OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elacatinus jarocho

Elacatinus jarocho és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als esculls de corall de Veracruz (Mèxic).

## Referències

* ↑ Jordan D. S. 1904. Notes on the fishes collected in the Tortugas Archipelago. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 539-544.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bussing, W.A., 1990, New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Taylor M.S. & Akins L. 2007. Two new species of Elacatinus (Teleostei: Gobiidae) from the Mexican coast of the Gulf of Mexico. Zootaxa 1425: 45–51.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Elacatinus limbaughi

Elacatinus limbaughi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Mèxic.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. 1904. Notes on the fishes collected in the Tortugas Archipelago. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 539-544.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bussing, W.A., 1990, New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Hoese, D. F. & S. Reader 2001. A preliminary review of the eastern Pacific species of Elacatinus (Perciformes: Gobiidae). Rev. Biol. Trop. v. 49 (Suppl. 1): 157-167.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Elacatinus horsti

Elacatinus horsti és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Florida (Estats Units) i les Bahames fins a Curaçao i Panamà.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. 1904. Notes on the fishes collected in the Tortugas Archipelago. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 539-544.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.

## Bibliografia

* Bussing, W.A., 1990, New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Metzelaar, J. 1922. On a collection of marine fishes from the Lesser Antilles. Bijdr. Dierkd. v. 22: 133-141.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# El despertar de l'amor

El despertar de l'amor (títol original en anglès: The Fine Art of Love: Mine Ha-Ha) és una pel·lícula eròtica dramàtica de 2005 dirigida per John Irvin. Protagonitzada per Jacqueline Bisset, Hannah Taylor-Gordon i Mary Nighy, es basa en la Mina-Haha, o l'educació corporal de les noies pel dramaturg alemany Frank Wedekind. Es va estrenar al Festival de Cinema de Venècia de 2005. La pel·lícula va ser classificada R per contingut sexual pertorbador, la nuesa i algunes violències incloent una violació brutal. Ha estat doblada al català.

## Argument

Turíngia, Alemanya, al segle xx. Un grup de noies joves es va criar en un col·legi al mig de boscos foscos i llacs ombrívols. La jove Hidalla i les seves amigues Irene, Vera, Blanka, Melusine i Rain són educades en un món aïllat: les noies no saben res de la vida fora dels murs amples i alts de la universitat.

## Repartiment

* Jacqueline Bisset: La directora
* Hannah Taylor Gordon: Irene
* Natalia Tena: Vera
* Anna Maguire: Melusine
* Anya Lahiri: Rain
* Emily Pimm: Blanka
* Mary Nighy: Hidalla

## Crítica

* «Una d'aquestes produccions europees sense cap identitat que acaba tocant massa mans. (…) una història que no indaga en la ment dels seus personatges i que mai troba el to adequat.»

## Referències

* ↑ «El despertar de l'amor». Ésadir.cat. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ Ocaña, Javier «Demasiadas manos para un guión» (en castellà). El País, 09-03-2007.
# Elwood Towner

Elwood Towner (reserva Siletz, 3 de juny de 1897 - 6 d'octubre de 1954) va adoptar el títol de "Chief Red Cloud, va ser un advocat nord-americà, defensor de la tribu i orador antisemita. Nadiu americà de raça mixta Hupa, també va estar actiu a la Federació Americana d'Índies i va obtenir suport per a l'organització a través d'organitzacions feixistes com el German American Bund i la Silver Legion of America.

## Biografia

Towner va néixer a la reserva de Siletz el 3 juny 1897 i va assistir a la Chemawa Indian School de Salem de petit. Va servir al EUA] Marine Corps durant la Primera Guerra Mundial, es va graduar de la Willamette University College of Law el 1926. Va defensar els clients natius, demanant el tancament de l'escola Chemawa el 1933 com a part de la "emancipació" dels indis, i es va oposar als projectes de presa del govern federal al riu Columbia.

## Referències

* ↑ Hart, Bradley W. Id = WHtJDwAAQBAJ & pg = PT49 Hitler's American Friends: The Third Reich's Supporters in the United States (en anglès). St. Martin's Publishing Group, 2018-10-02, p. 49. ISBN 978-1-250-14896-4.
* 1 2 3 4 «The strange case of the Northwest's Native American Nazi» (en anglès). crosscut.com.
* ↑ «Elwood Alfred Towner | 3 de juny de 1897 - 6 d'octubre de 1954 | Registre funerari» (en anglès).
* ↑ Beekman, Scott. William Dudley Pelley: A Life in Right-Wing Extremism and the Occult (en anglès). Syracuse University Press, 2005-10-17, p. 121. ISBN 978-0-8156-0819-6.
* 1 2 Toy, Eckard V. «Silver Shirts in the Northwest: Politics, Prophecies, and Personalities in the 1930s». The Pacific Northwest Quarterly, 80, 1989, pàg. 139-146. ISSN: 0030-8803. JSTOR: 40491076.
# Ely (Iowa)

