OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reforma escocesa

L'expressió Reforma escocesa fa referència a la ruptura oficial del regne d'Escòcia amb l'Església catòlica romana de l'any 1560. Reforma que cal contextualitzar amb la Reforma protestant de Luter i les diferents guerres de religió que se'n van derivar a la resta d'Europa. Va ser la més àmplia reforma protestant d'Europa. L'any 1560 el parlament escocès aprova l'Acta de Reforma mitjançant la qual repudia l'autoritat del Papa. Una acta que responia en realitat a un desig de rebuig a l'hegemonia francesa. Així va acabar per triomfar políticament parlant la influència anglesa sobre la francesa. I és que abans d'això, Escòcia estava sota l'autoritat de la regent Maria de Guisa, de confessó catòlica, que governava en nom de la seva filla abscent Maria I d'Estudard. Els Guisa van ser precisament l'un dels responsables d'iniciar les guerres de religió a França.

## Referències

* ↑ http://www.bbc.co.uk/history/scottishhistory/renaissance/features_renaissance_reformation.shtml
# Ratpenat orellut pilós

El ratpenat orellut pilós (Micronycteris hirsuta) és una espècie de ratpenat que viu des d'Hondures, a Centreamèrica, fins al Brasil i el Perú, a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Sant Andreu de les Vinyes

Sant Andreu de les Vinyes fou l'església del Barri extramurs de la vila de Vilafranca de Conflent, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Era situada a l'oest de la vila, en el lloc on en l'actualitat hi ha el Barri, o Vila Nova. Era a prop del Pont de Sant Andreu, pont desaparegut les restes del qual són dessota de l'actual Pont de Sant Andreu, per on passa actualment la carretera general.
Només es té un esment d'aquesta església, del 1217, quan és esmentada en la donació d'una vinya al costat seu. El segle xviii l'església canvià la seva advocació per la del Sant Esperit.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 164. Sant Francesc de Vilafranca de Conflent». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vilafranca de Conflent». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Esglésies del Conflent anteriors al 1300: Vilafranca del Conflent. Sant Andreu de les Vinyes». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Lloc on era Sant Andreu de les Vinyes en els ortofotomapes de l'IGN
# Sant Pere de Roda de Ter

* Pel que fa a l'església homònima de l'Esquerda, vegeu jaciment arqueològic de l'Esquerda.
Sant Pere és una església parroquial d'estil barroc a la vila de Roda de Ter (Osona).

## Arquitectura

Planta de tres naus. La central és més alta que les laterals, de les quals s'aixequen uns contraforts que fan de descàrrega a la nau central. És coberta a dues aigües i sobresurt un cos de planta rectangular que cobreix la petita cúpula de forma d'el·lipse que s'aixeca al centre de la nau central.
A la façana hi ha un portal de forma d'arc rebaixat, al damunt hi ha una espècie de frontó lobulat al centre del qual hi ha la imatge de Sant Pere, a la part de les capelles laterals s'hi descriuen unes volutes de pedra.
La construcció és bastida amb pedra i arrebossada al damunt.

## Història

Aquesta església està situada al cap del Pont (a l'antic camí de França), on al segle xi s'erigí un pedronet en honor de Santa Maria del Sòl del Pont i que al segle xii (1177) es convertí en capella. Al seu entorn s'originà el poble antic. L'església parroquial era la de Sant Pere de l'Esquerda, però al 1313 degut a unes lluites feudals, aquella església es destruí i els feligresos traslladaren provisionalment el culte a la capella abans esmentada. La parroquialitat a l'actual església de Sant Pere esdevingué definitiva al 1335.
Més tard es construí una nova capella dedicada a la Verge de Sòl del Pont a l'altra banda del pont.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «ESGLÉSIA DE SANT PERE». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 gener 2021].
# Representació dels colors

