OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heterocharax macrolepis

Heterocharax macrolepis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,8 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 35.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Essequibo, Demarara, Amazones i Orinoco.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Informacion técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Taphorn, D., R. Royero, A. Machado-Allison i F. Mago Leccia 1997. Lista actualizada de los peces de agua dulce de Venezuela. p.55-100. A E. La Marca (ed.) Catálogo zoológico de Venezuela. vol. 1. Vertebrados actuales y fósiles de Venezuela. Museo de Ciencia y Tecnología de Mérida, Veneçuela.
* Toledo-Piza, M. 2000. Two new Heterocharax species (Teleostei: Ostariophysi: Characidae), with a redescription of Heterocharax macrolepis. Ichthyol. Explor. Freshwat. 11(4):289-304.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Heterocharax macrolepis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Joan IX de Constantinoble

Joan IX anomenat Agapet o Hieromnemon (en grec medieval Ἰωάννης Θ΄ Ἀγαπητός or Ἱερομνήμων) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1111 al 1134. Va succeir a Nicolau III Gramàtic.
Tenia una formació molt completa i era un erudit. Va intentar de recuperar la gran i dispersa col·lecció de llibres propietat de l'Església, perquè no existia una biblioteca que els recollís. Va establir el costum de què el patriarca comprés les col·leccions de llibres dels personatges poderosos, que després feia copiar pel personal del patriarcat.
Va convocar un sínode l'any 1117 on es van condemnar les doctrines d'Eustraci de Nicea i se les va qualificar de nestorianes, encara que Joan IX en va fer una bona defensa. L'emperador Aleix I Comnè va fer esforços per acabar amb el cisma entre les esglésies d'orient i d'occident, però no se'n va sortir, perquè el papa Pasqual II va exigir que el patriarca de Constantinoble reconegués la supremacia de Roma «sobre totes les esglésies de Déu de tot el món» cosa que Joan IX no podia fer, per l'oposició de tot el clergat ortodox.

## Referències

* ↑ Hussey, J. M. The Orthodox church in the Byzantine Empire. Oxford: Oxford University Press, 1986, p. 151, 170-171.
# Que verda era la meva vall

Que verda era la meva vall (títol original en anglès How Green Was My Valley) és una pel·lícula de 1941 dirigida per John Ford i protagonitzada per Walter Pidgeon i Maureen O'Hara. Basada en el best seller homònim de Richard Llewellyn. Va ser nominada a 10 oscars dels quals en va obtenir 5: millor pel·lícula (vencent a la mítica Ciutadà Kane), director, actor secundari (Donald Crisp), fotografia i decoració. Ha estat doblada al català.

## Repartiment

* Irving Pichel: l'adult Huw Morgan
* Walter Pidgeon: Mr. Gruffydd
* Maureen O'Hara: Angharad Morgan
* Anna Lee: Bronwyn, dona d'Ivor
* Donald Crisp: Gwilym Morgan
* Roddy McDowall: Huw Morgan
* John Loder: Ianto Morgan
* Sara Allgood: Mrs. Beth Morgan
* Barry Fitzgerald: Cyfartha
* Patric Knowles: Ivor Morgan
* Morton Lowry: Mr. Jonas
* Arthur Shields: Mr. Parry
* Ann Todd: Ceinwen
* Frederick Worlock: Dr. Richards
* Richard Fraser: Davy Morgan
* Evan S. Evans: Gwilym Morgan
* James Monks: Owen Morgan
* Rhys Williams: Dai Bando
* Lionel Pape: Evans
* Ethel Griffies: Mrs. Nicholas
* Marten Lamont: Iestyn Evans

## Premis i nominacions
### Premis

* 1942. Oscar a la millor pel·lícula per Darry F. Zanuck
* 1942. Oscar al millor director per John Ford
* 1942. Oscar al millor actor secundari per Donald Crisp
* 1942. Oscar a la millor fotografia per Arthur C. Miller
* 1942. Oscar a la millor direcció artística per Richard Day, Nathan Juran i Thomas Little

