OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Meteorit El Ali

El meteorit El Ali (també conegut com a Nightfall) és un meteorit metàl·lic (tipus IAB) de 15,2 tones conegut per la població local de Somàlia des de fa generacions, però que es va identificar científicament per primera vegada el 2020.

## Descobriment i identificació

Va ser trobat en el mes de setembre de 2020 en una vall de pedra calcària uns 15 quilòmetres al nord d'El Ali. Els pastors locals coneixien l'existència de la roca des de fa unes gairebé set generacions, apareixent en cançons, folklore, balls i poemes. El meteorit va ser posat en coneixement de la comunitat internacional pel personal de Kureym Mining and Rocks Company que estava buscant òpals a la zona. Van identificar la roca i van començar a traslladar-la a Mogadiscio abans que el govern de Somàlia intervingués.

## Identificació de minerals

El 2022, científics de la Universitat d'Alberta van identificar dos nous minerals, l'elaliïta i l'elkinstantonita, en un tros del meteorit de tan sols 70 grams. Els minerals van ser identificats per Andrew Locock, el cap del laboratori de microsonda electrònica de la universitat. Poc després, i també el 2022, en va ser descrita una tercera espècie mai abans trobada a la Terra: l'olsenita.
Les versions sintètiques dels dos primers minerals ja s'havien produït anteriorment en un laboratori francès a la dècada de 1980, però les normes de l'Associació Mineralògica Internacional deixen clar que no es podien aprovar demanera oficial fins que no es trobessin de manera natural.
Els altres minerals que també han estat identificats al meteorit són la troilita, el ferro i una varietat d'aquest metall, la kamacita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Meteoritical Bulletin: Entry for El Ali». www.lpi.usra.edu. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «U of A scientists help identify two new minerals found in 'curious' meteorite» (en anglès canadenc). edmontonjournal. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «Somalia meteorite: Joy as scientists find two new minerals» (en anglès). , 29-11-2022 [Consulta: 29 novembre 2022].
* 1 2 «In meteorite, Alberta researchers discover 2 minerals never before seen on Earth | Globalnews.ca» (en anglès americà). Global News. [Consulta: 29 novembre 2022].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 71». European Journal of Mineralogy, 35, 1, 06-02-2023, pàg. 75–79. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-75-2023 [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «El Ali meteorite, Hiran Region, Somalia». Mindat. [Consulta: 28 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Entrada d'El Ali al Butlletí Meteoritical
* JT Wasson i G. W Kalleymeyn, el complex ferro-meteorit de l'IAB: un grup, cinc subgrups, nombrosos grups, estretament relacionats, formats principalment per segregació de cristalls en fusió de refredament ràpid, Geochimica et Cosmochimica Acta, Volum 66, Número 13, 1 de juliol 2002, pàgines 2445-2473
# Massacre de Halloween

La massacre de Halloween (portuguès Massacre do Dia das Bruxas), també coneguda com a guerra dels tres dies o massacre d'octubre (massacre de outubro) es refereix als esdeveniments que van tenir lloc del 30 d'octubre a l'1 de novembre de 1992 a Luanda, Angola com a part de la Guerra Civil angolesa.

## Context

La massacre de Halloween es va produir arran de les eleccions presidencials i legislatives de 1992, que van ser les primeres en la història del país. El partit de govern, el Moviment Popular per a l'Alliberament d'Angola (MPLA), es va adjudicar la victòria en aquestes eleccions. El moviment d'oposició convertit en partit polític, la Unió Nacional per a la Independència Total d'Angola (UNITA), va posar en dubte la imparcialitat de les eleccions. Com que ni el candidat del MPLA ni el candidat d'UNITA va obtenir la majoria absoluta requerida a les eleccions presidencials, calia una segona volta segons la constitució.

## Fets

Com que ambdues parts van intensificar la retòrica de guerra, el MPLA va atacar posicions d'UNITA a Luanda. La lluita va seguir, donant lloc a la mort de molts prominents membres de la UNITA, com Jeremias Chitunda, Elias Salupeto Pena i Aliceres Mango, que van ser trets del seu vehicle i morts a trets. Milers de votants d'UNITA i del Front Nacional d'Alliberament d'Angola (FNLA) van ser assassinats a tot el país per les forces del MPLA durant tres dies.

