OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joaquín Beunza Redín

Joaquín Beunza Redín (Pamplona, 4 d'agost de 1872 - Hondarribia, 4 de setembre de 1936) fou un advocat, jurista i polític navarrès. Procedia d'una família humil del camp, va fer els seus primers estudis amb gran esforç aconseguint bones notes i assolint una beca per a prosseguir estudis a la Universitat de Salamanca llicenciant-se en Lleis en 1895, on fou especialment brillant. Posteriorment va realitzar el doctorat a Madrid, i va ser pensionat per a ampliar els seus estudis a París. En retornar a Pamplona va exercir d'advocat amb un bufet molt prestigós, especialitzat en Dret Foral.
Va militar en les files del carlisme i sent jove va ser escollit regidor de l'Ajuntament de Pamplona per la Comunió Tradicionalista de 1901 a 1906, com a tinent d'alcalde els dos últims anys. Posteriorment durant 8 anys va ser diputat Foral jaumista, des de 1909 i 1917. Era partidari de la reintegració foral, petició que fou realitzada en 1918. Va ser un dels fundadors de la Societat d'Estudis Bascos el 1918, participant en el II Congrés d'Estudis Bascos amb un treball sobre l'"Ensenyament Primari a Navarra". Participà en la comissió de la Societat d'Estudis Bascos per a preparar el qual seria l'Estatut d'Estella. Va ser partidari de substituir el terme Estat Basc per Estat Basc-Navarrès, i també era partidari d'incorporar-hi un dret penal.
Va estar enfrontat a la Segona República Espanyola per la política religiosa, ja que era contrari a la llibertat de cultes. Va participar el 15 de juny de 1931 en l'Acte de Afirmacin Catòlica a Pamplona. Fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1931 pel Bloc Catòlic-Foralista. Va formar part de la Minoria Basco-Navarresa, de la qual fou president i va tenir com a secretari al nacionalista basc José Antonio Aguirre. Va defensar amb fermesa l'Estatut Basc aprovat a Estella i proclamat en Guernica el 12 de juliol de 1931 i que el mateix va lliurar al President Niceto Alcalá Zamora per a la seva tramitació en les Corts.
No va ser advertit pels seus companys carlins de la revolta militar que va iniciar la Guerra Civil espanyola, raó per la qual el va sorprendre al balneari de Zestoa, on hi fou detingut el 23 de juliol i dut al presó de Sant Sebastià. Posteriorment fou traslladat al fort de Guadalupe a Hondarribia. El seu amic Manuel de Irujo va evitar que els incontrolats l'assassinessin, fins que el 4 de setembre, quan els requetès estaven prenent Irun, va ser afusellat.

## Enllaços externs

* Entrada de Joaquín Beunza a l'enciclopèdia digital del País Vasco "Auñamendi"
# Quercus palmeri

Quercus palmeri és una espècie de roure conegut pel nom anglès Palmer oak, o Palmer's oak. És originari de Califòrnia, Baixa Califòrnia, i a Arizona a través de la zona de transició a l'est del Marge Mogollón, on creix en canyons, vessants de muntanya, safareigs i altres tipus d'hàbitats secs.

## Descripció

Quercus palmeri és un arbust o petit arbre que creix generalment 2 o 3 metres d'alçada, però se sap que pot assolir als 6 metres. Es ramifica en branques anguloses i és de color marró vermellós. Les fulles són d'1 a 3 centímetres de longitud. Les fulles són rígides, coriàcies i fràgils i les seves vores ondulades amb afilades dents de la columna vertebral. La superfície superior és de color verd brillant i cerosa, i de color oliva, la part inferior és de color gris verdós i recoberts amb pèls glandulars. El fruit és una gla amb una gorra peluda de fins a 2,5 centímetres d'ample i una nou extremadament arrodonida de 2 a 3 centímetres de llarg.
Aquest roure creix generalment en poblacions petites, algunes de les quals són en realitat clonacions d'una sola planta. Un d'aquests clons que es troba a Jurupa Mountains del Comtat de Riverside, Califòrnia, anomenat roure de Jurupa, es va determinar una edat de més de 13.000 anys, i és com un relicte viu del Plistocè Per tant, és un dels arbres més antics que viuen del món.