La representació dels colors és un mètode per identificar de la manera més precisa possible un color, a partir d'un codi definit de taula d'associacions estàndard, o un nombre o sèrie de nombres relacionats directament amb les magnituds físiques que són la base d'una visió de colors; aquest requisit és necessari en moltes de les activitats humanes, com ara la producció de gràfics i el contingut editorial o la construcció.
Per a la base de la representació dels colors hi ha mètodes de codificació que associen a cada color un codi arbitrari o un codi calculat.
Un exemple de mètode de codificació arbitrària és el símbol que el productor de pintures col·loca sobre l'envàs del producte. La taula d'associació, per tant, és un catàleg del fabricant on cada una de les mostres de color s'associa amb un símbol que representa el seu codi únic. Un altre exemple conegut d'aquest mètode de codificació és l'escala de Pantone.
D'altra banda, un mètode de codificació calculat es basa en la definició física dels competidors per aconseguir el color (com la intensitat d'un feix de llum o la densitat de la tinta) i fórmula matemàtica per obtenir-ne un codi numèric únic; en matemàtiques es pot representar un fenomen que depèn de diverses mides amb una taula en diverses dimensions, aquestes representacions es defineixen a l'espai de color; però el problema és que la pantalla de visualització dels colors té anormalitats instrumentals, de manera que una mateixa codificació calculada es calcula de diferents maneres per a dos dispositius que poden basar-se en el mateix mecanisme.
# Resolució 1022 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1022 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 22 de novembre de 1995. Després de recordar totes les resolucions sobre els conflictes a l'antiga Iugoslàvia, el Consell va suspendre les mesures en resolucions anteriors relatives a l'antiga Iugoslàvia.
Bòsnia i Hercegovina, Croàcia i Sèrbia i Montenegro van ser elogiats per la seva participació en les converses de pau en els Estats Units i la rúbrica de l'Acord Marc General. Les parts també havien acordat ajudar en la recerca de dos pilots francesos que havien desaparegut a Bòsnia i Hercegovina i garantir el seu retorn segur. Es va destacar la importància de la cooperació amb la Comissió d'Arbitratge de la Conferència de Pau a l'antiga Iugoslàvia.
Actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides les mesures imposades en les resolucions 757 (1992) 787 (1992) 820 (1993), 942 (1994), 943 (1994), 988 (1995) 992 (1995), 1003 (1995) i 1015 (1995) foren suspeses amb efecte immediat. La suspensió no s'aplicaria a l'exèrcit serbobosnià fins que s'haguessin retirat darrere de les línies de separació. A més, el Consell posaria fi a la suspensió de les mesures contra Sèrbia i Montenegro i les autoritats serbobosnianes després de consultes amb l'Alt Representant, entre d'altres en el cinquè dia hàbil següent d'haver assenyalat que qualsevol de les parts no complia. Deu dies després de la primera elecció lliure i justa, s'acabarien totes les mesures. Durant la suspensió també s'alliberarien els fons congelats.
La resolució 1022 va ser aprovada per 14 vots a favor i l'abstenció de Rússia.

## Referències

* ↑ Hilare, Max. United Nations law and the Security Council. Ashgate Publishing, Ltd, 2005, p. 62. ISBN 978-0-7546-4489-7.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Dissolució de Iugoslàvia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1026 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1026 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de novembre de 1995. Després de recordar resolucions 982 (1995) i 998 (1995) sobre la Força de Protecció de les Nacions Unides (UNPROFOR), el Consell va autoritzar l'extensió del seu mandat fins al 31 de gener de 1996.
El Consell va tornar a donar la benvinguda a l'acord de Dayton entre Bòsnia i Hercegovina, Croàcia i la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) i va subratllar la necessitat que totes les parts compleixin aquest acord. També va ser elogiat el paper de la UNPROFOR.
Actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides el Consell de Seguretat va prorrogar el mandat de la UNPROFOR fins al 31 de gener de 1996 pendent d'adoptar noves mesures sobre l'aplicació de l'acord de Dayton. El Secretari General Boutros Boutros-Ghali va ser convidat a mantenir informat el Consell sobre les novetats i presentar informes sobre l'aplicació de l'acord i sobre com afectaria el paper de les Nacions Unides.

## Referències

* ↑ Blockmans, Steven. Tough Love: The European Union's Relations with the Western Balkans. T.M.C. Asser Press, 2007, p. 63. ISBN 978-90-6704-258-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Santa Cruz da Graciosa

Santa Cruz da Graciosa és un municipi de les Açores (Portugal), situat a l'illa Graciosa. Se sotsdivideix en quatre parròquies:
* Guadalupe
* Luz
* Praia (ou São Mateus)
* Santa Cruz da Graciosa
Població del municipi de Santa Cruz da Graciosa (1849 – 2004) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 5.349 | 8.359 | 8.470 | 8.669 | 5.377 | 5.189 | 4.780 | 4.777 |
# Casa Jumperna

La Casa Jumperna és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa construïda entre mitgeres, de quatre nivells d'alçat (planta baixa, dos pisos i golfes) i molt refeta, probablement sobre la base d'un edifici anterior. Destaca la porta principal, conformada per un arc de mig punt de dovelles de pedra regulars i brancals igualment monolítics, sense escut ni cap altre element decoratiu.

## Història

No es disposa de dades sobre la construcció de Casa Jumperma i l'únic element que testimonia la seva antiguitat és l'arc que conforma la porta d'accés, emmarcable en u període plenament medieval.

