OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marcel Titsch-Rivero

Marcel Titsch-Rivero (Frankfurt del Main, 2 de novembre de 1989) és un futbolista alemany retirat que debutà al SpVgg Neu-Isenburg i que jugà com a migcampista a l'Eintracht Frankfurt de la Bundesliga i al 1. FC Heidenheim.

## Referències

* ↑ «Marcel Titsch-Rivero». fussballdaten.de. [Consulta: 30 desembre 2022].
* ↑ «Marcel Titsch-Rivero». [Consulta: 30 desembre 2022].
# Faujasita

La faujasita és una sèrie de tres minerals amb el mateix nom, de la classe dels tectosilicats i dins d'aquests del "grup de les zeolites" (subgrup de la faujasita). Va ser nomenat en honor de Barthélemy Faujas de Saint-Fond, geòleg francès que va escriure sobre l'origen dels volcans.

## Espècies minerals

El terme faujasita es correspon amb tres minerals, abans considerats varietats i avui acceptats per l'Associació Mineralògica Internacional com tres espècies diferents:
* Faujasita-Ca (Ca,Na,Mg)₅(Si,Al)₁₂O$_{24}$·15H₂O
* Faujasita-Mg (Mg,Na,K,Ca)₅(Si,Al)₁₂O$_{24}$·15H₂O
* Faujasita-Na (Na,Ca,Mg)₅(Si,Al)₁₂O$_{24}$·15H₂O
Entre aquests tres extrems es formarien sèries de solució sòlida, donant una família de minerals per substitucions parcials dels tres ions metàl·lics. El més abundant en aquestes sèries és el sodi.

## Formació i jaciments

Apareix normalment com a vesícules en roques volcàniques de tipus basalt, metapiroxenites i també al costat d'augita en limburgites. També en roques volcàniques fonolites i tobes.
Minerals als quals normalment apareix associat són: altres zeolites, olivina, augita i nefelina.

## Usos

El mineral de faujasita és usat en la indústria petroquímica com a catalitzador en el procés de "craqueig catalític", per convertir les fraccions del cru de petroli d'alt grau d'ebullició en gasolina, gasoil i altres productes valuosos.
Altres ús és en les unitats d'hidrocraqueig, com a suport del platí/pal·ladi, per incrementar el contingut aromàtic dels productes de les refineries.

## Referències

* Faujasita-Na, mindat.org.
* Faujasita-Na, webmineral.com.
* Manual de faujasita, Mineral Data Publishing.
# Funció zeta de Shintani

En matemàtiques, una funció zeta de Shintani o L-funció de Shintani és una generalització de la funció zeta de Riemann.
Va ser estudiada per primera vegada per Takuro Shintani (1976). Inclou la funció zeta de Hurwitz, la funció zeta de Barnes i la funció zeta de Witten com a casos especials.

## Definició

La funció zeta de Shintani de (s$_1$, ..., s$_k$) ve donada per
    $\sum _{n_{1},\dots ,n_{m}\geq 0}{\frac {1}{L_{1}^{s_{1}}\cdots L_{k}^{s_{k}}}},$
on cada L$_j$ és una funció lineal no homogènia de (n$_1$, ... ,n$_m$)
El cas especial quan k = 1 és la funció zeta de Barnes

## Referències

* Hida, Haruzo. Elementary theory of L-functions and Eisenstein series. 26. Cambridge University Press, 1993. ISBN 978-0-521-43411-9.
* Shintani, Takuro «On evaluation of zeta functions of totally real algebraic number fields at non-positive integers». Journal of the Faculty of Science. University of Tokyo. Section IA. Mathematics, 23, 2, 1976, p. 393–417. ISSN: 0040-8980.
# Colladeta de l'Osso

La Colladeta de l'Osso és una collada que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El coll està situat a 2.675,4 metres d'altitud, entre el Pic Roi al nord-oest i el Pic Gran del Pessó al sud-oest; comunica la Coma del Pessó (SO) i la Cometa de les Mussoles de la Vall de les Mussoles (NE).