### Nominacions

* 1942. Oscar a la millor actriu secundària per Sara Allgood
* 1942. Oscar al millor guió adaptat per Philip Dunne
* 1942. Oscar a la millor banda sonora per Alfred Newman
* 1942. Oscar al millor so per Edmund H. Hansen
* 1942. Oscar al millor muntatge per James B. Clark

## Referències

* ↑ esadir.cat. Que verda era la meva vall. esadir.cat.
* 1 2 «The 12th Academy Awards» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences. [Consulta: 10 desembre 2023].
# Danielson

Danielson és una població dels Estats Units a l'estat de Connecticut. Segons el cens del 2000 tenia 4.265 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Danielson tenia 4.265 habitants, 1.699 habitatges, i 1.029 famílies. La densitat de població era de 1.497 habitants per km².
Dels 1.699 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,1% hi vivien parelles casades, en un 17,2% dones solteres, i en un 39,4% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.969 $ i la renda mediana per família de 40.990 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.315 $ mentre que les dones 23.988 $. La renda per capita de la població era de 16.042 $. Aproximadament el 9,8% de les famílies i el 13,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Danielson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Danielson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Epalinges

Epalinges és un municipi del cantó suís del Vaud, situat al districte de Lausanne.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Kameňany

Kameňany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1243.
# Genís Samper i Triedu

Genís Samper i Triedu (Mataró, 9 d'agost de 1931 - Mataró, 7 d'agost de 2017) fou un religiós escolapi i pedagog català.

## Biografia

Membre de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de Montserrat, ha promogut l'escoltisme catòlic a Catalunya (Delegació Diocesana d'Escoltisme i Minyons Escoltes i Guies de Catalunya) i a la presència internacional de l'escoltisme català. El 1993 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Cada dia és Pasqua, de Joan Trenchs i Genís Samper. Barcelona: Centre Escolapi de Pastoral, 1978
* Catalònia religiosa: atles històric, dels orígens als nostres dies Barcelona: Claret, 1991. ISBN 84-7263-726-3
* 50 anys d'escoltisme català: 1927-1978 Barcelona: Generalitat de Catalunya. Secretaria General de Joventut, 1993
* Doctor Ramon Masnou. Miscel·lània de reconeixement Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2007. ISBN 978-84-8415-936-0
* L'escoltisme Català (1911-1978), amb Albert Balcells i González. Barcelona: Barcanova, 1993. ISBN 84-7533-920-4
* La joventut fa Catalunya 1900-1985. Aproximació a la història de les associacions de joves Barcelona: Generalitat de Catalunya. Direcció General de Joventut, 1987. ISBN 84-393-0870-1
* Mil noms de la fe a mig escriure Barcelona: Minyons Escoltes/Guies Sant Jordi de Catalunya, 1977
* Mossèn Antoni Batlle. Miscel·lània d'homenatge, a cura d'Albert Manent i Genís Samper. Barcelona: Abadia de Montserrat, 1992. ISBN 84-7826-318-7
* Mossèn Antoni Batlle, sitgetà i excursionista Sitges: Grup d'estudis sitgetans, 2006
* La nostra escola. 300 anys de l'Escola Pia contats als nois, de Bonaventura Pedemonte i Genís Samper. Barcelona: Escola Pia de Catalunya, 1984
* Paraules de festa Barcelona: Centre Escolapi de Pastoral, 1978
* Qui som: Minyons escoltes, Guies Sant Jordi de Catalunya, selecció i compilació Genís Samper. Barcelona: ME/GSJ de Catalunya, 1983
* ¿Quién es Jesús de Nazaret? Madrid: Don Bosco, 1976, 1981
* ¿Quien es Jesús de Nazaret? Guía del profesor Madrid, Don Bosco, 1976
* Reflexions sobre colònies de vacances i moviments de joves Barcelona: Escola de l'Esplai, 1986

## Referències

* ↑ «Mor Genís Samper, l'escolapi de l'escoltisme». Catalunyareligió, 08-08-2017. [Consulta: 8 agost 2017].