## Referències

* 1 2 «Casa Jumperna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Arnaleta d'Alta-riba

Arnaleta d'Alta-riba, o Arnaleta d'Altarriba (? - Vallbona de les Monges, 17 de gener de 1286), fou abadessa del monestir de Santa Maria de Vallbona.
Membre del llinatge dels Alta-riba, sembla que prové del tronc originari de la família, ubicat a Estaràs, al mig de la Segarra, o bé de la branca col·lateral dels Altarriba senyors de Bellpuig, afincats a Riudeperes, a Vilatorta, prop de Vic.
Va ser l'abadessa de Vallbona de les Monges entre els anys 1259 i 1267, en què abdicà: «Sexta abbatissa fuit venerabilis domina Arnalda de Altarriba et dimisit abbaciam VI kalendas aprilis anno Domini MCCLXVII.»
Comptà amb l'ajuda de la priora Beatriu, Guillema de Golmés com a sotspriora, les cellereres Esclarmonda de n'Enric i Maria de Boixadors, la dipositària Catalana de Montblanc i la mestra de novícies Agnès de ça Cirera. Altres càrrecs i ocupacions en aquells anys eren els d'hospitalera, infermera, sagristana, hostalera, infermera, cantora, portera...

## Referències

* 1 2 3 Piquer i Jover, Josep-Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació Roger de Belfort, 1978, p. 88-90. ISBN 84-400-5204-9.
* ↑ Sans i Travé, Josep Maria. El llibre verd del pare Jaume Pasqual. Lleida: Pagès Editors, desembre de 2002, p. 115. ISBN 8479359994.
* ↑ J.J. Piquer, Cartulari de Vallbona (1157-1665) a Boletin de la Real Academia de Buenas Letras, XXXVIII (1977-78), p. 99-100.
# Aspericorvina jubata

Aspericorvina jubata és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf de Tailàndia, Sumatra, Borneo, Sulawesi i Malàisia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fowler H. W., 1934. Zoological results of the third De Schauensee Siamese Expedition, Part I.--Fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 86. 67-163. Pl. 12.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1855. Achtste bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van Borneo. Zoetwatervisschen van Bandjermasin. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 8: 151-168.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sasaki, K., 2001. Sciaenidae. Croakers (drums). p.3117-3174. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Associació Lleidatana d'Handbol

Associació Lleidatana d'Handbol és un club d'handbol femení de Lleida, fundat el 1990.
Format per jugadores amateur, ha competit diverses temporades a la Divisió d'honor estatal. També ha participat en competicions catalanes, aconseguint dues Lligues del Pirineus (2004-05 i 2006-07) i un subcampionat de Supercopa de Catalunya (2017-18). El maig de 2022 s'uní amb el Club Handbol Lleida Pardinyes per tal de crear un nou equip professional, el Lleida Handbol Club, i potenciar l'handbol femení a la capital lleidatana. L'entitat disposa de categories inferiors, escola d'handbol i juga el seus partits al Pavelló Onze de Setembre.

## Referències

* ↑ «Associació Lleidatana d'Handbol». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Monge, J.C. «L'Associació i el Pardinyes creen el Lleida Handbol Club». Segre, 04-05-2022. [Consulta: 30 agost 2022].
# Sainte-Marie-du-Bois

* Per a altres significats, vegeu «Sainte-Marie-du-Bois (Mayenne)».
Sainte-Marie-du-Bois és un municipi francès al departament de la Mànega (regió de Normandia). L'any 2007 tenia 57 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sainte-Marie-du-Bois era de 57 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 8 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

### Habitatges

El 2007 hi havia 53 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 15 eren segones residències i 9 estaven desocupats. 52 eren cases i 1 era un apartament. Dels 29 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Sainte-Marie-du-Bois el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 29 persones, 21 eren actives i 8 eren inactives. De les 21 persones actives 20 estaven ocupades (12 homes i 8 dones) i 1 aturada (1 home). De les 8 persones inactives 7 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Sainte-Marie-du-Bois hi havia 16 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 188 hectàrees.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Notes

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles

## Enllaços externs

* France par commune. Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sant Baldiri de Galliners

Sant Baldiri de Galliners és una església gòtica de Vilademuls (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós d'una sola nau coberta amb volta de canó apuntat i absis pla, sense sobresortir de la nau. La planta és rectangular i estava coberta a dues aigües. Per damunt de la volta i sota el teulat hi havia una golfa practicable. El campanar, situat al costat, és d'espadanya. La façana principal s'orienta a ponent i té un accés format per una porta dovellada de pedra treballada, sobre la qual hi ha una finestra cònica que interiorment donava a una petita entreplanta formada només a l'entrada, que feia de petit balcó, frontalment situat respecte de l'altar. Al costat nord hi ha les restes d'antigues construccions adossades, avui derruïdes.

