OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Annette Kuhn

Annette Kuhn és professora emèrita d'estudis de cinema a la Universitat Queen Mary de Londres. Va estudiar a la Universitat de Sheffield, on cursà la carrera i el màster de sociologia. Posteriorment elaborà el seu doctorat sobre la història de la censura a la Universitat de Londres.
La seva obra del 1982, Women's Pictures, ofereix una crítica feminista de les pel·lícules i de la teoria fílmica. El 2004 fou escollida membre de la British Academy.

## Publicacions

* Feminism and Materialism: Women and modes of production (1978)
* Women's Pictures: Feminism and Cinema (1982)
* Alien Zone: Cultural Theory and Contemporary Science Fiction Cinema (1990)
* The Power of the Image: Essays on Representation and Sexuality (1985)
* Annette Kuhn and Susannah Radstone, The Women's Companion to International Film (University of California Press, 1994)
* Women's Pictures (1994)
* Screen Histories: A Screen Reader (1998)
* Alien Zone II: The spaces of science-fiction (1999)
* Family Secrets: Acts of Memory and Imagination (2002)
* Locating Memory: Photographic Acts (2006)

## Fonts

* Humm, Maggie; Annette Kuhn and materialist criticism. Feminism and Film. Edinburgh: Edinburgh University Press, 1997. (Pàgines 26-28)
* Pàgina web dels Film Studies a la Universitat Queen Mary de Londres: http://filmstudies.sllf.qmul.ac.uk/people/annette-kuhn

## Referències

* ↑ Humm, Maggie. Annette Kuhn and materialist criticism. Feminism and Film.. Edinburgh: Edinburg University Press, 1997, p. 26-28.
* ↑ «Pàgina web dels Film Studies a la Universitat Queen Mary de Londres» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2014].
# Kingstree

Kingstree és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 3.496 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kingstree tenia 3.496 habitants, 1.448 habitatges i 876 famílies. La densitat de població era de 429,9 habitants/km².
Dels 1.448 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,5% hi vivien parelles casades, en un 26,6% dones solteres, i en un 39,5% no eren unitats familiars. En el 36,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 18,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 70,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.022$ i la renda mediana per família de 31.250$. Els homes tenien una renda mediana de 31.993$ mentre que les dones 19.800$. La renda per capita de la població era de 17.694$. Entorn del 27,9% de les famílies i el 38% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Fills il·lustres

* Joseph Leonard Goldstein (1940 -) bioquímic i genetista, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 1985.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kingstree». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kingstree». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kingstown (Carolina del Nord)

Kingstown és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 845 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kingstown tenia 845 habitants, 258 habitatges i 210 famílies. La densitat de població era de 185,4 habitants per km².
Dels 258 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,7% hi vivien parelles casades, en un 29,1% dones solteres, i en un 18,6% no eren unitats familiars. En el 17,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,6% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 22,8% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.054 $ i la renda mediana per família de 33.281 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 20.903 $. La renda per capita de la població era d'11.956 $. Entorn del 18,4% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kingstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kingstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Kolhapur (ciutat)

Kolhapur (marathi कोल्हापूर) és una ciutat i municipalitat al sud-oest de Maharashtra (Índia), capital del districte de Kolhapur. Està a la riba del riu Panchganga a 16° 42′ N, 74° 13′ E﻿ / ﻿16.7°N,74.22°E﻿ / 16.7; 74.22. A la ciutat es troba el temple de Mahalakshmi. Al cens de 2001 figura amb 493.167 habitants.