## Rutes

La ruta surt del Planell de Sant Esperit resseguint la riba esquerra del Barranc de Llacs, fins a trobar i seguir, cap al sud-est, el Barranc de les Mussoles. Al trobar el punt on desaigua el Barranc de la Cometa de les Mussoles, la ruta ressegueix aquest barranc direcció sud fins a coronar la collada que es troba entre els pics de les Mussoles i Gran del Pessó; des d'on es pren direcció cap al nord-oest pel vessant septentrional d'aquest últim pic, fins al coll.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Colladeta de l'Osso. [Consulta: 02/11/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Freedom (cançó de Rage Against the Machine)

"Freedom" és una cançó del grup de rock nord-americà Rage Against the Machine, llançada com a quart i últim senzill del seu àlbum homònim el 1994.
"Freedom" es va utilitzar en un episodi de la sèrie de MTV Daria, titulat "Quinn The Brain" el 1998.

## Vídeo musical

El vídeo de "Freedom" va ser dirigit per Peter Christopherson i produït per Fiz Oliver a Squeak Pictures. Es va estrenar al programa MTV's 120 Minutes de la MTV el 19 de desembre de 1993. Segons la llista de CVC Broadcast & Cable Top 50, "Freedom" va ser la cançó número 1 el gener de 1994.
El vídeo està centrat en el cas de Leonard Peltier, un dels líders del moviment indi americà (AIM). La banda actua en directe en un petit local durant tot el vídeo. Durant el vídeo, s'examinen i es detallen imatges del cas Peltier amb plans de Peltier i altres membres d'AIM. També hi ha una recreació del fets que van succeir a la reserva índia de Pine Ridge. El metratge d'aquesta recreació és del documental de Michael Apted de 1992 , Incident at Oglala .
Durant la major part del vídeo, apareixen per la part inferior de la pantalla cites de Sitting Bull i informació general de l'AIM extreta de l'estudi de Peter Matthiessen de 1983 sobre el cas Peltier, In the Spirit of Crazy Horse. El vídeo acaba amb una imatge de Peltier a la presó i la frase "no s'ha fet justícia".

## Llistat de pistes

* "Freedom"
* "Freedom" (en viu)
* "Take the Power Back" (en directe)
# Jules Guesde

Jules Bazile, més conegut com a Jules Guesde, (París, 11 de novembre del 1845 - Saint-Mandé, 28 de juliol del 1922)fou un polític i periodista socialista marxista francès, fundador del Partit Obrer Francès. Fou, també, el principal difusor del pensament de Karl Marx en la seva versió més mecanicista, que s'anomenà al llarg del temps guesdisme.
El 1882, fundà amb Paul Lafargue i Paul Brousse (que s'escindí més tard per formar el POSR) el Partit Obrer Francès (POF). Guesde no creia en l'acció sindical i s'alineava amb un parlamentarisme tàctic, tot rebutjant qualsevol acord amb els partits burgesos. El 1893, fou elegit diputat de Roubaix, tot afirmant-se col·lectivista, internacionalista i revolucionari. El 1899, s'oposà a Jean Jaurès per la participació en el ministeri burgès de Pierre Waldeck-Rousseau.
El 1901, el POF es fusionà amb altres forces socialistes per formar el Partit Socialista de França. El 1905, el Partit Socialista de França i el Partit Socialista Francès es fusionaren per formar la Secció Francesa de la Internacional Obrera (SFIO). A partir d'aquell moment, Guesde perdé importància davant l'ascens de Jean Jaurès. Igualment, anà escorant-se vers un major possibilisme dins la Segona Internacional.
Entre 1914 i 1916, en el si de la Primera Guerra Mundial i els pactes de la Union sacrée, fou ministre d'estat i adoptà posicions nacionalistes.

