OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corydoras negro

Corydoras negro és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Bolívia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras negro» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Knaack, J. 2004. Beschreibung von sechs neuen Arten der Gattung Corydoras Lacépède, 1803 (Teleostei: Siluriformes: Callichthyidae). Zool. Abh., Staat. Mus. Tierk. Dresden v. 54: 55-105.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Zýkaïta

La zýkaïta és un mineral arsenat de la classe dels minerals fosfats, i dins d'aquesta pertany a l'anomenat “grup de la sanjuanita-destinezita”. Va ser descoberta l'any 1976 a Kutná Hora, a la regió de Bohèmia (República Txeca), sent nomenada així en honor de Václav Zýca, científic txec.
Un sinònim és la seva clau: IMA1976-039.

## Característiques químiques

És un arsenat hidratat de ferro amb anions addicionals d'hidroxil i sulfat. El grup de la sanjuanita-destinezita al qual pertany són tots arsenats i fosfats que tenen anions addicionals d'hidroxil i sulfat.
La fórmula química de la zýkaïta és Fe₄$^{3+}$(AsO₄)₃(SO₄)(OH)·15H₂O.
Químicament relacionada amb la bukovskyita ((Fe$^{3+}$)₂(AsO₄)(SO₄)(OH)·7H₂O).

## Formació i jaciments

Es forma com a producte de l'alteració d'arsenopirita i de pirita, en antics safaretjos de les mines.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: kankita, escorodita, pitticita, limonita, arsenopirita, guix o quars.

## Referències

* ↑ «Zýkaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Cech, F. «Zýkaite, Fe₄$^{3+}$ (AsO₄)₃(SO₄)(OH)·15H₂O, a new mineral» (en alemany). Neues Jahrbuch für Mineralogie, Monatshefte, 1978, 1978, pàg. 134-144.
* Zýkaïta, webmineral.com.
* Manual de zýkaïta, Mineral Data Publishing.
# Spicara australis

Spicara australis és una espècie de peix de la família dels centracàntids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ UICN (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1921. New fishes from deep water off the coast of Natal. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 7 (no. 41): 412-420.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Spicara australis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Läufelfingen

Läufelfingen és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), situat al districte de Sissach.

## Enllaços externs

* Läufelfingen en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi
# Lärm

Lärm va ser una banda neerlandesa de thrashcore, formada l'any 1981.
Va ser una de les bandes de hardcore punk ràpid i sorollós més destacades de la primera època, pionera del grindcore i de l'estil punk straight edge a Europa, a més de fundadors de l'escena straight edge comunista als Països Baixos.
Es van dissoldre el 1987 i, a continuació, la majoria dels membres van formar el grup Seein' Red. Tanmateix, van tornar a ajuntar-se breument el 1995 després d'haver publicat una compilació en forma d'EP titulada Extreme Noise Terrorism.
L'any 2003, es van reunir de nou sota el nom de Lärm As Fuck, van gravar algunes cançons i van fer alguns concerts, fins que el 2012 van fer el seu concert de comiat.

## Membres

* Meno - veu
* Paul - guitarra
* Dorien - guitarra
* Joss - baix
* Olav - bateria

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 1986: Straight On View

### EP

* 1986: No One Can Be That Dumb
* 1987: Nothing Is Hard in This World if You Dare to Scale the Heights
* 1995: Destroy Sexism
* 1995: Extreme Noise Terrorism

### Lärm As Fuck

2004: Campaign For Musical Destruction (compartit amb Humus)

## Referències

* ↑ «KFTH - Lärm Page», 11-02-2012. Arxivat de l'original el 2012-02-11. [Consulta: 3 novembre 2019].
# Manjuyod

Manjuyod és un municipi de la província de Negros Oriental, a la regió filipina de les Visayas Centrals. Segons les dades del cens de l'any 2007 té una població de 39.722 habitants distribuïts en una superfície de 264,60 km².