## Història

Inicialment la ciutat es deia Karavira i estava situada al nord de la moderna ciutat; en algun moment la capital es va canviar de lloc per causes desconegudes.
Kolhapur hauria agafat el seu nom del dimoni Kolhasur. Del 940 al 1212 fou capital de la dinastia Silahara, la tercera branca que abraçava la regió de Kolhapur i el nord-oest del districte de Belgaum. Una inscripció esmenta al rei Gonka i a la regió hi ha molts temples jainistes d'aquesta època. Vers el 1213 el territori va passar a la dinastia yadava de Devagiri. Al segle xv va patir els atacs dels bahmànides i al segle xvi va quedar en poder del sultanat de Bijapur, sorgit de la descomposició del sultanat bahmànida. El 1659 Sivaji va obtenir algunes fortaleses i el poder maratha al territori es va consolidar després de la mort d'Aurangzeb els primers anys del segle xviii.
El territori el tenia en feu Raja Kam, fill petit de Sivaji que va morir el 1700 i els seus descendents van fundar el principat maratha de Kolhapur en oposició al de Satara.
A la segona meitat del segle xix es va establir la municipalitat que va estar temporalment suspesa al final del segle per mala administració.

## Llocs interessants

* Temple de Mahalakshmi
* Bhavani Mandap
* Museu Shree Chhatrapati Shahu
* Palau Shalini
* Museu Chandrakant Mandare
* Palau Nou
* Museu de l'Ajuntament
* Motibag Talim
* Muntanyes Tembalai
* Universitat Shivaji
* Aeroport de Ujlaiwadi a 13 km

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* KolhapurDiary.com - Kolhapur City Information Arxivat 2018-08-08 a Wayback Machine.
* Kolhapur Municipal Corporation Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine.
* Kolhapur City Information
# Kufoníssia

Kufoníssia (grec: Κουφονήσια, 'les illes buides') és un grup d'illes gregues del grup de les Petites Cíclades, situades al sud de l'illa de Naxos, municipi al qual pertanyen. Les illes principals són Ano Kufonissi, l'única habitada permanentment, i Kato Kufonissi; sovint també s'hi inclou Keros, que és més gran però roman deshabitada.
Ano Kufonissi (o Pano Kufonissi) és la més important, amb uns 300 habitants i uns 6 km². El port, població principal, està situat al sud, i connecta Naxos, Skhinussa, Amorgos i Donusa. Tal com passa a les altres illes de les Cíclades Menors, no té aigua pròpia, i s'ha de transportar de fora, sobretot en època turística. Kato Kufonissi, per la seva banda, no té població permanent, i solament hi viu ha residents a l'estiu; té uns 4 km² de superfície.
A l'antiguitat, el grup d'illes s'anomenava Facusses (grec antic: Φάκουσσαι, llatí: Phacussae, 'abundoses en llentilles'; modernament també Fecussa), i l'illa principal (Ano Kufonissi), simplement Facussa. Depenien de Naxos, i a l'illa principal hi hagué una petita població en època hel·lenística i romana, situada sota l'actual Khora, vora l'església d'Àgios Geórgios (Sant Jordi).

## Referències

* ↑ Graft, Dieter. Naxos & petites Cyclades Náxos, Donoússa, Iráklia, Koufonísi, Schinoússa : 36 randonnées, les plus belles sur 5 îles grecques. Munic: Graft, 2018, p. 120. ISBN 9783981925029.
* ↑ Smith, William (ed.). «Phacussa». Dictionary of Greek and Roman Geography, 1854. [Consulta: 1 octubre 2023].
* ↑ «Phakussai 1». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Hansen, M. H.; Nielsen, T. H. An inventory of archaic and classical poleis. Oxford University Press, 2004, p. 763.
* ↑ «Phakoussai (Koufonisia)». ToposText.
# Argopleura chocoensis

Argopleura chocoensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu San Juan (Colòmbia).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1913. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part II. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 131) Ind. Univ. Studies Núm. 18. 1-32.
* ↑ Eigenmann, C. H. 1913. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part II. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 131). Ind. Univ. Studies Núm. 18: 1-32.
* ↑ «Argopleura chocoensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Weitzman, S.H. 2003. Glandulocaudinae (Characins, tetras). p. 222-230. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kóndrovo (Kaluga)

* Per a altres significats, vegeu «Kóndrovo».
Kóndrovo - Кондрово (rus) és una ciutat de l'óblast de Kaluga, a Rússia. La ciutat es troba a la vora del riu Xan, un afluent de l'Ugri, és a 34 km al nord-oest de Kaluga i a 151 km al sud-oest de Moscou.