## Referències

* ↑ Belchem, John. Diccionario Akal de Historia del siglo XIX (en castellà). Madrid: Akal, 2007, p. 222. ISBN 9788446018483.
* ↑ «Jules Guesde». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Guesde i el guesdisme Arxivat 2008-04-06 a Wayback Machine. (francès).
# Garges

Garges és una masia de Súria (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de dues edificacions unides per un arc que les connecta. El cos principal, de planta rectangular i amb coberta a doble vessant, compta amb tres altures. Es pot apreciar a les façanes sud i oest que hi ha dues fases d'edificació, una antiga, que formaria una casa de planta aproximadament quadrangular de dos pisos, i una segona, més moderna (datada el 1918, segons inscripció a la façana sud) en que es va allargar l'edifici i es va aixecar una tercera planta.

## Història

En un cens de 1877 apareix com a "Gárjas", casa de dos pisos habitada. Segons informació oral havia estat propietat de la torre Gallifa.

## Referències

* 1 2 «Garges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# José Vicente Mateo i Navarro

José Vicente Mateo i Navarro (Jumella, 1931 - Múrcia, 2001) fou un polític i escriptor valencià.

## Biografia

Escriptor i treballador bancari de formació autodidacta. Treballà en una sucursal del Banco Hispano Americano a Madrid, però aviat demanà trasllat a Alacant. El 1966 fou un dels fundadors del Club d'Amics de la UNESCO, que ha presidit des del 1972 fins al 1978. També va escriure les obres Imagen de Alicante, amb il·lustracions de Gastón Castelló i altres, i Guía de Murcia, amb fotografies de Pere Català i Roca, per encàrrec de Josep Vergés i Matas, d'Editorial Destino. El 1966 va escriure Alacant a part, assaig polèmic analitzant la posició d'Alacant al País Valencià, que fou publicat per la col·lecció Edicions d'Aportació Catalana i prologat per Joan Fuster.
També va fundar la Junta Democràtica del País Valencià a Alacant. Posteriorment formà part de la Taula de Forces Polítiques i Sindicals del País Valencià a Alacant. Fou en l'àmbit provincial el primer interlocutor davant els poders fàctics (militars, governador, alcaldes) i de la Junta d'Oposició Democràtica, raó per la qual fou detingut dues vegades. A les Eleccions Generals espanyoles de 1977 fou escollit senador independent dins del PSOE per la província d'Alacant. De 1977 a 1979 fou vocal de la Comissió Especial dels Drets Humans del Senat d'Espanya. El 1978, però, abandonà el PSOE i va ingressar al PCE. Fou candidat del PCE al Senat per Alacant a les Eleccions Generals espanyoles de 1979, però no fou escollit. Va dexiar la política activa tot i que a les Eleccions Generals espanyoles de 1986 fou candidat d'Esquerra Unida del País Valencià al Senat per Alacant, i tampoc fou escollit. Va morir d'una malaltia hepàtica.

## Obres

* Alacant a part (pròleg de Joan Fuster. Barcelona: Mediterrània Edicions, 1966; 2a ed.: pròlegs de Joan Fuster i de Francesc Pérez Moragón. València: Eliseu Climent, 1986).
* Alicante aparte (nota preliminar de l'autor; pròleg de Joan Fuster i pròleg a la segona edició catalana de Francesc Pérez Moragón. Alacant: Institut de Cultura Juan Gil-Albert, 1991).
* Imagen de Alicante (Alacant: Rema, 1967).
* Guía de Murcia (Barcelona: Destino, 1971).
* El Club de Amigos de la UNESCO de Alicante. Una experiencia democrática bajo el franquismo (Alacant: Los Libros Residuales, 1983).

## Enllaços externs

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ El senador independiente por Alicante Mateo Navarro ingresa en el PCE El País, 6 de juny de 1978
* ↑ Javier Paniagua Fuentes i y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.360. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* Biografia i obres
# Marcel Willard

Marcel Willard (París, 25 de juliol de 1889 - 17 de febrer de 1956) va ser un advocat i polític francès.