## Resultats

Uns 10.000 seguidors d'UNITA i del FNLA foren assassinats per les forces del MPLA, la majoria d'ells pertanyents als grups ètnics ovimbundu i bakongo. Altres estimacions, basades en xifres de l'església, estimen que van ser assassinats de 25.000 a 40.000 partidaris d'UNITA i FNLA.

## Referències

* ↑ Massacre de Outubro em Angola completa 20 anos, Deutsche Welle
* 1 2 3 Historical Dictionary of Angola by W. Martin James, Susan Herlin Broadhead on Google Books
* 1 2 National Society for Human Rights, Ending the Angolan Conflict, Windhoek, Namibia, July 3, 2000; NSHR, Press Releases, September 12, 2000, May 16, 2001.
* ↑ REBELS IN ANGOLA SUFFER A SETBACK, New York Times, 4 de novembre de 1992
* ↑ «Chronology for Bakongo in Angola». Arxivat de l'original el 2012-08-04. [Consulta: 25 maig 2017].
# Medusa (Leonardo da Vinci)

La Medusa és un dels dos quadres desapareguts que Giorgio Vasari atribueix a Leonardo da Vinci.

## Primera versió

En la seva Vida de Leonardo (1568), Vasari descriu com un Leonardo molt jove va representar Medusa al frontal d'un escut de fusta.
Encara que els historiadors d'art han dubtat de la veracitat d'aquesta anècdota, s'ha afirmat que l'escut de Leonardo va inspirar diversos pintors de principis del segle xvii que ho podrien haver vist en la col·lecció de Ferran I de Mèdici. Rubens i Caravaggio van pintar les seves pròpies versions del personatge, però el seu deute cap a la pintura de Leonardo és incert.

## Segona versió

El 1782, el biògraf de Leonardo Luigi Lanzi, mentre feia una cerca de les seves pintures a la Uffizi, va descobrir un retrat del cap de Medusa que erròniament va atribuir a Leonardo, basant-se en la descripció de Vasari.
En el període del romanticisme, la fama de Leonardo aconseguí molts elogis. Els seus gravats a tota pàgina, produïts per primera vegada a Florència el 1828, es van estendre per tot Europa, fent de la pintura una de les més populars del corpus de les obres de Leonardo. El 1851, Jean Baptiste Gustave Planche va proclamar: "No dubto a afirmar que en la Medusa de la Uffizi es troba el germen del que admirem a la Gioconda del Louvre". Percy Bysshe Shelley va escriure el poema A la Medusa de Leonardo da Vinci a la Galeria Florentina, obrint amb les línies memorables:
       Es menteix, contemplant el cel de mitjanit,
       aobre els núvols dels elevats cims;
       a continuació, es veuen llunyanes terres tremolant;
       el seu horror i la seva bellesa són divins.
       Sobre els llavis i les parpelles sembla mentir
       bellesa com una ombra, des que brillen,
       ardents i esgarrifoses, lluitant per sota,
       l'agonia de l'angoixa i la mort.
Cap al 1868, Walter Pater, en El Renaixement, va destacar la Medusa como una de les obres més cridaneres de Leonardo.
Però, al segle xx, Bernard Berenson i altres destacats crítics van argumentar en contra de l'autoria de Leonardo de la pintura dels Uffizi. Ara es creu que és obra d'un anònim pintor flamenc actiu cap al 1600.

## Referències

* Turner, Richard Almond. La invenció de Leonardo. Universitat de Califòrnia Press, 1994.
* Vasari, Giorgio Le Vite Arxivat 2012-12-12 at Archive.is, 1568.
# Meduno

Meduno (friülà Midun ) és un municipi italià, dins de la província de Pordenone. L'any 2007 tenia 1.709 habitants. Limita amb els municipis de Cavasso Nuovo, Frisanco, Sequals, Tramonti di Sopra, Tramonti di Sotto i Travesio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Lino Canderan | La Margherita |
# Microcalamus

Microcalamus és un gènere monotípic de plantes de la família de les poàcies. La seva única espècie és Microcalamus barbinodis Franch..
Fou descrit per Adrien René Franchet i publicat a Journal de Botanique (Morot) 3(17): 282, f. B. 1889. Es troba en zones tropicals de l'oest d'Àfrica.