## Història

L'origen de la vila es remunta al 1613. El 1790 s'hi construí una papereria i a finals del segle xix ja era coneguda per la seva producció de paper. Kóndrovo accedí a l'estatus de possiólok (poble) el 1925 i al de ciutat el 1938. Durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada per l'Alemanya nazi del 9 d'octubre de 1941 al 19 de gener de 1942.

## Referències i enllaços externs

* (rus) Informació sobre Kóndrovo
* (rus) Mapes topogràfics
# Kóixtan-Tau

El Kóixtan-Tau (rus: Коштан-тау; en Karatxai-balkar: Къоштан-тау), amb els seus 5.152 msnm, és el cim més alt del massís de Kóictan i el quart d'Europa. Es troba a la part central de les muntanyes del Caucas, a la república de Kabardino-Balkària, a Rússia, prop de la frontera amb Geòrgia. El cim va ser ascendit per primera vegada el 1889 per un equip liderat per Herman Woolley.

## Referències

* ↑ «Gora Koshtan-Tau, Russia». peakbagger.com. [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ Hermann Woolley, « The ascent of Koshtantau », a Douglas William Freshfield, The exploration of Caucasus, E. Arnold, 1896, Volume II, pp. 93-114
# Krettnichita

La krettnichita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la tsumcorita. Rep el nom de Krettnich (Alemanya), la seva localitat tipus.

## Característiques

La krettnichita és un vanadat de fórmula química PbMn₂$^{3+}$(VO₄)₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1998. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5. És l'anàleg de Mn$^{3+}$ de la mounanaïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la krettnichita pertany a «08.CG - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: cassidyita, col·linsita, fairfieldita, gaitita, messelita, parabrandtita, talmessita, hillita, brandtita, roselita, wendwilsonita, zincroselita, rruffita, ferrilotharmeyerita, lotharmeyerita, mawbyita, mounanaïta, thometzekita, tsumcorita, cobaltlotharmeyerita, cabalzarita, cobalttsumcorita, niquellotharmeyerita, manganlotharmeyerita, schneebergita, nickelschneebergita, gartrellita, helmutwinklerita, zincgartrel·lita, rappoldita, fosfogartrel·lita, lukrahnita, pottsita i niqueltalmessita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de manganès de Krettnich, situada al municipi de Wadern (Saarland, Alemanya). També ha estat descrita a Suïssa i Àustria, que juntament a la localitat tipus són els únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Krettnichite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 juliol 2019].
# Aris Salònica BC

L'Aris de Salònica BC, també conegut com a Aris Thessaloniki BC, és la secció de bàsquet de la societat poliesportiva Aris Tessalònica. Fundat el 1922, és el club de bàsquet més antic de Tessalònica, anterior al PAOK. És el tercer club de bàsquet de Grècia en nombre de títols, després del Panathinaikos BC i el Olympiacos B.C.
Els millors anys del club foren els ayns 1980, quan van guanyar 6 lligues i quatre copes gregues, i els anys 1990, quan no sòls van triomfar en el bàsquet grec, sinó que també van conquistar una Recopa d'Europa (1993) i una Copa Korac (1997). Disputa els seus partits en el pavelló Nikos Galis Hall, que es troba dins del complex esportiu Alexandreio Melathron, amb una capacitat per a 5.138 espectadors.