## Biografia

Fill d'un advocat de la Cort d'Apel·lació de París, Marcel Willard va estudiar Dret.
Després d'haver lluitat a la Primera Guerra Mundial i participat a la batalla de Verdun, va condemnar la guerra i es va unir a la Secció Francesa de la Internacional Obrera. Més endavant, va fer campanya per l'adhesió a la Tercera Internacional. A partir de 1923, va esdevindre secretari d'un grup d'advocats comunistes.
Membre del Socors Roig Internacional, va participar en la fundació de l'Association juridique internationale i va fer cròniques jurídiques per a L'Humanité. A partir de 1933, Willard va tenir un paper destacat en la defensa dels opositors alemanys al nazisme, comprometent-se especialment a favor de Gueorgui Dimitrov i Ernst Thälmann.
El 1938 va publicar La Défense accuse...: de Babeuf a Dimitrov que esdevindria el llibre insígnia dels advocats comunistes de la seva generació.
El 1944, el Conseil national de la Résistance va encarregar a Willard que es fes càrrec del Palau de Justícia de París. Nomenat el 1946 senador per l'Assemblea Nacional, va intervindre sovint en la seva condició de president i ponent de la Comissió de Justícia. Tanmateix, va decidir no presentar-se a la reelecció el 1948. El 1950, va formar un bufet d'advocats amb tres advocats comunistes, Pierre Braun, Michel Bruguier i Henri Douzon, que s'ocupava fonamentalment de litigis polítics

## Obra publicada

* Tour d'horizon. Dessins de Raoul Dufy, París, au Sans pareil, 1920.
* Ce que j'ai vu en Bulgarie, Courbevoie, La Cootypographie, 1925.
* Le procès de Moscou: Boukharine, Rykov, etc., comment ils ont avoué, París, Bureau d'édition, 1938.
* La Défense accuse...: de Babeuf à Dimitrov, París, Éditions sociales internationales, 1938.
* Des yeux qui voient, nouvelles, París, les Éditeurs français réunis, 1954.
* La plaidoirie. [Precedit de] La situation lors du procès. Introducció de Germaine Willard, Pantin, le Temps des cerises, 2009.

## Referències

* 1 2 3 «Biographie extraite du Dictionnaire des parlementaires français». senat.fr. [Consulta: 24 novembre 2018].
* ↑ Salellas, Benet. Jo acuso. La defensa en judicis polítics. Lleida: Pagès Editors, 2018. ISBN 978-84-1303-043-2.

## Enllaços externs

* Marcel Willard (portuguès) a Marxists Internet Archive (MIA).
# Difosfat d'uridina

El difosfat d'uridina de fórmula C$_9$H$_{14}$N₂O₁₂P₂ (en anglès:Uridine diphosphate per això s'abreuja UDP) és un nucleòtid. És un èster d'àcid fosfòric amb el nucleòsid uridina. L'UDP consta d'un grup funcional difosfat, la pentosa, la ribosa i la nucleobase uracil.

## Referències

* ↑ «Difosfat d'uridina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ DocCheck, Medizinexpert*innen bei. «Uridindiphosphat» (en alemany). [Consulta: 21 abril 2024].
# Difosfat d'adenosina de ribosa cíclic

El difosfat d'adenosina de ribosa cíclic (en anglès: Cyclic ADP Ribose abreujat com ADPRc o cADPR), és un nucleòtid d'adenina cíclic amb dos grups fosfat presents en el carboni OH de l'adenosina anteriorment connectat a una altra ribosa

## Funció

El cADPR és un missatger cel·lular pel senyalament del calci.

## Metabolisme

El cADPR i el ADPR se sintetitzen del NAD$^+$.