Ely és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.149 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ely tenia 1.149 habitants, 424 habitatges, i 315 famílies. La densitat de població era de 328,6 habitants/km².
Dels 424 habitatges en un 42,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,8% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 25,7% no eren unitats familiars. En el 17,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 34% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 6,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.250 $ i la renda mediana per família de 62.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.292 $ mentre que les dones 29.286 $. La renda per capita de la població era de 20.936 $. Entorn del 2,4% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ely». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ely». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Emmanuel

Emmanuel és el nom dels següents personatges:
* Emmanuel (Bíblia)
* Emmanuel Adebayor
* Emmanuel Amunike, futbolista nigerià
* Emmanuel Armand d'Aiguillon
* Emmanuel Chabrier
* Emmanuel Coste
* Emmanuel de Rohan-Polduc
# Emmanuel Ake

Emmanuel Ake (Mombasa, 11 de juny de 1980) és un exfutbolista kenyià de la dècada de 2000. Emannuel Ake entrà a Europa amb un visat temporal, i l'any 2000 marxà a Dinamarca, sense visat amb el nom fals "Ali Rajab Akida", o "Ali Akida", amb data de naixement falsa, 20 de desembre de 1982. El seu nom real és Emmanuel Ake Richard Muttendango, nascut el dia 11 de juny de 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Kenya. Pel que fa a clubs, destacà a diversos clubs danesos, com Akademisk Boldklub i Nordsjælland.

## Referències

* ↑ (danès) Danish Superliga profile
* ↑ Emmanuel Ake a National-Football-Teams.com (anglès)
# Eleccions al Parlament Europeu de 2014 (Luxemburg)

Les eleccions al Parlament Europeu de 2014 a Luxemburg van ser les eleccions per a escollir la delegació de Luxemburg al Parlament Europeu, celebrades el 25 de maig de 2014.

## Resultats

← 2009 • 2014 • 2019 → :
| Partit Nacional | Partit Nacional | Partit Europeu | Candidat principal | Vots | % | +/– | Escons | +/– |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | PPE | Viviane Reding | 126.888 | 37,65 | 6,29 | 3 / 6 | 0 = |
| | Els Verds (DG) | EGP | Claude Turmes | 69.797 | 15,01 | 1.82 | 1 / 6 | 0 = |
| | Partit Democràtic (DP) | ALDE | Charles Goerens | 82.975 | 14,77 | 7,73 | 1 / 6 | 0 = |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | S&D | Mady Delvaux-Stehres | 14.903 | 11,73 | 7,73 | 1 / 6 | 0 = |
| | Partit Reformista d'Alternativa Democràtica (ADR) | ECR | | 9.994 | 7,53 | 0,14 | 0 / 6 | 0 = |
| | L'Esquerra (Déi Lénk) | GUE/NGL | | 6.457 | 5,76 | 2,39 | 0 / 6 | 0 = |
| | Partit Pirata (PP) | Cap | Sven Clement | 5.951 | 4,23 | nou | 0 / 6 | 0 = |
| | Partit per la Democràcia Integral (PID) | Cap | | 1.820 | 1,82 | nou | 0 / 6 | 0 = |
| | Partit Comunista (KPL) | Cap | | 1.836 | 1,49 | 0,05 | 0 / 6 | 0 = |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 203.772 | 90,07 | | | |
| Vots en blanc i invàlids | Vots en blanc i invàlids | Vots en blanc i invàlids | Vots en blanc i invàlids | 22.446 | 9,93 | | | |
| Totals | Totals | Totals | Totals | 226.218 | 100,00 | — | 6 / 6 | 0 = |
| Electorat (votants) i participació electoral | Electorat (votants) i participació electoral | Electorat (votants) i participació electoral | Electorat (votants) i participació electoral | 264.433 | 85,54 | 5,22 | | |
| Font: Centre Informatique de l'État |||||||||

## Referències

* ↑ «Elections europeenes > 2014 > Résultats officieux». Centre Informatique de l'État.
# Eleccions al Parlament Europeu de 2014 (França)