## Divisió administrativa

Manjuyod està políticament subdividit en 27 barangays.
| Alangilanan Bagtic Balaas Bantolinao Bolisong Butong Campuyo Candabong Concepcion | Dungo-an Kauswagan Libjo Lamogong Maaslum Mandalupang Panciao Poblacion Sac-sac | Salvacion San Isidro San Jose Santa Monica Suba Sundo-an Tanglad Tubod Tupas |
# Manjra

Manjra és un riu de l'Índia, a Karnataka. Neix a l'altiplà de Patoda i passa prop d'Osmanabad, Bidar i Medak en direcció sempre generalment cap al sud-est per girar sobtadament cap al nord en direcció a Nander i Indur fins que s'uneix al Godavari per la dreta, prop de Kondalwadi, després d'un curs de 623 km. Els seus afluents principals són el Tirna, per la dreta, i 32 km després el Karanja pel mateix costat; per l'esquerra el Lendi i el Manar.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Manjū

El manjū (饅頭) és un tipus de wagashi (llaminadura japonesa) tradicional. Hi ha moltes varietats de manjū, però la majoria té un exterior fet de farina, pols d'arròs i alforfó, i un farciment d'an, pasta de mongeta azuki i sucre) de la qual existeixen diverses variants, com koshian, tsubuan i tsubushian.

## Història

El manjū procedeix d'un tipus de mochi (蒸餅), o pastís d'arròs molt, que ha existit en Xina durant molt temps. Originalment es deia mantou en xinès, però va passar a ser conegut com a manjū quan va arribar al Japó. En 1341, un enviat japonès que va tornar de la Xina va dur manjū amb si i va començar a vendre'l com Nara-manjū. Es diu que aquest va ser l'origen del manjū japonès. Actualment pot trobar-se en moltes botigues de llaminadures japoneses, sent el seu baix preu una de les raons de la seva popularitat al Japó.

## Varietats

Hi ha moltes varietats de manjū, algunes més comuns que unes altres. Per exemple, el manjū de te matxa un te verd molt, és una de les més comunes. En aquest cas, l'exterior del manjū té sabor de te verd i color verd. També hi ha manjū amb farciments de diferents sabors, com crema de taronja. Com en el cas de molts menjars japonesos, en algunes parts del Japó poden trobar-se manjūs únics d'eixa regió.

## Vegeu també

* Nikuman
* Mantou (饅頭)
# Manjul Bhargava

Manjul Bhargava (Hamilton, 8 d'agost de 1974) és un matemàtic canadenc-estatunidenc d'orígens indis. És el Brandon Fradd Professor de matemàtiques de la Universitat de Princeton i és conegut per les seves contribucions a la teoria de nombres.
Bhargava va rebre la Medalla Fields el 2014.

## Obra destacada

* Bhargava, Manjul «The Factorial Function and Generalizations». The American Mathematical Monthly, 107, 9, 2000, pàg. 783–799. DOI: 10.2307/2695734.
* Bhargava, Manjul «Higher Composition Laws I: A New View on Gauss Composition, and Quadratic Generalizations». The Annals of Mathematics, 159, 2004, pàg. 217–250. DOI: 10.4007/annals.2004.159.217.
* Bhargava, Manjul «Higher Composition Laws II: On Cubic Analogues of Gauss Composition». The Annals of Mathematics, 159, 2, 2004, pàg. 865–886. DOI: 10.4007/annals.2004.159.865.
* Bhargava, Manjul «Higher Composition Laws III: The Parametrization of Quartic Rings». The Annals of Mathematics, 159, 3, 2004, pàg. 1329–1360. DOI: 10.4007/annals.2004.159.1329.
* Bhargava, Manjul «The density of discriminants of quartic rings and fields». The Annals of Mathematics, 162, 2005, pàg. 1031–1063. DOI: 10.4007/annals.2005.162.1031.
* Bhargava, Manjul «Higher composition laws IV: The parametrization of quintic rings». The Annals of Mathematics, 167, 2008, pàg. 53–94. DOI: 10.4007/annals.2008.167.53.
* Bhargava, Manjul «The density of discriminants of quintic rings and fields». The Annals of Mathematics, 172, 2010, pàg. 1559–1591. DOI: 10.4007/annals.2010.172.1559.
* Bhargava, Manjul; Shankar, Arul. Binary quartic forms having bounded invariants, and the boundedness of the average rank of elliptic curves, 2010.
* Bhargava, Manjul; Shankar, Arul. Ternary cubic forms having bounded invariants, and the existence of a positive proportion of elliptic curves having rank 0, 2010.
* Bhargava, Manjul; Satriano, Matthew. On a notion of "Galois closure" for extensions of rings, 2010.

