OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Scotophilus tandrefana

Scotophilus tandrefana és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de Madagascar.

## Descripció
### Dimensions

És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada total de 111 mm, la llargada de l'avantbraç entre 44 i 47 mm, la llargada de la cua entre 43 i 46 mm, la llargada del peu entre 7 i 7,5 mm, la llargada de les orelles de 13 mm i un pes fins a 14,2 g.

### Aspecte

El pelatge és llarg i tou. Les parts dorsals són de color marró fosc, mentre que les parts ventrals són marrons. El musell és curt i robust, els narius són lleugerament allargats i en forma de mitja lluna, amb l'obertura lateral i cap endavant. El llavi superior és cobert de manera regular de petits pèls. Les orelles són curtes i negrenques. El tragus és llarg, inclinat cap endavant, amb la punta arrodonida i amb un complex peduncle. Les membranes alars són negre-marronoses fosques. La cua és llarga i inclosa completament a l'ample uropatagi.

## Biologia
### Alimentació

S'alimenta d'insectes.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és coneguda només a dues localitats de Madagascar, a la Reserva Naturale Integrale Tsingy de Bemaraha a la part occidental i a Sarodrano al sud. Un tercer individu fotografiat al bosc de Kirindy, a l'oest de l'illa, podria ser el terç exemplar conegut.
Viu probablement als boscos secs caducifolis en presència d'activitat humana.

## Estat de conservació

La Llista Vermella de la UICN, tenint en compte que aquesta espècie és coneguda només a partir de dos individus capturats fins al 2003 i no hi ha informació sobre l'estat de la població i les eventuals amenaces, classifica S. tandrefana com a espècie amb dades insuficients (DD).

## Referències

* 1 2 3 Jenkins, R. K. B.; Rakotoarivelo, A. R.; Ratrimomanarivo, F. H; Cardiff, S. G. Scotophilus tandrefana. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 agost 2014.
* 1 2 Goodman SM, Jenkins RKB & Ratrimomanarivo FH «A review of the genus Scotophilus (Mammalia, Chiroptera, Vespertilionidae) on Madagascar, with the description of a new species» (en anglès). Zoosystema, 27, 4, 2005, pàg. 867-882.

## Vegeu també

* Fauna de Madagascar
* Ratpenats de Madagascar
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Ferndale (Florida)

Ferndale és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 233 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ferndale tenia 233 habitants, 83 habitatges, i 68 famílies. La densitat de població era de 33 habitants/km².
Dels 83 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,5% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 16,9% no eren unitats familiars. En el 10,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 27% de 45 a 60 i un 8,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.271 $ i la renda mediana per família de 53.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.750 $ mentre que les dones 25.875 $. La renda per capita de la població era de 18.206 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ferndale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ferndale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Podalyrieae

Podalyrieae és una tribu d'angiospermes que pertany a la subfamília faboideae dins de la família de les fabàcies.

## Gèneres

* Amphithalea
* Calpurnia
* Cyclopia
* Liparia
* Podalyria
* Stirtonanthus
* Virgilia
* Xiphotheca

## Galeria

* Calpurnia aurea
* Liparia splendens
# Resolució 1116 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1116 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 de juny de 1997. Després de recordar totes les resolucions sobre la situació a Libèria, en particular la Resolució 1100 (1997), el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Libèria (UNOMIL) fins al 30 de setembre de 1997 amb l'expectativa que finalitzi en aquesta data.
El Consell va prendre nota de la decisió de la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (CEDEAO) per posposar la data de les eleccions generals fins al 19 de juliol de 1997. Va emfatitzar la importància de les eleccions en el procés de pau i que la UNOMIL tenia l'obligació de controlar i verificar el procés electoral d'acord amb la Resolució 866 (1993).
Es va demanar als partits liberians que implementessin els acords de pau assolits i que el poble liberià participés pacíficament en el procés electoral. Al mateix temps, es va donar la benvinguda a l'assistència de la comunitat internacional i es va emfatitzar la necessitat de la col·laboració entre les Nacions Unides, l'ECOWAS, la Comissió Nacional Electoral de Libèria i la comunitat internacional amb assistència coordinada per a les eleccions.
D'altra banda, es va subratllar l'estricte compliment de l'embargament d'armes imposat en la Resolució 788 (1992) contra Libèria per tots els països, informant-ne de les violacions a la Comissió creada per la Resolució 985 (1995). El secretari general, Kofi Annan va rebre instruccions d'informar al Consell sobre les eleccions i la situació al país abans del 29 d'agost de 1997. Va ser l'última resolució del Consell de Seguretat sobre la Primera Guerra Civil liberiana.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of UNOMIL until 30 September». United Nations, 27-06-1997.
* ↑ Mgbeoji, Ikechi. Collective Insecurity: The Liberian Crisis, Unilateralism, and Global Order. UBC Press, 2004, p. 122. ISBN 978-0-7748-1037-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Primera Guerra Civil liberiana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Maxence Caron

Maxence Caron (1976) és un escriptor, filòsof, poeta i musicòleg francès. És premiat de l'Académie Française.