## Referències

* 1 2 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 7 novembre 2014].
* ↑ «Microcalamus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 7 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Govaerts, R. & al. (2013) Microcalamus in World Checklist of Selected Plant Families. The Board of Trustees of the Royal Botanic Gardens, Kew. Published on the internet. Accessed: 2013 Nov. 24.
* Simon, B.K., Clayton, W.D., Harman, K.T., Vorontsova, M., Brake, I., Healy, D. & Alfonso, Y. (2013) GrassWorld, Microcalamus. Published on the internet. Accessed 2013 Nov. 24.
# Milorad Pavić

Milorad Pavić és el nom dels següents personatges:
* Milorad Pavić (entrenador) (Valjevo, 1921 - 2005)
* Milorad Pavić (escriptor) (Belgrad, 1929 - 2009)
# Milorad Pavić (escriptor)

Milorad Pavić (ciríl·lic serbi: Милорад Павић) (Belgrad, 15 d'octubre de 1929 - 30 de novembre de 2009) va ser un escriptor i professor de literatura sèrbia. La seua obra més destacada internacionalment és Diccionari khàzar, considerada un exponent de la literatura postmoderna i la narrativa hipertextual. Aquesta obra, així com L'últim amor a Constantinoble, té la particularitat d'estar escrita en dues versions, una de masculina i altra de femenina.
Va ser proposat per al Premi Nobel de Literatura per experts d'Europa, Estats Units i Brasil. Va ser membre de l'Acadèmia Sèrbia de Ciències i Arts des de 1991.

## Llibres en català

* Diccionari khàzar, Barcelona: Columna Edicions, 1989, 2002. Traducció de Jadranka Vrsalović Carević i Francesc Prat Garriga. Hi les dues versions: una de "femenina" i l'altra de "masculina".

## Referències

* ↑ Škrabec, Simona. «La guerra als ulls dels escriptors». Caràcters p. 8. Publicacions de la Universitat de València.
* ↑ Frisach, Montse. «Conversa amb Milorad Pavic. Entre la discreció i la bonhomia». Avui, 10-02-1990.
* ↑ Prat, Cesc. «Francesc Prat Garriga, el nebot valencià de Francesc Garriga». Núvol. El digital de cultura, 27-02-2015. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Covers of the Dictionary of the Khazars» (en anglès). Khazars.com, 25-08-2014. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ Llibreria La Central. Diccionari khàzar (masculí). ISBN 978-84-7809-099-0.
* ↑ «Diccionari khàzar (versions)». Llibres.cat | Llibreria online en català | La Impossible Llibreters Barcelona. [Consulta: 3 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Milorad Pavić, Khazars.com, lloc web oficial (en serbi, serbi en caràcters llatins, anglès i rus).
* Frisach, Montse. «Conversa amb Milorad Pavic. Entre la discreció i la bonhomia». Avui, 10-02-1990.
# Milorad Ratkovic

Milorad Ratkovic (Zenica, 15 d'octubre de 1964) és un exfutbolista iugoslau i bosnià, que jugava de migcampista.
Va començar la seua carrera en el club de la seua ciutat natal, el Celik Zenica, on va passar a un gran de la lliga iugoslava, l'Estrella Roja, i al Borac Banja Luka.
El 1992 passa a la lliga espanyola, on discorrerà la major part de la seua trajectòria. Fitxa pel Celta de Vigo, equip al qual va militar durant sis temporades, sense fer-se un lloc en l'onze titular, tret de la temporada 95/96, la seua millor campanya amb 36 partits i 5 gols. La temporada 98/99 passa al Sevilla FC, amb qui aconsegueix l'ascens a primera divisió, tot i que el bosnià amb prou feines apareixeria en onze partits. Al final d'aqueixa temporada, hi penjaria les botes.

## Referències

* ↑ Fudbal ex-YU 1945.-1992. Arxivat 2009-03-05 a Wayback Machine.
* ↑ Milorad Ratkovic a BDFutbol
# Mirrormont

Mirrormont és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 3.804 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mirrormont tenia 3.804 habitants, 1.330 habitatges, i 1.110 famílies. La densitat de població era de 141,8 habitants per km².
Dels 1.330 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,6% hi vivien parelles casades, en un 4% dones solteres, i en un 16,5% no eren unitats familiars. En el 12,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,9% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 32,5% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 87.945 $ i la renda mediana per família de 90.413 $. Els homes tenien una renda mediana de 70.365 $ mentre que les dones 38.929 $. La renda per capita de la població era de 35.200 $. Aproximadament el 3,1% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mirrormont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mirrormont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Mirris