## Distribució

Quercus palmeri creix als Estats Units, al sud de Califòrnia, Arizona i Texas; i a Mèxic a al nord de l'Estat de Baixa Califòrnia

## Referències

* ↑ Flora of North America; RangeMap
* ↑ May, M. R., et al. (2009). Pleistocene clone of Quercus palmeri Engelm. PLoS ONE
* ↑ «Kew». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 23 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment - Quercus palmeri
* Quercus palmeri - Galeria de fotos
# Atom

    Vegeu Àtom per la partícula química.
Atom és un tipus de format de canal web XML (llenguatge de descripció), similar a l'RSS, és a dir, de sindicació. Va néixer per a resoldre la confusió creada per l'existència d'estàndards similars per a la sindicació (RSS i RDF), i crear així una API i un format de sindicació més flexibles. No obstant això, hi ha qui opina que més que resoldre el problema, el va agreujar. Actualment conviu amb els formats anteriors que volia eliminar.
Encara està en desenvolupament i ha rebut diversos noms, entre ells Echo, per a finalment anomenar-se Atom.

## Vegeu també

* RSS
# Kakúyides

La dinastia kakúyida, kakwàyhida, dels kakúyides o kakwàyhides (àrab: بنو كاكوية, Banū Kākūya; persa: آل کاکویه) fou una nissaga d'origen daylamita que va governar part del Jibal al segle xi i després foren senyors locals de Yazd com a vassalls dels seljúcides. El nom de la dinastia vindria de kaku (‘oncle matern’).
El primer personatge notable fou Rustam conegut com a Duixmanziyar que vol dir ‘Angoixant l'enemic’ (per les proeses militars), que era un oficial daylamita al servei dels buwàyhides del Jibal i era oncle matern (kaku) de la princesa Sàyyida, esposa del buwàyhida Fakhr-ad-Dawla del Jibal i mare de Majd-ad-Dawla de Rayy i Isfahan. Va rebre dels buwàyhides el feu de Xahriyar a les muntanyes Elburz, que va governar segons es creu fins a la seva mort en data desconeguda però anterior al 1007.
El seu fill Abu-Jàfar Muhàmmad ibn Duixmanziyar fou conegut com a Ibn Kakuya (‘el Fill de l'Oncle’), i era cosí germà de Sàyyida. Va rebre el govern d'Isfahan el 1007, quan ja el seu pare hauria mort; el control de Majd-ad-Dawla per la seva mare Sàyyida van permetre a Muhàmmad, que va rebre el làqab d'Alà-ad-Dawla, consolidar el seu poder sobre Isfahan i erigir-se en protector de l'emir de Rayy. El 1029 Rayy fou ocupada pels gaznèvides i Alà-ad-Dawla va esdevenir independent.
Va morir el 1042 i el va succeir el seu fill Faràmurz al qual un germà li va disputar el poder, tot i que el va poder consolidar; per tres vegades va jugar amb el seljúcida Toghril Beg I reconeixent la seva autoritat per retirar-li quan se n'anava, però a la tercera vegada fou deposat. Va rebre en compensació Yazd i Abarkuh.
Els kakúyides foren en endavant senyors de Yazd i vassalls fidels del seljúcides. Esgotada la successió masculina, el sultà va ordenar que un cap militar havia d'esdevenir atabegs de les filles del darrer emir. Per matrimoni aquest cap militar va ser el primer atabeg de Yazd. Vegeu Atabegs de Yazd.

## Llista d'emirs
### Emirs a Isfahan

* Ala al-Dawla Abu Djafar Muhammad 1007-1041
* Faràmurz ibn Muhàmmad 1041-1051

### Emirs a Hamadan

* Garxasp ibn Muhàmmad 1024-1047

### Emirs a Yazd

* Alí ibn Faràmurz 1051-1095
* Garxasp ibn Alí 1095-1141
* Fulana I i Fulana II (juntes) 1141-1161
* atabegs de Yazd després de 1161

## Genealogia

* Marzuban
** Rústam Duixmanziyar
*** Ala al-Dawla Abu Djafar Muhammad
**** Faràmurz ibn Muhàmmad
***** Ali ibn Faràmurz (mort el 1095)
****** Garxasp ibn Alí (mort el 1141)
******* Fulana (I)
******* Fulana (II), esposa de Rukn-ad-Din Sam, primer atabeg de Yazd
******** Alà-ad-Dawla Ata-Khan (mort el 1227)
**** Garxasp ibn Muhàmmad (mort el 1051/1052)
**** Abu-Harb
**** Fulana, esposa de Mahmud de Ghazna
** Fulana
*** Sàyyida (mort el 1028), mare de Majd-ad-Dawla de Rayy i Isfahan