## Referències

* ↑ Gallian, Joseph A. Contemporary Abstract Algebra. Belmont, CA: Cengage Learning, 2009, p. 571. ISBN 978-0-547-16509-7.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Manjul Bhargava» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Manjul Bhargava al Mathematics Genealogy Project.
# Carrasquenya

Carrasquenya, o helicoïdal, és una varietat d'olivera ancestral antigament força comú a les comarques del Baix Ebre, el Montsià, el Priorat, la Ribera d'Ebre i la Terra Alta (a Catalunya) i també a l'Alt Palància, el Baix Maestrat, el Camp de Túria i la Plana Alta (al País Valencià). A Mallorca, la trobàvem també arreu de l'illa amb els noms de morruda o bé bonany. Actualment, ja sigui a Catalunya, al País Valencià o a Mallorca, només en queden exemplars molt antics i voluminosos així com dispersos, en especial al territori al voltant del riu Sénia. Seguint el curs de l'Ebre cap al nord, però, s'hi poden trobar també alguns altres exemplars dispersos fins a arribar a Comunitat Autònoma de la Rioja. Per tal que no se'n perdi la raça, es controla la conservació d'un exemplar a Ulldecona i també d'un altre ex-situ que, de fet, també procedeix d'Ulldecona. Aquest darrer es troba al centre de conservació del patrimoni genètic català Mas Bover, a Constantí, Tarragona.

## Característiques agronòmiques

L'olivera carrasquenya és un arbre molt vigorós, d'abundant ramificació, alternant en la producció, sensible a la sequera i amb baix rendiment d'oli del seu fruit al trull tot i que té un alt contingut en polifenols i àcid oleic. La seva floració és tardana i el seu fruit madura tardanament. El seu oli es considera equilibrat en boca .

## Referències

* ↑ «CATALEG DE VARIETATS LOCALS D’INTERÈS AGRARI DE CATALUNYA». IRTA (Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentària). [Consulta: 28 agost 2021].
* ↑ «Variedades de España / Carrasqueña» (en castellà). Viveros Sophie. [Consulta: 28 agost 2021].
* ↑ «Llista de les varietats locals d’olivera (Olea europaea L.) de plantes llenyoses conservades in situ». Centre de Mas Bover. [Consulta: 28 agost 2021].
* ↑ «Llista de les varietats locals de plantes llenyoses d’olivera (Olea europaea L.) conservades ex situ al Centre de Mas de Bover». Centre de Mas Bover. [Consulta: 28 agost 2021].
* ↑ «Les varietats catalanes d'olivera». Quaderns d'agricultura (Institució catalana d'estudis agraris), 2019. [Consulta: 28 agost 2021].
# Casa Eusebi Vidal

La Casa Eusebi Vidal és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El 1927 està documentat que es demanà el permís d'obres a l'Arxiu Arquitectònic de l'Ajuntament de Figueres. Situat al carrer al costat de la plaça del Gra i darrere l'Asil Vilallonga. Edifici urbà d'habitatge i taller; amb arquitectura típica de mestre d'obres. La planta baixa té accés al taller (actualment convertit en garatge) i un portal lateral de pujada al pis, que presenta un balcó i una finestra. Per sobre trobem una motllura, i un espai a modus de fris amb forats de ventilació i una cornisa superior.

## Referències

* 1 2 «Casa Eusebi Vidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Malhmoodita

La malhmoodita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Bertha K. Malhmood, durant molts anys auxiliar administrativa de la subdivisió de Laboratoris Analítics del Servei Geològic dels Estats Units. A la descripció original el nom del mineral va ser erròniament escrit: "mahlmoodite".