## Referències

* ↑ Lee HC, Walseth TF, Bratt GT, Hayes RN, Clapper DL «Structural determination of a cyclic metabolite of NAD$^+$ with intracellular Ca$^{2+}$-mobilizing activity». J. Biol. Chem., 264, 3, 1989, pàg. 1608–15. PMID: 2912976.
* ↑ Lee HC, Aarhus R, Levitt D «The crystal structure of cyclic ADP-ribose». Nat. Struct. Biol., 1, 3, 1994, pàg. 143–4. DOI: 10.1038/nsb0394-143. PMID: 7656029.
* ↑ Guse AH «Regulation of calcium signaling by the second messenger cyclic adenosine diphosphoribose (cADPR)». Curr. Mol. Med., 4, 3, 2004, pàg. 239–48. DOI: 10.2174/1566524043360771. PMID: 15101682.
* ↑ Prasad GS, McRee DE, Stura EA, Levitt DG, Lee HC, Stout CD «Crystal structure of Aplysia ADP-ribosyl cyclase, a homolog of the bifunctional ectozyme CD38». Nat. Struct. Biol., 3, 11, 1996, pàg. 957–64. DOI: 10.1038/nsb1196-957. PMID: 8901875.
* ↑ Liu Q, Kriksunov IA, Graeff R, Munshi C, Lee HC, Hao Q «Crystal structure of the human CD38 extracellular domain». Structure, 13, 9, 2005, pàg. 1331–9. DOI: 10.1016/j.str.2005.05.012. PMID: 16154090.
* ↑ Guse AH «Biochemistry, biology, and pharmacology of cyclic adenosine diphosphoribose (cADPR)». Curr. Med. Chem., 11, 7, 2004, pàg. 847–55. DOI: 10.2174/0929867043455602. PMID: 15078169.

## Enllaços externs

* The web page of Dr. Hon Cheung Lee, the discoverer of cyclic ADP-ribose.
* Cyclic ADP-ribose and NAADP. The first book on these two second messengers.
# Awaous guamensis

Awaous guamensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Illes Mariannes i les Hawaii fins a Vanuatu, Nova Caledònia i Fidji.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Watson, R.E. 1992. A review of the gobiid fish genus Awaous from insular streams of the Pacific Plate. Ichthyol. Explor. Freshwat. 3(2):161-176.

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Watson, R.E. 1996. Revision of the subgenus Awaous (Chonophorus) (Teleostei: Gobiidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 7(1)1:18.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Batalla de Sievierodonetsk (2014)

La batalla de Sievierodonetsk va ser una batalla de la Guerra Civil Ucraïnesa que es va desenvolupar a la ciutat de Sievierodonetsk, al nord-est de Ucraïna, durant els mesos de novembre i desembre de 2014.
La batalla es va produir com a conseqüència de les hostilitats entre les forces governamentals ucraïneses i les forces proruses que es van produir a Ucraïna després del canvi de règim a Kiev l'any 2014. Després de la Revolució de Maidan, el govern ucraïnès va intentar recuperar el control de les regions de l'est del país que estaven sota el control de les forces proruses. Això va portar a un enfrontament armat entre les forces ucraïneses i les forces proruses, que es va desenvolupar principalment a les regions de Donetsk i Luhansk.
La Batalla de Sievierodonetsk es va iniciar el novembre de 2014, quan les forces governamentals ucraïneses van intentar recuperar la ciutat de Sievierodonetsk, que estava sota el control de les forces proruses. La batalla va ser molt intensa, amb combats carrer a carrer i enfrontaments amb artilleria i vehicles blindats. Després de diverses setmanes de lluita, les forces ucraïneses van aconseguir recuperar la ciutat de Sievierodonetsk, però el control de la zona va seguir sent molt instable durant els mesos següents.
La Batalla de Sievierodonetsk va ser una de les primeres batalles importants de la Guerra Civil Ucraïnesa i va ser una de les primeres vegades que les forces proruses van utilitzar tàctiques de guerra de guerrilles per enfrontar-se a les forces ucraïneses. La batalla va ser molt costosa per a les forces ucraïneses, amb moltes víctimes i dificultats per controlar la zona després de la recuperació de la ciutat. La guerra va continuar durant els anys següents i va provocar un gran desplaçament de població i un gran impacte econòmic i social a Ucraïna.