## Obres

* Lire Hegel, París, 2000.
* Saint Augustin : La Trinité, París, 2004.
* Heidegger - Pensée De l'être et origine de la subjectivité, préface de Jean-François Marquet, París, Ed. du Cerf, 2005.
* Introduction à Heidegger, Paris, 2005.
* (dir.), Heidegger, avec les contributions de Rémi Brague, Jean-Luc Marion, Jean-François Marquet (etc.), París, Ed. du Cerf, "Les Cahiers d'Histoire de la Philosophie", 2006.
* Être et identité - Méditation sur la Logique de Hegel et sur son essence, prefaci de Bernard Mabille, París, Ed. du Cerf, 2006.
* (dir.), Hegel, amb les contribucions de Bernard Bourgeois, Marcel Conche (etc.), París, Ed. du Cerf, "Les Cahiers d'Histoire de la Philosophie", 2007.
* Microcéphalopolis - Roman, París, Via Romana, 2009.
* (dir.), Saint Augustin, amb les contribucions de Benet XVI / Joseph Ratzinger, (etc.), París, "Les Cahiers d'Histoire de la Philosophie", Ed. du Cerf, 2009.
* La Vérité captive - De la philosophie, Paris/Genève, Editions du Cerf/Ad Solem 2009.
* Pages - Le Sens, la musique et les mots, París, Séguier, 2009.
* La pensée catholique de Jean-Sébastien Bach - La Messe en si mineur, París, Via Romana, 2010.
* Le Chant du Veilleur - Poëme Symphonique, París, Via Romana, 2010.

## Notes i referències

* ↑ Pàgina web d'Editions du Cerf

## Enllaços externs

* maxencecaron.fr: Lloc web oficial
* Grans entrevistes d'"Actu-Philosophia" Arxivat 2009-12-07 a Wayback Machine.
* Maxence Caron i Marc Fumaroli : Entrevista
# Tinakula

Tinakula és una illa volcànica ocupada per un estratovolcà que té forma cònica. Es troba al nord de Nendö, a la província de Temotu de les illes Salomó, a l'extrem nord de les illes Santa Cruz. L'illa fa uns 3,5 quilòmetres d'amplada i el volcà s'eleva fins als 851 msnm. Alhora també s'eleva d'entre tres i quatre quilòmetres des del fons del mar.
L'illa està deshabitada. L'erupció de 1840 provocà importants fluxos piroclàstics que van escombrar l'illa matant tots els seus habitants. El 1951, polinesis de Nukapu i Nupani es van establir a l'illa, assolint una població màxima de 130 habitants, abans que haguessin de ser evacuats per una nova erupció el 1971. La darrera erupció s'inicià el 2018, que l'abril de 2024 continuava activa.
El primer albirament registrat pels europeus va ser per l'expedició castellana d'Álvaro de Mendaña el 7 de setembre de 1595, quan navegava cap a l'illa de Nendö, on hi va romandre diverses setmanes. El volcà es va descriure com a alt, amb un cim ben format i una circumferència d'unes 3 llegües (6,6 km).

## Referències

* 1 2 3 «Global Volcanism Program | Tinakula» (en anglès). [Consulta: 4 maig 2024].
* 1 2 Brand, Donald D. The Pacific Basin: A History of its Geographical Explorations The American Geographical Society, New York, 1967, p.136.
* ↑ Volcanian. «Tinakula» (en castellà), 06-09-2018. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ Sharp, Andrew The discovery of the Pacific Islands Oxford, 1960, pp.52.
# Castell d'Alpetea