## Característiques

La malhmoodita és un fosfat de fórmula química FeZr(PO₄)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la malhmoodita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5» juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, metaswitzerita, switzerita, lindackerita, ondrušita, veselovskýita, pradetita, klajita, bobierrita, annabergita, arupita, barićita, eritrita, ferrisimplesita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, vivianita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, kaňkita, steigerita, metaschoderita, schoderita, zigrasita, santabarbaraïta i metaköttigita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Wilson Springs, al comtat de Garland, de l'estat d'Arkansas (Estats Units). Posteriorment també ha estat descrita en altres tres indrets: a la cova Kerriack, a la localitat de Portreath (Cornualla, Anglaterra); a la localitat belga de Vielsalm, a la província de Luxemburg; i a la també localitat belga de Lierneux, a la província de Lieja.

## Referències

* ↑ «Malhmoodite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 març 2018].
# Casa Antoni Aguilar

La Casa Antoni Aguilar és una obra modernista de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgera i d'un sol tram. Consta de planta baixa, dos pisos i terrassa. És de planta rectangular i coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El vessant d'aquesta part és més curt, ja que deixa pas a una terrassa. La balustrada, de pedra artificial, s'inscriu, al seu centre, una àguila de grosses dimensions que sembla vigilar el carrer. Els portals són d'arc rebaixat i les finestres en forma d'ogiva. A nivell de primer pis sobresurt una tribuna mentre en el segon pis s'hi obre un balcó. Tant la terrassa com el balcó són sostinguts per modillons. La façana és decorada amb estucs i ferro forjat.

## Història

Amb l'expansió urbana de Vic, a principis del segle xx, és traçà el nou c/ Torras i Babes que venia a substituir els c/ Santa Teresa a la sortida de Vic cap a la carretera de Sant Hilari, que promogué més tard la urbanització cap el sector de llevant de la ciutat fins a enllaçar amb els edificis del c/ dels Caputxins i cap a la carretera de Roda. Aquesta casa forma part d'un conjunt de cases modernistes que es troben en aquest carrer.

## Referències

* 1 2 «Casa Antoni Aguilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Casa Ramon Ramon

La Casa Ramon Ramon és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i tres pisos, fet de maó recobert i ornamentat amb pedra vista, tot i que en alguns llocs s'ha deixat a la vista. Les obertures, tres per a cada pis, estan alineades; totes estan allindanades i tenen motllures al voltant. Les obertures del primer i segon pis són balcons. Les golfes és l'única zona on el maó s'ha deixat vist. Estan decorades amb falses pilastres estriades amb capitells jònics. Sobre seu hi ha un ràfec de pedra amb permòdols alineats amb les pilastres de l'últim pis. L'edifici es cobreix per un terrat a la barana del qual es troba un gerro a cada angle i tres motius ornamentals, que rematen la línia vertical que fan les obertures.
Hi visqueren els marquesos de Ferran Puig, donant així nom al carrer.

## Referències

* 1 2 «Casa Ramon Ramon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# .pro

.pro (professional) és un domini de primer nivell patrocinat (sponsored TLD en anglès) d'Internet que forma part del sistema de dominis d'Internet. Va ser creat el 2002 i és operat per l'empresa Registry Services Corporation. La intenció d'aquest domini és la de donar un senyal a les persones que visiten la pàgina de què l'amo del lloc és un professional amb credencials vàlides, però tanmateix .pro no ha sigut popular.
Els dominis .pro són molt cars en comparació amb la resta, ja que les credencials professionals han de ser verificades. El domini costa 350 dòlars, més un pagament de 100 dòlars al moment de registrar-se.
.pro té tres dominis de segon nivell: .law.pro, .med.pro i .cpa.pro, reservats per a advocats, metges i comptadors públics respectivament.