## Enllaços externs

* Genís Samper, sense cansar-se de fer el bé Arxivat 2015-04-03 a Wayback Machine.
# Heterocharax virgulatus

Heterocharax virgulatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,1 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Heterocharax virgulatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Pròxens

A l'antiga Grècia, els pròxens (en grec antic: πρόξενος, pròxenos) eren els representants dels interessos d'una polis en una altra, de manera anàloga als cònsols de la diplomàcia moderna. Els pròxens eren designats, a canvi de certs honors i privilegis, per la ciutat que els confiava vetllar pels seus interessos. A vegades aquests privilegis arribaven no només al proxen sinó també als seus descendents. Generalment no eren ciutadans de la polis que els nomenava, sinó d'aquella a la qual realitzaven les seves funcions. La seva missió consistia a ocupar-se dels viatgers arribats d'aquella polis pels interessos de la qual vetllava.
La institució que regulava aquestes relacions d'hospitalitat entre dues ciutats es denominava xènia. Les obligacions i els privilegis dels pròxens es recollien als anomenats decrets de proxènia.
La institució de la proxènia té el seu origen en els llaços d'hospitalitat entre particulars, que s'anomena més concretament xènia. La menció més antiga d'un proxen es troba en un epigrama funerari de Corcira que s'ha datat al voltant dels anys 625-600 aC. Aquesta i d'altres inscripcions indiquen que els pròxens solien rebre honors fúnebres públics per part de la ciutat els ciutadans de la qual acollia. Altres privilegis dels quals de vegades gaudien els pròxens podien ser l'exempció d'impostos, el dret a la importació i exportació, el dret a adquirir terres i immobles i càrrecs d'honor a espectacles públics o invitacions al Pritaneu.

## Referències

* ↑ Juan Palao Herrero, El sistema jurídico ático clásico, p.257, Madrid: Dykinson (2007), ISBN 978-84-9772-982-6
* 1 2 Rosa-Araceli Santiago Álvarez, De hospitalidad a extranjería, pp.91-92, en Faventia Supplementa 2 (2013), ISSN 0210-7570.(castellà)
* ↑ Ana Iriarte, La institución de la Xenía: pactos y acogidas en la antigua Grecia, pp.204-205, en revista Gerión 205 (2007), Vol. extra pp.197-206, ISSN 0213-0181
* ↑ Anna Ginestí Rosell, Próxenos, métoikos, isotelés. La integración de extranjeros en Atenas, pp.288-289, en Faventia Supplementa 2 (2013), ISSN 0210-7570
# Aula

«Aula» té aquests significats:
* Aula (habitació). Als centres docents, cadascuna de les sales destinades a fer-hi classes.
* Aula (pati). Antigament era un gran pati obert al voltant del qual hi havia els estables a les cases romanes. Amb l'Imperi l'ús antic restà perdut, i el nom d'aula es va reservar al conjunt dels palaus imperials i dels edificis de la cort o àulics. Vegeu Aula Regia
* Aula (cervell). Part anterior del tercer ventricle del cervell.
* L'Aula de Música Moderna i Jazz, o simplement l'Aula, escola de música que forma part del conservatori del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aula». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 9 febrer 2023].
Viccionari
# Ciclopropà

El ciclopropà és el compost alicíclic més senzill és una molècula cicloalcà amb la fórmula molecular C₃H₆, que consta de tres àtoms de carboni enllaçades formant un anell on cada carboni porta dos àtoms d'hidrogen. El ciclopropà i el propè tenen la mateixa fórmula empírica però tenen estructures diferents, fent d'ells isòmers estructurals.
El ciclopropà és anestèsic quan s'inhala, però en la moderna pràctica anestèsica s'ha substituït per altres productes degut a la seva extrema reactivitat sota condicions normals: quan aquest gas es mescla amb oxigen hi ha perill significatiu d'explosió.