## Bibliografia

* C. E. Bosworth, Dailamis in Central Iran: The kakuyids of Jibal and Yazd, a Iran Journal of the British Institute of Persian Studies, 1970
* C. Edmund Bosworth "KĀKUYIDS" a Encyclopaedia Iranica
# Clàssica de Sant Sebastià 1991

La Clàssica de Sant Sebastià 1991, 11a edició de la Clàssica de Sant Sebastià, és una cursa ciclista que es va disputar el 10 d'agost de 1991 sobre un recorregut de 238 km. La cursa formà part de la Copa del món de ciclisme.
Van prendre la sortida 199 corredors, dels quals 171 finalitzaren la cursa.
El vencedor final fou l'italià Gianni Bugno, de l'equip Chateau d'Ax-Gatorade, que s'imposà en solitari a la meta de Sant Sebastià. Acabaren segon i tercer respectivament l'espanyol Pedro Delgado (Banesto) i l'italià Maurizio Fondriest (Panasonic-Sportlife).

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Gianni Bugno | Chateau d'Ax-Gatorade | 5h 24' 44" |
| 2 | Pedro Delgado | Banesto | + 1' 56" |
| 3 | Maurizio Fondriest | Panasonic-Sportlife | + 1' 57" |
| 4 | Laurent Jalabert | Toshiba | + 2' 03" |
| 5 | Iñaki Gastón | Clas-Cajastur | + 2' 09" |
| 6 | Gilles Delion | Helvetia-Fichtel & Sachs | m. t. |
| 7 | Bruno Cenghialta | Ariostea | m. t. |
| 8 | Piotr Ugriúmov | Seur | m. t. |
| 9 | Andreas Kappes | Histor-Sigma | m. t. |
| 10 | Charly Mottet | R.M.O. | m. t. |

## Enllaços externs

* Web de la cursa Arxivat 2005-12-20 a Wayback Machine.
* Resultats a cyclingbase.com Arxivat 2010-12-14 a Wayback Machine.
* Resultats a les-sports.info
# GEO600

El GEO600 és un detector d'ones gravitatòries localitzat a Hannover, Alemanya. Aquest instrument, i els altres detectors per interferometria similars, són de lluny els instruments científics més sensibles mai dissenyats: aquests aparells haurien de poder detectar canvis en la distància comparables al diàmetre d'un àtom en la distància que va de la Terra al Sol.

## Referències

* ↑ «Tracking down the gentle tremble» (en anglès). MAX-PLANCK-GESELLSCHAFT. [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ Gossler, S; Casey, M M; Freise, A; Grote, H; Lück, H «The modecleaner system and suspension aspects of GEO 600». Classical and Quantum Gravity, 19, 7, 07-04-2002, pàg. 1835–1842. DOI: 10.1088/0264-9381/19/7/382. ISSN: 0264-9381.
* ↑ «History & Purpose» (en anglès). GEO600, 25-09-2009. Arxivat de l'original el 2009-09-25. [Consulta: 22 octubre 2022].

## Vegeu també

* LIGO, el detector dels Estats Units.
* Einstein@Home, el programa de la Universitat de Berkeley per investigar a casa vostra les ones gravitatòries.
* TAMA, el detector del Japó
* Ona gravitatòria, article sobre les ones gravitatòries.
* VIRGO, el projecte d'Itàlia i França.
# Héctor Carretero Milla

Héctor Carretero Milla (Madrigueras, 28 de maig de 1995) és un ciclista espanyol, professional des del 2017 i fins al 2023. Del 2016 al 2021 va córrer al Movistar Team, equip pel qual fitxà després d'haver corregut tres anys amb l'equip Lizarte. El 2022 fitxà pel Kern Pharma. Actua de gregari i en el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Astúries del 2021.