Les eleccions al Parlament Europeu de 2014 a França es van celebrar el diumenge 25 de maig de 2014.
Les anteriors eleccions realitzades el juny de 2009 havien permès als ciutadants de la Unió Europea que residien a França escollir a 72 Diputats Europeus que representessin a França al Parlament Europeu entre els anys 2009 i 2014; la votació es va realitzar usant un sistema proporcional on els escons es van assignar a les mitjanes més altes de les circumscripcions que agrupaven diverses regions. Aquest sistema es va mantenir per al 2014.
El Tractat de Lisboa, ratificat el novembre de 2009, va considerar 74 membres (dos més) per a França. Després de la ratificació, el govern francès a va demanar a l'Assemblea Nacional nombrar a dos dels seus membres perquè ocupessin els escons al Parlament Europeu, procés que va culminar el 2011. Per a les eleccions de 2014, alguns temien que el Parlament escolliria a dos nous membres a pesar del sufragi universal, quan podrien ser assignats de manera proporcional a la població d'una o dues regions. Finalment, van ser assignats a la Circumscripció Illa de França, estesa per la llei Núm. 2011-575 del 26 de maig 2011 a 1,6 milions de francesos residents a ultramar.
Per primera vegada, el Front Nacional va encapçalar unes eleccions nacionals (24,85% i 24 escons), seguit per la Unió per a un Moviment Popular (20,80% i 20 escons) i el Partit Socialista en el poder (13,98% i 13 escons, entre ells un del Partit Radical d'Esquerra, amb el que va formar una coalició).

## Referències

* ↑ Direction de l'information légale et administrative (Premier ministre). «Élections municipales et européennes 2014: les dates retenues» (en francès). Service-Public.fr, 27-09-2013. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2013. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ «Proposition de loi rétablissant une circonscription unique en France pour l'élection au Parlement européen» (en francès). Senat de França, 05-10-2013. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ Quatremer, Jean. «La France renonce de facto à ses deux députés européens supplémentaires» (en francès). Libération, 02-12-2009. Arxivat de l'original el 19 d’octubre 2014. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ AFP. «La France désigne deux nouveaux députés au Parlement européen» (en francès). L'Express, 05-12-2011. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ «Deux députés europeens de plus mais dans quelle région?» (en francès). Libération, 11-12-2013. Arxivat de l'original el 22 de gener 2014. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ «La date des élections européennes de 2014 et la répartition des sièges entre les circonscriptions françaises» (en francès). Communiqué de presse du gouvernement, 05-02-2014. Arxivat de l'original el 4 de març 2014. [Consulta: 31 maig 2014].
# Escola Sant Martí (Arenys de Munt)

L'Escola Sant Martí és un edifici d'Arenys de Munt protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici gran amb forma rectangular amb un cos central sortint per les dues bandes. L'entrada principal ha estat variada: era on desembocaven les rampes d'accés suprimides recentment.
Consta d'un semi-soterrani, una planta baixa, un primer pis, i un pati cobert adossat. Al llarg de les façanes hi ha finestres rectangulars disposades simètricament. A l'alçada de la planta baixa i el primer pis, enmig, hi ha una cornisa que sobresurt en una façana. L'acabament és un petit ràfec de totxo vist amb ceràmica de color verd que trenca la monotonia del blanc de les parets. Actualment hi ha unes aules afegides a la part posterior de l'edifici, que han malmès la unitat del conjunt.

## Història

L'any 1931 Enric Catà presentava la memòria del grup escolar. No va ser fins al setembre del 1933 que començaren les obres i foren acabades l'any 1937.
Enric Catà i Catà era catedràtic de resistència; havia col·laborat en la construcció del Palau Nacional de Montjuïc. A Barcelona projectà també nombrosos edificis. Aquest arquitecte passava llargues temporades a Arenys de Munt, a Can Pau Bernardó. Treballà per l'Ajuntament d'aquest poble, i hi ha diverses obres d'ell, la més important la construcció d'aquestes escoles. Pel gener de l'any 1937 moria a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Escola Sant Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
* ↑ «Escola Sant Martí (Arenys de Munt)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Epibates

Epibates (en grec antic ἐπιβάται)) eren els soldats o mariners encarregats de la defensa dels vaixells a la marina atenenca. Eren diferents dels mariners i dels soldats de terra embarcats a les mateixes naus, com ara els hoplites, els peltastes o la cavalleria, segons diu Xenofont.
Es creu que a cada trirrem atenenca hi havia deu epibates, com es dedueix de textos de Tucídides, que diu que hi havia 300 epibates per trenta naus i 400 per a quaranta trirrems. En algunes expedicions, com a conseqüència de l'augment de soldats amb armes pesants, es reduïa el nombre de deu a set. Heròdot parla de quaranta epibates per defensar un vaixell, però això era abans de la modernització de les tàctiques navals, quan la lluita al mar depenia més de la defensa de la nau per part dels homes armats que de la perícia dels mariners. Els atenesos van millorar les tàctiques confiant més en la maniobrabilitat i les habilitats dels mariners abans que en la defensa de les naus.
Els epibates normalment es reclutaven entre els components de la quarta classe de ciutadans, els tetes, a partir del cens organitzat per Soló, però en cas de necessitat o d'extraordinari perill també en formaven part els ciutadans de censos superiors, com els zeugites o altres, que es veien obligats a allistar-se com a epibates.
Els autors romans l'aplicaven de vegades als mariners però el nom usual era classiari milites (soldats de la flota), encara que aquesta paraula també l'usaven per designar als remers.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Epibatae». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 4-XII-2020].
# Casòs