## Referències

* ↑ «Ukraine counterattack recaptures parts of Sievierodonetsk in Donbas» (en anglès), 04-06-2022. [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ Balmforth, Tom; Djurica, Marko «Sievierodonetsk falls to Russia after one of war's bloodiest fights» (en anglès). Reuters, 26-06-2022.
* ↑ «Ukraine war: Russian assault on key Donbas city intensifies» (en anglès). BBC News, 23-05-2022.
* 1 2 «Institute for the Study of War» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-03-25. [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ Journal, Yaroslav Trofimov | Photographs by Manu Brabo for The Wall Street. «Nearly Encircled, Ukraine’s Last Stronghold in Luhansk Resists Russian Onslaught» (en anglès americà). [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ «Russia deploys its only Terminator company to Sievierodonetsk - British intelligence» (en anglès). [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ «Russian General Kutuzov was killed in eastern Ukraine» (en anglès). [Consulta: 27 desembre 2022].
# Bandera de Sant Andreu de Llavaneres

La bandera oficial de Sant Andreu de Llavaneres té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blava, amb una creu de Sant Andreu plena amb braços d'amplada de d'1/6 de l'alt de la bandera, de color blanc. Al mig i posada en pal una palma d'altura 7/9, de color verd.
La palma és la representació del martiri de Sant Andreu, patró de la Vila i el Sautor representa la seva creu.
Va ser aprovada el 20 d'agost de 1993 i publicada en el DOGC el 3 de setembre del mateix any amb el número 1792.

## Vegeu també

* Escut de Sant Andreu de Llavaneres
* Escuts i banderes del Maresme

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 20 d'agost de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Andreu de Llavaneres.» (pdf). DOGC num. 1792, 03-09-1993. [Consulta: 4 desembre 2009].
# David Christopher Evans

David Christopher Evans (nascut el 1980) és un paleontòleg i biòleg evolutiu canadenc especialitzat en l'evolució i la paleobiologia dels dinosaures del Cretaci de l'oest de Nord-amèrica. Es graduà per la Universitat de la Colúmbia Britànica i es doctorà per la Universitat de Toronto. És membre de la Societat Geogràfica Reial del Canadà (SGRC) i de la Societat Reial del Canadà (Col·legi de Nous Acadèmics, Artistes i Científics), i actualment treballa de conservador en cap i càtedra Temerty de Paleontologia dels Vertebrats al Museu Reial d'Ontario (Toronto). És professor del Departament d'Ecologia i Biologia Evolutiva de la Universitat de Toronto. És especialment conegut per la seva feina en l'àmbit de la paleobiologia dels dinosaures hadrosàurids («de bec d'ànec») i ha dut a terme recerca a escala internacional sobre paleontologia.

## Referències

* ↑ «Evans, David C. (David Christopher), 1980-» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «People» (en anglès), 30-05-2011. [Consulta: 21 gener 2020].
* ↑ «ROM dinosaur palaeontologist Dr. David Evans named to Royal Society of Canada» (en anglès), 10-09-2019.
* ↑ King, Perry. «Three U of T faculty appointed members of the Royal Society of Canada's college for new scholars» (en anglès), 10-09-2019.
# David Civera

David Civera va néixer a Terol el día 8 de gener de 1979. Va passar tota la seva infància a la seva ciutat natal. Quan va tenir 8 anys va començar a sentir passió per la composició. Amb tan sols 18 anys forma part del programa de televisió "Canciones de nuestra vida" on van interpreta molts dels temes que van recollir el seu nou treball; cançons tan conegudes com "Mis manos en tu cintura". Va representar RTVE en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2001 amb Dile que la quiero.

## Discografia

* 1998: Hoy como ayer
* 2001: Dile que la quiero
* 2002: En cuerpo y alma
* 2003: La Chiqui Big Band
* 2005: Perdoname
* 2006: Ni el primero ni el último
* 2007: No bastará
* 2008: Para vivir contigo
* 2008: Grandes éxitos
* 2009: Podemos elegir
* 2011: A ritmo de clásicos
* 2013: Versión original
* 2016: 15 Aniversario

## Referències

* ↑ «¿Qué cantante está dispuesto a rescatar a España de su debacle en Eurovisión?». la vanguardia, 15-05-2017.
* ↑ «Esto me suena. Las tardes del Ciudadano García - David Civera publica el recopilatorio '15 aniversario'». rtve, 16-11-2016.