## Palmarès

* 2014
** Campió de Castella-La Manxa sub-23
** 1r al Memorial José Vicent Serrano
* 2015
** 1r al Memorial José María Anza
* 2016
** 1r al Memorial Cirilo Zunzarren
** 1r a la Clásica Ciudad de Torredonjimeno
** 1r al Memorial Luis Muñoz
** 1r al Circuit Sollube
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Palència
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2019. 88è de la classificació general
* 2020. 79è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2022. No surt (11a etapa)

## Referències

* ↑ «Héctor Carretero cuelga la bicicleta a los 28 años» (en castellà). Diari Sport, 15-11-2023. [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ «Le jeune Espagnol Hector Carretero arrive chez Movistar», 25-10-2016.
* ↑ «Héctor Carretero, quinto fichaje de Movistar», 24-10-2016.
* ↑ «Equipo Kern Pharma». UCI.org. Union Cycliste Internationale. [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Carretero gana la segunda etapa y Quintana sigue líder en Asturias» (en castellà), 01-05-2021. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Hétor Carretero campeón de Castilla-La Mancha Sub-23» (en castellà), 22-05-2014.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats
# Joaquín Bernadó Bertomeu

Joaquín Bernadó Bertomeu (Santa Coloma de Gramenet, 13 d'agost de 1935 - Madrid, 21 de febrer de 2022) va ser un torero català. A Barcelona va arribar a torejar en 243 ocasions. A Mèxic va ser el torero espanyol que més vegades ha torejat: 155 ocasions.

## Biografia

Va debutar amb cavalls a Ledesma (SA), el 15 de maig de 1953. Es va presentar com a joneguer (novillero) a Las Ventas el 23 de juny de 1955, tallant una orella. Pren l'alternativa a Castelló de la Plana el 4 de març de 1956, amb Antonio Bienvenida de padrí i Julio Aparicio com a testimoni, amb el toro "Carolo" de M. Arranz. La van confirmar a Madrid el 10 de juny de 1956, amb Mario Carrión de padrí i Joselito Horta com a testimoni, amb toros de la ramaderia del Pizarral.
Era un torero de fina elegància i depurat art, amb mestratge, honest i qualitat. Se'l considera com el millor torero català de la història. Va tenir quatre contratemps d'importància (Còrdova-1957; Barcelona-1962 i 1964 i Madrid-1980).
Es va retirar en finalitzar la temporada 1983, concretament el 24 de setembre a la Monumental de Barcelona. Va ser un actiu defensor de la festa nacional a Catalunya i va fer funcions de comentarista en les corregudes televisades de Telemadrid. També va ser professor de l'Escola Taurina de Madrid.
L'any 1964 va casar amb la balladora María Albaicín, filla del torero Rafael Albaicín.

## Referències

* ↑ «Fallece Joaquín Bernadó, el torero catalán más importante de la historia» (en castellà). Agencia EFE, 21-02-2022. [Consulta: 22 febrer 2022].
* ↑ «Muere Joaquín Bernardó, el torero elegante» (en castellà). Federación Taurina de Valladolid, 21-02-2022. Arxivat de l'original el 2022-02-22. [Consulta: 21 febrer 2022].
* 1 2 3 Vaquero, Maria «Muere Joaquín Bernardó, el torero catalán más importante de todos los tiempos». El Cierre Digital, 21-02-2022 [Consulta: 22 febrer 2022].
# Atolladero

Atolladero és una pel·lícula de 1995 dirigida per Óscar Aibar. És una història de ciència-ficció amb una ambientació de western apocalíptic i rodada a les Bardenas Reales. Es tracta de l'adaptació del còmic que Aibar va escriure amb Miguel Ángel Martín, Atolladero Texas, publicat a les pàgines de la revista Makoki el 1990. La pel·lícula va guanyar el Premi al millor director al Fantafestival de 1996.

## Argument

Any 2048, després d'un desastre nuclear, Atolladero és una ciutat plena de proscrits, un dels pocs ciutadans honrats, Lennie, l'ajudant del Xèrif, vol marxar, però per a fer-ho necessita el permís del veritable amo de l'indret: el jutge Wedley. Lenny es veu embolicat accidentalment en un incident que l'enfronta al jutge, i des de llavors es converteix en objecte d'un joc de «caça de l'home», en què el xèrif i els sequaços del jutge el persegueixen a mort pel desert.

## Referències

* ↑ «Historia de nuestro cine - Atolladero (presentación)» (en castellà). RTVE, 23-01-2019. [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ Moreno Romero, José Manuel. «Atolladero» (en castellà), 05-08-2016. [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ «Ese otro cine español: Atolladero (Óscar Aibar, 1995)» (en castellà), 17-06-2015. [Consulta: 27 març 2022].