El castell d'Alpetea va ser una antiga fortificació espanyola alçada a 1266 msnm sobre un turó de difícil accés al costat de la confluència dels rius Gallo i Tajo, en el Parc Natural de l'Alto Tajo, a el sud de Villar de Cobeta, dins del terme municipal de Zaorejas (Guadalajara). No es manté en peus cap resta excepte la forma rocosa en el cim. No obstant això, el cronista Antonio Herrera Casado sosté que es tracta tan sols d'una formació rocosa que, vista des de lluny, dona aparença de castell.
Una llegenda, molt típica sobre la conquesta cristiana de la península Ibèrica, data l'origen del castell cap a el segle x. En 1140 l'amo del castell era l'andalusí cavaller Montesinos, que lluitava enfront dels exèrcits cristians del nord. A una pastora manxola que caminava pel barranc del riu Arandilla se li va aparèixer la Mare de Déu que li va dir que anara a cercar a Montesinos. Davant ell la Verge va obrar el miracle de restituir el braç a la pastora, el que va sorprendre al capità que es va convertir a el cristianisme i va erigir en aquell lloc la qual es va cridar ermita de la Verge de Montesinos

## Notes

* ↑ HERRERA CASADO, Antonio. Guía de Campo de los castillos de Guadalajara. Aache ediciones. Guadalajara, 2000.

## Bibliografia

* GARCÍA DE PAZ, José Luis. Castillos y fortificaciones de Guadalajara. Editorial Nueva Alcarria. Guadalajara, 2007. ISBN 978-84-96885-17-2.
* LAYNA SERRANO, Francisco. Castillos de Guadalajara. Aache ediciones. Guadalajara, 1994. ISBN 978-84-87743-47-4.
# Exoglossum laurae

Exoglossum laurae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ «Exoglossum laurae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.
* ↑ Smith, G.R. (Rev.), 2004. Fishes of the Great Lakes region. Edició revisada. University of Michigan Press. Ann Arbor, Michigan. 276 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Rafinesque, C. S., 1818: Description of a new genus of North American fresh-water fish, Exoglossum. American Journal of Science and Arts v. 1: 155-156.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# El diari lila de la Carlota

El diari lila de la Carlota és una novel·la de Gemma Lienas que tracta sobretot de la discriminació de les dones.

## Argument

Quan la Carlota fa 14 anys la seva àvia Isabel li regala un diari de color lila (d'aquí el títol del llibre). No li agrada gaire el regal, però quan la seva altra àvia Anna li proposa de fer una mena de diari feminista on escriure les diferents situacions en què les dones són tractades amb inferioritat, s'acaba de decidir.
Al diari, la Carlota hi escriu situacions viscudes per ella a l'institut i al seu entorn que creu que són masclistes, sempre aconsellada per l'àvia Anna. Veu que al seu voltant molta gent creu que a la societat actual encara hi ha desigualtats i ella mateixa les pot observar i hi pot reflexionar.
Entre la Carlota, la Mireia (la millor amiga) i en Marc (el germà) creen l'Associació Contra Els Models Imposats (ACEMI), i molta gent hi participa. Té més èxit quan decideixen portar tots un llaç lila perquè és el color del feminisme.
Durant el curs, la Carlota s'enamora d'un noi nou de l'institut que es diu Marcel i comencen a sortir junts. S'enfaden però acaben fent les paus. Al final la tieta escriptora accepta publicar el diari lila.

## Posa't les ulleres liles

"Posa't les ulleres liles" és una metàfora utilitzada en el llibre. El text explica que posar-se les ulleres liles consisteix a mirar el món amb una mirada crítica des del punt de vista del gènere per veure les desigualtats entre homes i dones. Al llibre, publicat l'any 2001, l'autora defineix de la manera següent el concepte de "les ulleres lila":
   Ulleres liles: nova manera de mirar el món per adonar-se de les situacions injustes, de desavantatge, de menyspreu, etc., cap a la dona. Aquesta nova mirada s'aconsegueix qüestionant els valors androcèntrics, és a dir, valors que es donen per bons vistos des dels ulls masculins.
Es pot dir que Lienas utilitza la metàfora de les ulleres liles per tal de referir-se a com canvia la teva visió del món un cop t'has submergit en el feminisme. Des de la publicació del llibre, la metàfora s'ha popularitzat i s'ha fet servir a llibres com Feminismo para principiantes (Feminisme per a principiants) de l'escriptora i feminista Nuria Varela, a la premsa, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Barbijaputa. Machismo: 8 pasos para quitártelo de encima. Roca Editorial, 2017, p. 130.
* ↑ Varela, Nuria. Feminismo para principiantes (en castellà). Ediciones B, 2005.
# Atelognathus salai

Atelognathus salai és una espècie de granota que viu a l'Argentina i, possiblement també, a Xile.