## Vegeu també

* Domain Name System
Domini de primer nivell genèric :
Actuals :
Proposats :
Llista de dominis de primer nivell territorial :
Viccionari
# Casa Biosca

La casa Biosca és una casa pairal del segle xvii amb finalitat productiva als Vivencs al municipi de la Pobla de Claramunt (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És una casa pairal de planta rectangular i sostre de teules. La façana té moltes finestres, rectangulars i arcades, superposades i alguna balconada. A la banda dreta es va fer una ampliació pels anys 1940. Consta de planta baixa i dos pisos. Al costat lateral dret hi ha un pati amb tanca. A la façana principal, una fornícula amb l'escultura de Sant Josep i esgrafiat al voltant. Al davant de la torre o part més elevada es forma la placeta de Sant Josep. Construït en pendent, teulada a un vessant. Té tres cossos diferenciats i ràfec en algunes zones.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Biosca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# (964) Subamara

(964) Subamara és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Johann Palisa en 1922 des de l'observatori de Viena, Àustria.
Possiblement deu al seu nom a una combinació de paraules llatines que signifiquen «que és molt amarg».
La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d'1,68927 ua. El seu T$_J$ és de 3,208.
Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 6,86 hores, amb una variació de lluentor de 10,7 de magnitud absoluta.

## Referències

* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a ed.. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 JPL Small-Body Database
# (962) Aslög

(962) Aslög és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Karl Wilhelm Reinmuth el 1921 des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.
Deu el nom a la llegendària reina vikinga Aslög.
Aslög pertany a la família Coronis. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d'1,61197 ua. El seu T$_J$ és de 3,276.
Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 5,46 hores, amb una variació de lluentor de 11,52 de magnitud absoluta.

## Referències

* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a ed.. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 JPL Small-Body Database
# Casa Balcell

La Casa Balcell és una obra de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de dos habitatges unifamiliars entre mitgeres, plantejats en la façana com una unitat, amb una distribució simètrica de les obertures. Als extrems hi ha les portes del garatge, rectangulars, amb finestres superiors dobles d'arc de mig punt. Les portes d'accés, també rectangulars i emmarcades en maó, tenen una falsa obertura superior que connecta decorativament amb l'òcul superior. Al cos central hi ha dues grans finestres d'arc escarser que es corresponen al pis superior amb dues obertures dobles d'arc de mig punt.

## Història

El 16 de gener del 1942 està documentada la sol·licitud del permís per a la realització de l'obra, permís que fou atorgat el 19 de maig d'aquell mateix any.

## Referències

* 1 2 «Casa Balcell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Manuel Cuadrada Gibert

Manuel Cuadrada Gibert (Reus, 30 de març de 1896 - Reus, 9 de gener de 1957) va ser un fotògraf català.
Industrial moliner, tenia la indústria al carrer del Molí. Va estudiar la carrera de Química, que no va exercir mai, però que li va servir per ser uns anys professor de Física en un institut de Tarragona. Molt aficionat a l'excursionisme, va ser un dels primers socis de l'Associació Excursionista de Reus, on va organitzar la seva secció de fotografia, ja que sempre, en les seves excursions, portava la màquina penjada al coll. Seguia les directrius de l'Associació Excursionista que defensava un excursionisme científic vinculat al coneixement del territori i a l'etnografia i va realitzar durant un temps fotografia documental i paisatgística. Més endavant, amb els seus amics fotògrafs Josep Prunera i Eduard Borràs va fundar el col·lectiu "El Trípode", i es van dedicar a obtenir milers de fotografies dels entorns del Baix Camp. Després va deixar enrere la fotografia documental i va ser un innovador, trencant amb la seva etapa anterior i buscant un esperit de renovació progressista, avantguardista i hiperrealista, seguint les experiències del llegat de la Bauhaus alemanya dels anys vint. Va promocionar la fotografia en diverses revistes especialitzades on publicava articles sobre filosofia fotogràfica o tècnics, molt ben acceptats, on explicava també les seves tècniques de revelatge i els seus assajos sobre hipersensibilització fotogràfica.
Va ser un notable radioaficionat, i, a inicis dels anys vint va fer diverses conferències amb el seu amic Joan Díaz, que després seria director de Ràdio Reus, sobre el tema. Va col·laborar a la Revista del Centre de Lectura, i va ser secretari de la Secció Excursionista d'aquesta entitat del 1926 al 1932.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 208.
* ↑ Caballero Bassedas, Montserrat. Visions : museologia, 6 x 4 i l'exposició "Visions del patrimoni al Baix Camp". Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura, 2016, p. 97. ISBN 9788439394914.