Mirris, Myrrhis odorata, és una espècie de plata apiàcia. És una planta nativa de l'Europa central i és l'única espècie del gènere Myrrhis. És una planta herbàcia alta i perenne que arriba a fer 2 m d'alt. Les seves fulles estan finament dividides i fan fins a 50 cm de llargada. Les flors són blanques d'uns 2-4 mm de diàmetre en grans umbel·les. Les llavors són primes de 15-25 mm de llarg i de 3-4 mm d'amplada. Floreix de maig a agost.
A Catalunya es troba només als Pirineus entre els 1300 i els 2340 metres d'altitud en herbassars nitròfils i formacions megafòrbiques.
Les seves fulles de vegades es fan servir com a planta aromàtica ja sia crues o cuites i tenen un gust fort semblant a l'anís; es fan servir principalment a Alemanya i Escandinàvia i també es poden fer servir, com altres plantes apiàcies, per donar gust a l'akvavit. El seu oli essencial està dominat per l'anetol. Arrels i fulles són comestibles. Ha tingut ús de planta medicinal.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans

## Enllaços externs

* Cicely - Gernot Katzer's Spice Pages.
* Myrrhis odorata Sweet Cicely - Plants for a Future.
# Miquel Curcues

Miquel Curcues (en grec medieval Μιχαήλ Β΄ Κουρκούας) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1143 al 1146. Va succeir al patriarca Lleó Estipiota.
Als inicis de l'any 1143 havien mort de forma quasi simultània l'emperador Joan II Comnè i el patriarca Lleó Estipiota, i hi va haver un període d'indecisió a l'Església Ortodoxa. El fill de Joan Comnè, Manuel I Comnè va arribar a Constantinoble des de Cilícia, on el seu pare havia mort. Per ser coronat emperador li calia un nou patriarca i va nomenar l'abat del monestir d'Oxeia, Manuel Curcues. La coronació no es va fer fins a finals de l'any 1143, perquè, per motius desconeguts, Miquel Curcues va amenaçar de dimitir.
Durant el seu mandat va condemnar un monjo anomenat Nifó, que havia donat suport a dos bisbes de Capadòcia declarats culpables per haver defensat l'heretgia dels bogomils. El març de 1146 Miquel Curcues va dimitir del seu càrrec per tornar al monestir d'Oxeia, possiblement per desavinences amb l'emperador.

## Referències

* ↑ Angold, Michael. Church and society in Byzantium under the Comneni, 1801-1261. Cambridge: Cambridge University Press, 1995, p. 78-79. ISBN 9780521264327.
# Miracle d'amor

Miracle d'amor (títol original: The Enchanted Cottage) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Cromwell, estrenada el 1945. Ha estat doblada al català.

## Argument

La «Torre encantada», situada sobre la costa de Nova Anglaterra, porta felicitat a les joves parelles que s'hi queden. És en qualsevol cas el que assegura el poema simfònic compost pel pianista cec John Hillgrove. Seduïts per la reputació del lloc, nombroses parelles van a passar-hi la seva lluna de mel. La torre té tant èxit que el seu propietari ha contractat una dona de cambra, Laura Pennington. Quan Oliver Bradford, un seductor pilot, va a visitar-lo amb la seva promesa, el cor de Laura fa un saltet..

## Repartiment

* Dorothy McGuire: Laura Pennington
* Robert Young: Oliver Bradford
* Herbert Marshall: Major John Hillgrove
* Mildred Natwick: Sra. Abigail Minnett
* Spring Byington: Violet Price
* Hillary Brooke: Beatrice Alexander
* Richard Gaines: Frederick 'Freddy' Price
* Alec Englander: Danny 'Taxi' Stanton
* Robert Clarke: Caporal Marin
* Eden Nicholas: Soldat

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1946: Oscar a la millor banda sonora per Roy Webb

## Referències

* ↑ esadir.cat. Miracle d'amor. esadir.cat.
* ↑ «The Enchanted Cottage». The New York Times.
# Mexilhoeira Grande

