de base per a grans fites en els àmbits de l'art, l'arquitectura, la literatura i la tecnologia. Els romans d'Orient feren tota una sèrie de descobriments, així com nombrosos avenços en el camp de la medicina.

## Notes

* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* ↑ George Saliba. «Islamic Science and the Making of Renaissance Europe» (en anglès), 27 abril 2006. [Consulta: 1 març 2008].
# Heriberto

Heriberto (també conegut com a Poblado de Heriberto) és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al nord-est del departament de Tacuarembó. Limita al nord amb Rivera.
Es troba a 85 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 789 habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Halichoeres nicholsi

Halichoeres nicholsi és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 38 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Golf de Califòrnia fins a Panamà, incloent-hi les Illes Galápagos.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Esteve Camprubí i Mercader

Esteve Camprubí i Mercader (Navarcles, 10 de maig de 1885 - Colònia Vidal, Puigreig, 10 d'abril de 1969) fou un músic i poeta català.
Als 25 anys exercia de mestre. Afeccionat a la poesia i la música, va fundar i dirigir el periòdic navarclí Sol Ixent, que aparegué del 1912 al 1916 publicat pel Centre Català Autonomista de Navarcles, amb un ideari bàsic de fer cultura i pàtria, alhora que informar la ciutadania. Camprubí també fou un dels promotors de la primera "Història de Navarcles". Exercí el magisteri primer a Navarcles, després a Artés, Tona i la colònia Guixeró.
La major part de la seva vida (del 1926 al 1969) la passà a la colònia Vidal, a Puigreig, on hi visqué amb la seva família. Durant la seva estada a la colònia, a més de mestre hi va fer de bibliotecari, de director del cor, d'organista de l'església i va conrear la música i la poesia fins a la seva mort.
Com a compositor, fou autor de bon nombre de valsos i sardanes per a caramelles i concerts corals, peces escrites i compostes per ell que encara avui són interpretades. El 1964, en l'ocasió de complir 80 anys, els seus exdeixebles li tributaren un homenatge, en el decurs del qual se li feu lliurament de la Creu d'Alfons X el Savi.

## Referències

* ↑ «Poema d'Esteve Camprubí sobre l'11 de setembre (09-1912)». Regió7, 30-10-2012.
* ↑ «El mestre Esteve Camprubí se'n va a Tona (08-1916)». Regió7, 03-01-2013.
* ↑ Mañé, Pere «Navarcles, una història cada cent anys». Regió 7, 23-10-2010.
* 1 2 3 Cal Vidal, una colònia-museu. L'Erol. Dossier num. 39, 1992.
* ↑ «L'arxiu Camprubí amb les seves caramelles».
# Joan Vives i Llull

Joan Vives i Llull (Maó, 1901-1982) fou un pintor menorquí.
Nasqué en el si d'una família sense tradició plàstica. Durant la seva infantesa i joventut tan sols pogué rebre classes de dibuix dels mestres Francesc Hernández Sanz i Pere Pax, en un temps en què la producció plàstica a Menorca era molt minsa. La seva vida canvià quan, en una revista d'arts anglesa anomenada “The Studio”, va veure un quadre del català Anglada-Camarasa, el qual residia a Pollença. Convençut que el volia conèixer, marxà l'any 1925 cap a Mallorca. En arribar-hi, i gràcies a la carta de recomanació que li feu Francesc Hernández Sanz, el qual coneixia al mestre Anglada, Vives Llull entrà a la seva escola, anomenada «Escola de Pollença». En aquest ambient i amb les influències del mestre i dels seus companys, es formà el seu estil pictòric, de temàtica paisatgística i amb tendència neoimpressionista. Així doncs, fou el segon menorquí, després de Pasqual Calbó i Caldés, que es formà fora de Menorca.
Al cap de cinc anys de residir-hi, el seu germà l'anà a cercar per dur-lo altre cop a Menorca, en el si d'una família que no entengué l'afició artística de Vives Llull, ja que esperaven que treballés del que era comú en aquella època (professió liberal, mariner...) Començà, doncs, uns anys de clausura i aïllament a l'illa. Per tal de poder viure, exercí de professor de dibuix a l'Institut de batxillerat de Maó, i assumí responsabilitats de director de l'escola municipal. A més, tenia una petita botiga d'antiguitats i de joieria, gestionada per la seva dona Antònia Campomar, però assessorada pel seu home. Aquestes feines li permeteren seguir amb la seva afició al dibuix fins a l'any de la seva mort el 1982, realitzant algunes exposicions per l'illa i, de vegades, en algunes ciutats de la península Ibèrica.
El seu fill Josep també s'ha dedicat a la pintura.

## Bibliografia consultada

* 1 2 Limon, Miquel Àngel (2008): Figures del nou-cents. Edició Sa Nostra, Maó

## Enllaços externs

* «Joan Vives i Llull». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Meinersen

Meinersen és un municipi situat al districte de Gifhorn, a l'estat federat de Baixa Saxònia (Alemanya), a una altitud de 50 metres. La seva població a la fi de 2016 era d'uns 8100 habitants i la seva densitat poblacional, 150 hab/km².
Està situat a poca distància a l'oest de la frontera amb l'estat de Sajonia-Anhalt, i molt prop de les ciutats de Brunswick i Wolfsburgo.

## Referències

* ↑ destatis.de Estadísticas de Alemania. Consultado el 14 de junio de 2018
* ↑ Citypopulation.de Estadísticas de Baja Sajonia. Consultado el 14 de junio de 2018

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial del districte de Gifhorn
# Cloaca Maxima

La Cloaca Maxima (terme llatí que significa 'la claveguera més gran') de la Roma antiga era una gran construcció per evacuar les aigües residuals de la ciutat de Roma. Va ser construïda al final del segle vi aC al temps dels últims reis de Roma, Tarquini Prisc o Tarquini el Superb, segons l'experiència acumulada de l'enginyeria dels etruscs. Aquesta obra pública va ser majorment aconseguida gràcies a la direcció d'enginyers etruscs i al treball semiforçós de grans quantitats d'obrers provinents de les classes més pobres de la ciutadania romana.
Plini el Vell diu que el poble romà va veure que aquella era una obra esgotadora, i pensaven que només servia per mantenir-los sempre com a esclaus. Va durar tant de temps que molts treballadors es van suïcidar i Tarquini va ordenar que els seus cadàvers es clavessin en una creu perquè se'ls mengessin les feres.
Va ser una de les obres principals en la urbanització de Roma. Segons Titus Livi estava excavada al subsol de la ciutat, però sembla que en el seu origen era un canal a cel obert que recollia les aigües que, pel seu curs natural, baixaven dels turons, drenaven el pla del Fòrum Romà vora la Basílica Semprònia i també el Velabrum i acabaven al riu Tíber, prop del Temple d'Hèrcules, al Forum Boarium. Posteriorment aquest canal s'hauria cobert. Les restes actuals d'aquesta claveguera presenten una alçada de fins a 3 metres (10 peus romans), amb el paviment 12 metres per sota del carrer actual (la Via Cavour), és a dir uns 6 metres per sota del nivell antic.

## Referències

* ↑ «The Cloaca Maxima and the monumental manipulation of water in archaic Rome» (en anglés). Institute for Advanced Technology in the Humanities. John N. N. Hopkins. Arxivat de l'original el 2009-09-29. [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XXXVI, 107-108
* ↑ Bianchi, Elisabetta; Luca Antognoli. La Cloaca Maxima e i sistemi fognari di Roma dall'antichità ad oggi. Roma: Paolombi, 2014, p. 109-110. ISBN 9788860606655.