## Enllaços externs

* Atolladero (Óscar Aibar, 1995)
# Krasni Iar (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Krasni Iar».
Krasni Iar (en rus: Красный Яр) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 551 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
* ↑ «Примгидромет». Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 2 novembre 2019].
# Shao Mi

Shao Mi (xinès simplificat: 邵弥; xinès tradicional: 邵彌; pinyin: Shào Mí), conegut també com a Seng Mi i Guachou, fou un pintor, poeta i cal·lígraf xinès que va viure sota la dinastia Ming. Va néixer vers el 1592 a Xangai, província de Jiangsu (encara que altres fonts citen altres llocs com Suzhou), fill d'un metge i va morir vers el 1642. Es té constància que va desenvolupar la seva activitat artística a partir de l'any 1620. Va tenir problemes de salut (no es coneix amb claredat si eren problemes de gola o de ronyó).
Shao va destacar com a pintor de paisatges influït per Ni Zan i Zhao Mengfu. Vinculat al grup conegut com Els Nou Amics de la Pintura. El seu estil mostra una gran llibertat amb el pinzell. Les seves pintures de cares i mans són molt detallades. Aplicava colors de forma lleugera. Les seves obres es troben al Metropolitan Museum of Art de Nova York, al Museu Britànic de Londres, al Museu del Palau de Pequín, al Museu de Xangai i al Museu Nacional del Palau, a Taipei.

## Bibliografia

* Dictionary of Ming Biography 1368-1644 d'Ellen Johnston Laing, Editors: Carrington Goodrich and Chaoying Fang, New York, 1976, vol. II, pp. 1166-1168.
* The Art Book of Chinese Paintings. Long River Press.
* Symbols of Eternity: The Art of Landscape Painting in China de Michael Sullivan. Pàg. 127.
* Dictionnaire des peintres,sculpteurs, dessinateurs et graveurs (Dictionnaire Bénézit) d'Emmanuel Bénézit, ISBN 2700030222

## Referències

* Part del contingut d'aquest article són informacions procedents dels articles de la Wikipedia en llengua anglesa i francesa corresponents a aquest artista.

## Enllaços externs

* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts6947.html Arxivat 2013-09-26 a Wayback Machine.
* http://ted.lib.harvard.edu/ted/deliver/~ming/2342380689 Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine.
* http://www.kaikodo.com/index.php/exhibition/detail/brushes_with_history/120 Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine.
* http://www.artsconnected.org/resource/1284/bamboo Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine.
* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1056.php Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine.
# Diòcesi de Thagora

La diòcesi de Thagora (en llatí: Dioecesis Thagorensis) és una seu suprimida i seu titular de l'Església Catòlica.

## Història

Thagora, identificable amb Taoura a l'Algèria, és una antiga seu episcopal de la província romana de Numidia. Thagora era la llar de Santa Crispina, esmentada al Vetus Martyrologium Romanum el 5 de desembre, que va patir el martiri a Theveste, on se li va dedicar una gran basílicaa. En la mateixa data el martirologi esmenta Juli, Potàmia, Crispí, Félix i Grat, qui, juntament amb altres sants, van ser martiritzats durant la persecució a Thagora ordida per l'emperador Dioclecià. Aquestes indicacions mostren que a Thagora existia una comunitat cristiana, almenys des de la segona meitat del segle iii. Hi ha tres bisbes africans documentats d'aquesta diòcesi. Xàntip era el destinatari d'una carta d'Agustí d'Hipona escrita en 402. sobre la qüestió de la supremacia sobre Numídia. La Conferència de Cartago de 411, que va veure reunits junts bisbes catòlics i donatistes a l'Àfrica romana, hi va prendre part el catòlic Postumià sense cap competidor donatista. Timoteu va participar en el sínode que va reunir a Cartago pel rei vandal Huneric en 484, i després va ser bandejat. Tagora sobreviu avui com a seu bisbal titular; l'actual bisbe titular és Koenraad Vanhoutte, bisbe auxiliar de Mechelen-Brussel·les.