Mexilhoeira Grande és una vila i freguesia portuguesa del municipi de Portimão, amb 88,41 km² d'àrea i 4.029 habitants (al cens del 2011). La densitat de població n'és de 45,6 hab/km².
Limita amb aquestes freguesies: Monchique (al nord), Portimâo (freguesia) (a l'est), Alvor (al sud), Odiáxere (a l'oest), Bensafrim (a l'oest) i Marmelete (al nord-oest).
Situada al nord de Portimão, Mexilhoeira Grande, terra de caràcter rural, amb cases blanques entre carrerons, té en l'artesania tradicional i en l'agricultura les activitats principals de la seua gent.
ÉS també en aquesta clientela que se situa el Autódromo Internacional del Algarve. Se situa en una zona de camp, a prop de 6 km a nord del centre de la clientela. L'accés es fa a partir d'una variant de la EN125. ÉS servida per una estació en la Línia del Algarve.

## Població

Població de Mexilhoeira Grande :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1 727 | 1 962 | 2 422 | 2 752 | 2 985 | 2 935 | 3 064 | 3 437 | 3 262 | 3 291 | 2 787 | 3 391 | 3 374 | 3 598 | 4 029 |

## Patrimoni

* Autòdrom Internacional de l'Algarve
* Capella da Senhora dos Passos o de Nosso Senhor dos Passos i annexos
* Jaciment romà de la Quinta da Abicada
* Església de la Santa Casa de la Misericòrdia de Mexilhoeira Grande
* Església Parroquial de Mexilhoeira Grande
* Monuments megalítics d'Alcalar
* Ria d'Alvor, lloc Natura 2000
* Església de Nossa Senhora do Verde

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes.
# Meyenheim

Meyenheim (en alsacià Maiene) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 1.171 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 888 | 1.080 | 1.041 | 1.003 | 884 | 957 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Françoise Boog | UMP |
# Mixobacteris

Myxobacteri és un grup de bacteris (ordre Myxococcales) que predominantment viuen a terra. Les Myxobacteris tenen genomes molt grans comparats amb altres bacteris, de l'ordre de 9-10 milions de nucleòtids. Polyangium cellulosum té el genoma més gran conegut (el 2003) per un bacteri, amb 12,2 milions de nucleòtids. Les Myxobacteria s'inclouen entre les Proteobacteris, un grup extens de bacteris Gram-negatives.
Els Myxobacteris poden moure's activament per lliscament bacterial. Típicament es desplacen en eixams que contenen nombroses cèl·lules que es mantenen juntes per senyalització molecular intercel·lular. Aquesta concentració de cèl·lules pot ser necessària per proveir una alta concentració d'enzims extracel·lulars que necessiten per digerir el seu aliment. Els Myxobacteris produeixen algunes substàncies químiques útils en biologia i en la indústria, com ara antibiòtics.

## Cicle biològic

Quan l'aliment escasseja, les cèl·lules mixobacterials s'agrupen encossos fructífers, un procés que es pensava que estava mediat perquimiotaxi, però ara es considera que està coordinat per senyalització de contacte. Aquests cossos fructífers poden prendre diferents formes i colors depenent de les espècies. En aquests cossos fructífers les cèl·lules comencen sent formes vegetatives de tipus bacil, però després es desenvolupen en mixospores esfèriques amb gruixudes parets cel·lulars. Aquestes mixospores, anàlogues a les espores d'altres organismes, els permeten sobreviure fins que tornin a disposar d'aliment. Es pensa que el procés defructificació beneficia els Myxobacteris en aturar el creixement de l'eixam, en lloc de cèl·lules aïllades. Un cicle biològic semblant el presenten les amebes del grupMixomicet.

## Referències

* 1. ↑ Reichenbach H (2001). «Myxobacteria, producers of novel bioactive substances» J Ind Microbiol Biotechnol. Vol. 27. n.º 3. pp. 149-56. PMID: 11780785.
* 2. ↑ Kiskowski MA, Jiang Y, Alber MS (2004). «Role of streams in myxobacteria aggregate formation» Phys Biol. Vol. 1. n.º 3-4. pp. 173-83. PMID: 16204837.
* 3. ↑ Sozinova O, Jiang Y, Kaiser D, Alber M (2005). «A three-dimensional model of myxobacterial aggregation by contact-mediated interactions» Proc Natl Acad Sci U S A. Vol. 102. n.º 32. pp. 11308-12. PMID: 16061806 fulltext.
# Mixobrycon ribeiroi

Mixobrycon ribeiroi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai.

## Referències

* ↑ «Mixobrycon ribeiroi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.