Ca de Casòs (Casós en ribagorçà) és una caseria de la comarca de l'Alta Ribagorça, depenent de l'antic poble de Montiberri i que actualment pertany al terme municipal del Pont de Suert. Antigament pertanyia al terme municipal de Malpàs. El 2019 tenia 11 habitants.
El mas es troba els contraforts septentrionals de la Faiada de Malpàs, a la zona sud del terme, en els vessants meridionals del riuet del Convent, aproximadament a un kilòmetre a ponent de Montiberri.
Pertanyent a la família Tolo Molí, (Solana Tolo, Camon Solana) fou habitat fins als anys cinquanta del segle xx, en què els seus propietaris s'instal·laren a Pont de Suert; la propietat continua cuidada.

## Bibliografia

* BOIX, Jordi. "El Pont de Suert". Dins El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Referències

* ↑ «Casòs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «251734 Pont de Suert, el». Idescat. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ Informació oral obtinguda per via familiar

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pere Rossell

Pere Rossell, Mallorca, s. XV, cartògraf actiu, com a mínim, des de 1446 fins a 1489 és el cartògraf medieval mallorquí del qual es conserven més cartes, totes elles signades a Mallorca, així mateix se n'hi atribueixen algunes d'anònimes i el mapamundi Estense, el segon mapamundi en importància de l'escola mallorquina, després de l'Atles Català i l'únic conservat en forma circular.
A la seva primera carta de 1447, informa que està feta en l'art del genovès Batista Becario, del qual també havia incorporat diversos aspectes Gabriel Vallseca, això va fer dubtar d'un possible origen italià, actualment descartat. Així mateix fou el mestre d'Arnau Domènech.
Segueix les convencions cartogràfiques i decoratives de la cartografia mallorquina i la llengua dels seus mapes és el català.

## Obra

Cartes signades:
* Carta de 1447 a la Biblioteca Guarnacci de Volterra, àrea mediterrània i atlàntica.
* Carta de 1449 a la Badisches Landesmuseum Karlsruhe àrea mediterrània
* Carta de 1456 a la Newberry Library de Chicago, àrea mediterrània i atlàntica.
* Carta de 1462 a la Biblioteca Nacional de França (Rés. Ge. C5090), àrea mediterrània i atlàntica.
* Carta de 1464 al Germanisches Nationalmuseum de Nuremberg, àrea mediterrània i atlàntica.
* Carta de 1465 al Museu Britànic, (Eg. 2712), àrea mediterrània i atlàntica.
* Carta de 1466 a la Biblioteca del Príncep Corsini, de Florència, àrea mediterrània i atlàntica.
* Carta de 1468 a la Hispanic Society de Nova York, (K 35), àrea mediterrània i atlàntica.
Mapes anònims atribuïts:
* Mapamundi circular s/d, aprox. 1450-60, a la Biblioteca Estense de Mòdena (C.G.A. 1), Mapamundi complet (Europa, Àfrica i Àsia, àrea ecumènica).
* Carta s/d, aprox. 1466 a la Biblioteca Nacional de França (Rés. Ge. C5096), àrea mediterrània occidental i atlàntica.
* Carta s/d, aprox. 1483 a la Biblioteca Nacional de França (Rés. Ge. C15118), àrea mediterrània.
* Carta de 1487, a l'Arxiu d'Estat de Florència, àrea mediterrània i atlàntica.
* Carta s/d, a la Biblioteca Estense de Mòdena (C.G.A. 5b), àrea mediterrània i atlàntica.
* Carta s/d, a la Beinecke Rare Book and Manuscript Library, Universitat Yale de New Haven, àrea mediterrània i atlàntica. Als anys 20 es trobava a la Ludwig Rosental de Múnic.

## Reconeixements

Al sud-oest de l'illa de Formentera una muntanya submergida porta el seu nom.

## Bibliografia

* Pujades, Ramon j. Les cartes portolanes: la representació medieval d'una mar solcada. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2007. ISBN 978-84-393-7576-0.

## Vegeu també

Llista cronològica de cartògrafs portolans mallorquins