## Història

El ciclopropà va ser descobert l'any 1881 per August Freund, qui també proposà la seva estructura correctament, el va aconseguir mitjançant la reacció de Wurtz. El rendiment es pot millorar usant zinc en lloc de sodi. El ciclopropà no va tenir aplicació comercial fins que Henderson i Lucas descobriren que era un anestèsic el 1929; Des de 1936 es fabrica industrialment.

## Ciclopropans

Els Ciclopropans són una classe de compostos orgànics que contenen un anell de ciclopropà, en el qual un o més àtoms d'hidrogen són substituïts per altres grups. Aquest compostos es troben en biomolècules i moltes substàncies sintètiques. Per exemple en les piretrines que es troben en les plantes del gènere Pyrethrum.

### Síntesi orgànica
#### Reacció de Simmons-Smith

La reacció de Simmons-Smith permet la formació de ciclopropans per addició d'un carbenoide a un alquè.

## Referències

* ↑ August Freund «Über Trimethylen». Journal für Praktische Chemie, 26, 1, 1881, pàg. 625–635. DOI: 10.1002/prac.18820260125.
* ↑ August Freund «Über Trimethylen». Monatshefte für Chemie, 3, 1, 1882, pàg. 625–635. DOI: 10.1007/BF01516828.
* ↑ G. Gustavson «Ueber eine neue Darstellungsmethode des Trimethylens». J. Prakt. Chem., 36, 1887, pàg. 300–305. DOI: 10.1002/prac.18870360127.
* ↑ G. H. W. Lucas and V. E. Henderson «A New Anæsthetic: Cyclopropane : A Preliminary Report». Can Med Assoc J., 21, 2, 01-08-1929, pàg. 173–5. PMC: 1710967. PMID: 20317448.
* ↑ H. B. Hass, E. T. McBee, and G. E. Hinds «Synthesis of Cyclopropane». Industrial & Engineering Chemistry, 28, 10, 1936, pàg. 1178–81. DOI: 10.1021/ie50322a013.

## Enllaços externs

* Síntesi de ciclopropans
* triangle de carboni Arxivat 2014-07-29 a Wayback Machine.
# Kamichi

Kamichi, nascut Adolphe Bagabo, és un artista ruandès d'estil afrobeat i R&B. Es distingeix pel seu registre vocal ronc i únic.
De nen, Bagabo cantava en cors locals. L'edició de 2009 del single Zoubeda li va donar popularitat nacional i li va proporcionar un Premi Salax el 2010 en la categoria de "Millor Cançó de l'Any". El mateix any també va guanyar un premi Salax en la categoria de "Millor Artista Afrobeat". Va publicar el seu segon àlbum, Ubumuntu, el 2012. Ha col·laborat amb molts artistes ruandesos.
L'agost de 2013, Bagabo està completant estudis de Periodisme i Comunicacions a la Universitat Catòlica de Kabgayi. També treballa com a periodista per Veu d'Amèrica a Ruanda.

## Referències

* 1 2 3 4 «Rwanda: Kamichi Set to Launch New Album Today». Rwanda: Free Voice Radio, 07-12-2013. [Consulta: 14 agost 2013].
* 1 2 3 Mbabazi, Linda «Kamichi to release debut album today». The New Times [Rwanda], 02-11-2011 [Consulta: 14 agost 2013]. Arxivat 15 d’agost 2013 at Archive.is

## Vegeu també

* Música de Ruanda
# Villa del Sol

Villa del Sol és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 132 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Villa del Sol tenia 132 habitants, 35 habitatges, i 31 famílies. La densitat de població era de 283,1 habitants per km².
Dels 35 habitatges en un 60% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 17,1% dones solteres, i en un 11,4% no eren unitats familiars. En el 8,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 48,5% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 17,4% de 45 a 60 i un 3,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.809 $ i la renda mediana per família de 21.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.188 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 7.442 $. Aproximadament el 12,5% de les famílies i el 16,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Villa del Sol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Villa del Sol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Henri Hoevenaers