## Palmarés

* Recopa d'Europa de bàsquet
** Campions (1): 1992–93
* Copa Korac
** Campions (1): 1996–97
* Copa ULEB
** Finalistes (1): 2005–06
* FIBA Champions Cup
** Campions (1): 2002–03
* Lligues gregues
** Campions (10): 1929–30, 1978–79, 1982–83, 1984–85, 1985–86, 1986–87, 1987–88, 1988–89, 1989–90, 1990–91
** Finalistes (8): 1928–29, 1957–58, 1958–59, 1964–65, 1965–66, 1975–76, 1981–82, 1983–84
* Copes gregues
** Campions (8): 1984–85, 1986–87, 1987–88, 1988–89, 1989–90, 1991–92, 1997–98, 2003–04
** Finalistes (6): 1983–84, 1992–93, 2002–03, 2004–05, 2013–14, 2016–17
* Supercopa grega
** Campions (1): 1986

## Jugadors històrics

* Nikos Galis (campió d'Europa amb la selecció grega el 1987 com a jugador)
* Panagiotis Giannakis (2 vegades campió d'Europa amb la selecció grega: el 1987 com a jugador i el 2005 com a entrenador)
* Giannis Ioannidis
* Nikos Filippou
* Giorgos Sigalas
* Stojan Vranković
* Žarko Paspalj

## Vegeu també

* Aris de Salònica
* Aris Salònica FC

## Referències

* ↑ «Nick Gallis Hall» (en anglés). Arisbc.gr, 2017. Arxivat de l'original el 2 de juliol 2017. [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ «Nick Galis: A night to remember» (en anglés). Ekathimerini.com, 08-05-2013 [Consulta: 1r juliol 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (anglès)
# Apogonichthyoides miniatus

Apogonichthyoides miniatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: les costes del mar de Timor al nord-oest d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith, J. L. B., 1949. The sea fishes of southern Africa. Central News Agency, Ltd., Ciutat del Cap. The sea fishes of southern Africa.: 1-550, 102 pls.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fraser, T. H., 2010. A new deepwater species of the genus Apogonichthyoides (Apogonidae) from the Timor Sea, north-western Australia. aqua, International Journal of Ichthyology, 16 (3): 95-100.
* 1 2 3 «Apogonichthyoides miniatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Fraser, T. H., 2010.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# L'Oliva d'Ardèvol

L'Oliva d'Ardèvol és una masia del municipi de Pinós (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

És una de les nombroses masies que envolten el nucli d'Ardèvol, al sector central ponentí del municipi. Està encastellada al cap de la carena que s'aixeca al vessant esquerre de la rasa del Vendrell, a la capçalera del barranc de Figuerola, als relleus del nord de la serra de Pinós.
Per anar-hi cal agafar el trencall a la dreta (SE)(41° 50′ 24.01″ N, 1° 28′ 41.9″ E﻿ / ﻿41.8400028°N,1.478306°E﻿ / 41.8400028; 1.478306) (senyalitzat "Oliva") que hi ha a la carretera de Torà a Ardèvol, aproximadament a 5,8 km. des de Fontanet, poc després d'haver deixat a l'esquerra la masia de cal Miqueló. Als 200 metres es deixa, a l'esquerra, la masia del Boix i als 1,2 km. (41° 50′ 16.07″ N, 1° 29′ 5.38″ E﻿ / ﻿41.8377972°N,1.4848278°E﻿ / 41.8377972; 1.4848278) es pren la pista de l'esquerra que puja a la masia. Per la pista de la dreta fariem cap a la Petja o a Morrocurt.

## Descripció

Masia de planta basilical, coberta a doble vessant i amb el carener perpendicular a la façana principal, orientada a llevant. L'esquema inicial ha sigut modificat mínimament, car el costat de migdia hi fou afegit un cos modernament. Les obertures, amb llindes de pedra, s'escampen per tota la construcció.
Annexades a la casa hi ha totes les dependències del bestiar, maquinària i graners.

## Història

La casa de l'Oliva d'Ardèvol és possiblement obra del segle XVIII

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 «Oliva d'Ardèvol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 març 2015].
# L'Olivella

L'Olivella és una masia situada al municipi de Navès, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 583.
# Arnava

Arnava (en francès: Arnave) és un municipi francès, situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Badia de Sanggar

La badia de Sanggar (indonesi: Teluk Sanggar) és una gran badia de l'illa de Sumbawa, al nord-est de península de Sanggar i el mont Tambora. El 1815, a conseqüència de l'erupció del mont Tambora del 1815 (l'erupció més gran de la història), hi caigueren una munió de trossos de pumicita flotant sobre els quals suraven arbres i els vestigis de cases arrossegats per l'erupció.