## Cronologia de bisbes

* Xàntip † (esmenat el 402)
* Postumià † (esmenat nel 411)
* Timoteu † (esmenat el 484)

## Cronologia de bisbes titulars

Bisbes titulars de Thagora :
| Nr. | Nom | Càrrec | de | fins |
| 1 | John Baptist Cahill | Bisbe auxiliar de Portsmouth ( Regne Unit) | 21 de març de 1900 | 30 d'agost de 1900 |
| 2 | Alexandre Piquemal | Bisbe auxiliar d'Alger ( Algèria) | 26 de febrer de 1909 | 4 de juny de 1920 |
| 3 | Miguel de los Santos Díaz Gómara | Bisbe auxiliar a Saragossa ( Espanya) | 8 de juliol de 1920 | 18 de desembre de 1924 |
| 4 | Jozef Cársky | Administrador apostòlic de Rožňava i arquebisbe de Košice ( Eslovàquia) | 30 de març de 1925 | 11 de març de 1962 |
| 5 | Carlo Livraghi | Bisbe emèrit de Veroli-Frosinone ( Itàlia) | 14 d'abril de 1962 | 3 de maig de 1975 |
| 6 | Eduardo Martínez Somalo Bisbe titular pro hac vice | Nunci apostòlic/Bisbe de la cúria | 12 de novembre de 1975 | 28 de juny de 1988 |
| 7 | Cipriano Calderón Polo | Bisbe de la Cúria | 3 de desembre de 1988 | 4 de febrer de 2009 |
| 8 | Giuseppe Marciante | Bisbe auxiliar de Roma ( Itàlia) | 1 de juny de 2009 | 16 de febrer de 2018 |
| 9 | Koenraad Vanhoutte | Bisbe auxiliar de Mechelen-Brussel·les ( Bèlgica) | 18 de maig de 2018 | |

## Referències

* ↑ Carta 62. veure anbabs Carta 59.

## Enllaços externs

* (anglès) La seu titular a www.catholic-hierarchy.org
* (anglès) La seu titular a www.gcatholic.org
# Hunter (Nova York)

Hunter és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 490 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hunter tenia 490 habitants, 238 habitatges, i 123 famílies. La densitat de població era de 116,8 habitants/km².
Dels 238 habitatges en un 23,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,4% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 48,3% no eren unitats familiars. En el 44,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 3,7% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 31,2% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.500 $ i la renda mediana per família de 48.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.625 $ mentre que les dones 22.188 $. La renda per capita de la població era de 20.100 $. Entorn del 9,4% de les famílies i el 15,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hunter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hunter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eratòstenes Escolàstic

Eratòstenes Escolàstic (en llatí Eratosthenes Scholasticus, en grec Ἐρατοσθένης ο σχολαστικός) va ser un poeta grec autor de quatre epigrames inclosos a l'Antologia grega. Va viure sota l'emperador romà d'Orient Justinià I (segle vi).

## Referències

* ↑ Pierre Waltz, ‘’Anthologie Grecque’’, ed. Les Belles Lettres, Paris, 1960, vol.ΙΙ, p. 143.
# Ana Firmino

Ana Firmino (Illa de Sal, 1953) és una cantant capverdiana. Als trenta anys va començar a dedicar-se totalment a la música. Ha actuat a Cap Verd i Europa, concretament a Portugal, incloent a la televisió.
Ha col·laborat en dos temes del LP "Feiticeira di côr Morena" d'Antoninho Travadinha. En 1989 va participar en els Encontros Acarte de la Gulbenkian i va editar el disc "Carta de nha Cretcheu" amb Kolá Records. Emigrada a Portugal a principis dels anys 1990, va participar com a actriu en les pel·lícules Fintar o Destino, de 1998, i Testamento do Senhor Napumoceno, de 1997. En 1998 va editar el disc Amor É Tao Sabe. En 2003 va editar l'àlbum "Viva Vida".
És considerada intèrpret de morna i d'altres gèneres musicals capverdians. Una de les seves cançons més conegudes és Chico Malandro, produïda pel músic capverdià Tito París. És mare del músic Boss AC.

## Referències

* ↑ «Ana Firmino grava com Sandra de Sá». asemana.publ.cv [Consulta: 18 agost 2010].
* ↑ «Ana Firmino nos EUA, canta na gala da Rádio “Caminho pa Cabo Verde”». asemana.sapo.cv [Consulta: consulta = 18 agost 2010].
* ↑ «Festival de Portimão: Tito Paris e Ana Firmino vão representar Cabo Verde». expressodasilhas.sapo.cv [Consulta: 18 agost 2010].

## Enllaços externs

* http://afirmino.blogspot.pt/2009/04/discografia_05.html