Henri Rik Hoevenaers (Anvers, 1 de maig de 1902 - Anvers, 12 de novembre de 1958) va ser un ciclista belga, que va córrer durant els anys 20 del segle xx.
Va prendre part en els Jocs Olímpics de París de 1924, aconseguint dues medalles de plata, a les proves en contrarellotge individual i contrarellotge per equips (formant equip amb Alphonse Parfondry i Jean van den Bosch) i una de bronze a la de persecució per equips (formant equip amb Jean van den Bosch, Léonard Daghelinckx i Fernand Saive).
Era el pare del també ciclista Jos Hoevenaers.

## Palmarès

* 1922
** Campió de Bèlgica amateur
* 1923
** Campió de Bèlgica amateur
* 1924
** Campió de Bèlgica amateur
* 1925
** Campió del món amateur
** Campió de Bèlgica amateur

## Referències

* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Henri HOEVENAERS» (en italià). [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Olympedia – Rik Hoevenaers». [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «HOEVENAERS Henri "Rik"». [Consulta: 10 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Henri Hoevenaers a sitiodeciclismo.net
# Joana de Portugal i d'Aragó

Joana de Portugal (Almada, Portugal 1439 - Madrid 1475), infanta de Portugal i reina consort de Castella (1455-1474).

## Orígens familiars

Filla petita del rei Eduard I de Portugal i la seva esposa Elionor d'Aragó, nasqué el 31 de març de 1439 a Alamda, prop de Setúbal.
Per línia materna era neta del comte-rei Ferran I d'Aragó i fou germana del rei Alfons V de Portugal.

## Núpcies i descendents

El 20 de maig de 1455 es casà a Còrdova amb el seu nebot Enric IV de Castella. D'aquesta unió nasqué:
* la infanta Joana la Beltraneja (1462-1530), princesa d'Astúries i hereva legítima del tron castellà, casada el 1475 amb el seu oncle Alfons V de Portugal
La filla comuna dels dos adoptà el sobrenom de Beltraneja pels rumors difosos per la germana d'Enric IV, Isabel la Catòlica, així com dels nobles castellans, sobre la suposada infidelitat de Joana de Portugal amb el noble Beltrán de la Cueva. La reina fou repudiada el 1468, juntament amb la filla. Joana de Portugal llavors va estar reclosa al castell d'Alarcón, tot i que finalment va acabar reconciliant-se amb el rei castellà i finalment la seva filla fou reconeguda com a hereva legítima al tron castellà.
Joana de Portugal va tenir d'amant al cavaller castellà Pere de Castella i Fonseca el Mozo, besnet de Pere I de Castella, amb el qual va tenir dos fills bessons:
* Andreu de Castella i Portugal
* Pere Apòstol de Castella i Portugal
A la mort d'Enric IV, l'11 de setembre de 1474, la reina Joana de Portugal va mantenir els drets successoris de la seva filla però va morir el 13 de juny de l'any següent a Madrid.
# Puebla de Azaba

Puebla de Azaba és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 334 | 316 | 261 | 255 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-06-29 a Wayback Machine.
# Dar al-Ahd

Dar al-Ahd (àrab: دار العهد, Dār al-ʿAhd, ‘Territori del Pacte’) és el nom assignat a alguns territoris conquerits pels musulmans però considerats fora de les terres de l'Islam. L'estatus era temporal i entremig de la dominació completa (Dar al-Islam) o la terra a conquerir (Dar al-Harb). Aquesta denominació va perdre sentit al segle ix.
En aquestes terres dominades pels musulmans, les propietats es deixaven als seus antics amos a canvi de pagar el kharaj (equivalent a la jizya). Si deixaven de pagar eren considerats rebels i el territori conquerit per les armes.

## Bibliografia

* Berchem, La proriété territoriale et l'impôt foncier, Leipzig 1886