## Referències

* Úbeda, C., Lavilla, E. & Basso, N. 2004. Atelognathus salai. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 17 de gener de 2008.
# Nu drapejat estirat

Nu drapejat estirat (Nu drapé étendu) és un oli sobre tela de 38 × 61 cm pintat per Henri Matisse vers els anys 1923-1924 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Nu drapejat estirat ha estat relacionat amb diverses odalisques pintades per Matisse entre el 1922 i el 1924, ja sigui a causa de la postura de la model, que té els braços aixecats i les cames recollides, o per la seua indumentària, una peça drapejada recollida en un cinturó verd. Podria ésser, però, que aquest nu fos anterior a les altres odalisques: no solament l'obra és totalment desproveïda de la rica decoració de les altres obres de la sèrie, però a més el divan, el tendal vermell i l'angle de la llum recorden la cambra de l'Hôtel de la Méditerranée, que Matisse deixà l'any 1921.

## Descripció

Aquest quadre destaca entre tota la sèrie d'odalisques que va pintar Matisse per la gran simplificació de la seua decoració, la qual és reduïda a una cortina vermella, un llençol de color blanc neutre que cobreix el sofà i un o dos coixins. Com el títol suggereix, Matisse posa més èmfasi en el cos de la dona que en el seu entorn. Els contorns estan fortament delineats en negre i la peça drapejada de la model és tan sols una excusa per a fer volum. El pintor posa l'accent en els plecs del costat dret de la model (que es destaquen en rosa), els quals es fan ressò dels plecs de la tela cobrint els seus malucs. La composició està plena d'angles: els formats pels colzes, els genolls i els coixins. Fins i tot, els trets facials són més angulars del que seria normal.
El nu és representat en un posat estimat per Matisse: les cames doblegades i els braços aixecats darrere del cap. La postura dels braços aixecats ajuda a augmentar la mida dels pits. Matisse va pintar una altra versió d'aquest nu (Nu reclinat) amb la mateixa decoració, però en una postura diferent que ressaltava encara més les corbes del cos femení.

## Referències

* 1 2 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 160-161.
* 1 2 3 Museu de l'Orangerie Arxivat 2016-05-07 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr
* WikiArt (anglès)
# Tinaksita

La tinaksita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom de la seva composició (Ti, Na, K, Si).

## Característiques

La tinaksita és un silicat de fórmula química K₂Na(Ca,Mn$^{2+}$)₂TiO[Si₇O$_{18}$(OH)]. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6. És l'anàleg de potassi de la senkevichita. Químicament és similar a la faizievita i l'odintsovita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tinaksita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tokkoïta, senkevichita, canasita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís de Murunskii, a la confluència dels rius Chara i Tokko (Sakhà, Rússia). També ha estat trobada en altres indrets del mateix massís, així com a les províncies russes de Múrmansk i Irkutsk. També ha estat descrita a l'Aràbia Saudí.

## Referències

* ↑ «Tinaksite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2020].
# Exofàsia

L'exofàsia és la formulació del llenguatge de manera que altres puguin percebre-ho, en oposició a l'endofàsia o "parlar per a un mateix". L'exofàsia és el comportament ordinari dels parlants, com deia Ludwig Wittgensteinno té sentit una llengua que només serveixi per a ús personal, ja que en aquest cas seria suficient amb el pensament. La psicolingüística, però, estudia en quins moments s'abandona l'exofàsia, ja que l'hàbit d'usar la llengua fa que el pensament també sigui lingüístic i que per reflexionar s'utilitzi. L'endofàsia seria aleshores un pas intermedi entre el pensament pur, tot i que també en una llengua, i l'oralització. Es pot usar per preparar discursos, la meditació, reproduir converses o en la pregària, on la formulació mental de les paraules cobra importància i formalització. L'exofàsia és en una llengua concreta, que pot coincidir o no amb la llengua habitual del pensament, cas dels parlants multilingües o de persones que han de fer servir un idioma estranger. A l'exofàsia poden haver-hi distorsions respecte al llenguatge privat, com lapsus linguae o vacil·lacions fruit de la diferent velocitat de la ment i la boca.

## Referències

* ↑ «Exofàsia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ellingstedt

Ellingstedt és un municipi situat al districte d'Slesvig-Flensburg, a l'estat federat de Slesvig-Holstein (Alemanya), amb una població d'uns 780 habitants el 2016.
Està situat al nord de l'estat, a poca distància al nord-oest del fiord Schlei i al sud de la frontera amb Dinamarca.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del districte de Slesvig-Flensburg. Consultat el 2 de juliol de 2018