## Història

Ermita dedicada a Sant Baldiri, copatró de la parròquia de Galliners. Per la festa del Sant s'hi celebrava un concorregut aplec. Segons la llegenda local, el Sant va voler pertànyer a la parròquia de Galliners i com que el terme era disputat per altres pobles, va realitzar un acte prodigiós per demostrat aquella pertinença. EL 1908 l'edifici estava en estat ruïnós i per aquest motiu, la imatge del sant titular va ser traslladada a l'església parroquial. Les restes de la volta són d'estil gòtic. A una porta hi ha la data de 1709, que indica una reforma. La referència més antiga trobada és la de 1639, en que en les visites pastorals es va fer constar que s'hi anava en processó dos cops l'any des de Galliners i que hi havia un altar ben ornat. Durant la guerra de la Independència, els francesos establiren un fortí al turó de Sant Baldiri.

## Referències

* 1 2 «Sant Baldiri de Galliners». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Casa de la Vila de Cerdanyola del Vallès

La Casa de la Vila de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental) és inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i un pis, situat a la plaça de Francesc Layret, amb coberta de teula a dues vessants. La façana principal, de composició simètrica, té a la planta baixa un porxo d'accés d'arcs de mig punt, amb tres portes allindanades. Al pis hi ha una terrassa amb balustrada, amb tres obertures que mostren esgrafiats al voltant. La façana es completa amb un escut de la vila, situat al damunt de la finestra central, fet de rajola i emmarcament esgrafiat, amb el lema Facta non verba. El coronament és mixtilini. El conjunt mostra diverses ampliacions.

## Història

La primera casa de la vila de Cerdanyola del Vallès va instal·lar-se en una casa del carrer de Sant Ramon nº 57, bastida durant la segona meitat del segle xix. Posteriorment, l'any 1922, es va construir el nou edifici de l'Ajuntament.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Vila de Cerdanyola del Vallès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* Casa de la Vila de Cerdanyola del Vallès Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Sant Feliu del Bac

Sant Feliu del Bac és una església romànica de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici situat a la banda sud-oest de la Vall del Bac, sobre un turonet, en una zona boscosa.

## Descripció

L'actual temple és obra del segle xii amb modificacions posteriors que han malmès la façana de llevant, a la qual s'afegí un cos d'edifici destinat a sagristia. Així mateix, es canvià el campanar d'espadanya de doble obertura per una torre quadrada, avui gairebé ensorrada. El temple és d'una sola nau, amb volta apuntada i un arc toral, sense absis diferenciat. La porta d'accés d'arc de mig punt adovellada és a migdia. Al campanar s'hi accedia per una escala exterior de pedra, situada a la façana nord. La nau conserva dues finestres, una de doble esqueixada a la façana de migdia i una altra estreta i allargassada a la façana de ponent.
Hi ha una pica d'aigua beneïda situada a l'interior de l'església. Es troba molt erosionada, per aquesta raó no se li ha donat una cronologia aproximada. Amida 24 cm de diàmetre i 68 cm d'alçada. L'any 1996 es va trobar una ara d'altar i una pica baptismal rectangular romàniques.

## Història

La data més antiga coneguda sobre la feligresia de Sant Feliu del Bac data de l'any 946. Froilà, marmessor de Goltred, entregà al monestir de Sant Pere de Camprodon una finca que afrontava amb Sant Feliu de Bac. L'actual església va ser consagrada pel bisbe de Girona, Otó, el dia 20 de gener de l'any 966 (ecclesiam in honorem Sancti Felicis martiris Christi cuius ecclesia fundata est in comitatu Bisuldumense in villa quae nuncupant Bag). El terme es designa en el document amb el nom llatí de pagus, com si fos una comarca o una rodalia. L'any 1011 es troba citat amb el nom de alodium de Bac i l'any 1017 en la forma llatinitzada de Bago.
Un document de l'any 1021 publicat per Montsalvatje, ens dona a conèixer que u tal Roger ofereix el seu fill Bernat al monestir de Sant Pere de Camprodon, fent donació a l'esmentat cenobi d'una propietat que posseïa a Sant Feliu de Bac. Un altre document de l'any 1269 diu que Guillem de Bac va vendre la finca a l'abat de Camprodon. En deixar de ser parròquia, es convertí en sufragània de Sant Andreu de Porreres.
L'església de Sant Feliu del Bac fou restaurada l'any 2012 per la Diputació de Girona. Dins d'aquest projecte es va portar a terme una intervenció arqueològica que va permetre documentar les característiques de la teulada i constatar que no s'han conservat elements de la teulada de lloses original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Feliu del Bac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].