## Referències

* ↑ Harington, 1992, p. 21.

## Bibliografia

* Harington, C. R. The year without a summer? World climate in 1816 (en anglès). Museu Canadenc de la Natura, 1992. ISBN 0-660-13063-7.
# Aquilegia ecalcarata

Aquilegia ecalcarata és una espècie de planta fanerògama que pertany a la família de les ranunculàcies.

## Morfologia

A. ecalcarata té les seves tiges d'1 a 4, 20 a 60 cm d'alçada, a vegades pot arribar a créixer pel voltant dels 80 cm d'alçada; amb escassa difusió pubescent, sovint ramificades apicalment. Té diverses fulles basals, biternades, el pecíol fa entre 7 a 15 cm; el limbe foliar del seu revers són escassament pubescents o glabres, glabres al seu anvers; els folíols laterals obliquament ovats, desigualment dividits en dues parts; el folíol central àmpliament obovat a flàccid, entre 1,5 a 4 x 1,5 a 3,6 cm, dividit en tres parts i trilobulat, i segments amb 2 0 3 dents obtusos. A la tija normalment en fan entre 1 a 3 fulles. Fan inflorescències cimoses de 2 a 6 flors. Les flors fan entre 1,5 a 2,8 cm de diàmetre. El seu pedicel fa 6 cm i és pubescent. Els seus sèpals són de color porpra, estretament ovats, de 10 a 14 × 4 a 6 mm. Els pètals són de color porpra, suberectes, oblongs i el·líptics, gairebé tan llargs com els sèpals. L'esperó de la flor és absent. Els estams amiden la meitat de llargs dels pètals i les anteres són negres i oblongues. Els estaminodis són lineals, d'uns 4 mm. Té 4 o 5 pistils, poc piloses o glabres. Els fol·licles fan entre 8 a 11 mm; els estils són persistents de 3 a 5 mm. Les llavors fan uns 1,5 mm. La seva floració es produeix entre maig i juny, i fructifiquen entre juny i agost.

## Distribució i hàbitat

La distribució natural d'Aquilegia ecalcarata es troba a les províncies xineses de Gansu, Guizhou, Henan, Hubei, Ningxia, Qinghai, Shaanxi, Sichuan i a l'est de Xizang, i creix en els boscos escarpats, matollars, vessants coberts d'herbes, al costat de carreteres, entre els 1800 fins als 3500 m.

## Taxonomia

Aquilegia ecalcarata va ser descrita per Carl Johann (Ivanovič) Maximowicz i publicat a Flora Tangutica 20, pl. 8, f. 12, a l'any 1889.

### Etimologia

Aquilegia: nom genèric que deriva del llatí aquila = "àguila", en referència a la forma dels pètals de la qual se'n diu que és com l'urpa d'una àguila.
ecalcarata: epítet

### Basiònim

* Semiaquilegia ecalcarata (Maxim.) Sprague & Hutch.

## Referències

* 1 2 «Aquilegia ecalcarata» (en anglès). Flora of China. [Consulta: 19 maig 2020].
* 1 2 «Aquilegia ecalcarata» (en anglès). Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ «Aquilegia ecalcarata» (en anglès). Ipni.org. International Plant Name Index. [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ A Epítets Botànics

## Enllaços externs

* Wu, Zhengyi; Raven, Peter H.; Hong, Deyuan. Science Press i Missouri Botanical Garden Press. Flora of China, Illustrations Volume 6, Caryophyllaceae through Lardizabalaceae (en anglès). 1a, 1 de juny de 2003, p. 278. ISBN 9781930723252 [Consulta: 19 maig 2020].
# La Sèrra (Alta Garona)

La Sèrra (francès Lasserre) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana