OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Insígnia d'Identificació de l'Estat Major de l'Exèrcit

La insígnia d'identificació de l'estat major de l'exèrcit (anglès: Army Staff Identification Badge és una insígnia d'identificació atorgada pel cap d'estat major de l'exèrcit als oficials i sergents majors assignats a llocs autoritzats a la seu del Departament de l'Exèrcit.

## Història

El general Douglas MacArthur va proposar per primera vegada una insígnia d'estat major de l'exèrcit el 1931, però no va ser fins al 1933 que el Departament de Guerra la va autoritzar. La insígnia no ha canviat d'aparença des que es va crear per primera vegada, però el nom es va canviar l'any 1982 de la insígnia d'identificació de l'estat major general de l'exèrcit a la insígnia d'identificació de l'estat major de l'exèrcit, i els criteris d'elegibilitat han anat evolucionant.
En un uniforme de l'exèrcit dels Estats Units, la insígnia d'identificació del personal de l'exèrcit es porta centrada a la butxaca dreta del pit; no obstant això, d'acord amb l'ALARACT 203/2010, el lluïment de la insígnia d'identificació de l'estat major de l'exèrcit està autoritzat a la butxaca esquerra del pit quan es porta juntament amb un desplegament CSIB (Insígnia d'identificació del servei de combat) S'autoritza un pin de solapa similar per a personal de l'exèrcit per als empleats civils del Departament de l'Exèrcit, independentment del grau, que ocupen una posició elegible en una agència HQDA durant no menys d'un any.

## Disseny

Les armes dels Estats Units d'or amb les ratlles de l'escut en esmalt en blanc i vermell i el cap de l'escut i el cel de la glòria en esmalt blau, superposades a una estrella de cinc puntes esmaltada negra; a cada angle reentrant de l'estrella hi ha tres fulles de llorer esmaltades en verd.

## Referències

* 1 2 DA Memo 672-1, Eligibility criteria for wear and permanent issue Arxivat July 21, 2006, a Wayback Machine.
* ↑ The Institute of Heraldry - Army Staff Identification Badge Arxivat April 1, 2008, a Wayback Machine.
* ↑ Army Regulation 670-1, Wear and Appearance of Army Uniforms and Insignia
# Ildefons Bonells i Reixach

Ildefons Bonells i Reixach fou un arquitecte català. Es va formar com arquitecte a Barcelona, on es titulà 1891, per arribar a ser arquitecte municipal d'Osca. Té obres a Sevilla, Alacant i Osca, però el seu edifici més destacat és el Círculo Oscense.

## Referències

* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 13 agost 2013].

## Enllaços externs

* Ruta europea del Modernisme
# Isabel Salinas García

María Isabel Salinas García (Níjar, 23 de juny de 1966) és una política socialista andalusa. El 1988 va obtenir el diploma en dansa flamenca i treballà com a professora, alhora que estudiava dret.
Militant del PSOE, de 1992 a 2000 fou membre de la Comissió Executiva Provincial del PSOE d'Almeria. De 1991 a 2000 fou regidora de l'ajuntament de Níjar i fou escollida diputada per la província d'Almeria a les eleccions generals espanyoles de 1996. De 1996 a 2000 fou Vocal de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, i de 1996 a 1998 de la Comissió Mixta dels Drets de la Dona del Congrés dels Diputats.
De 1996 a 2000, endemés, fou membre de la Comissió Executiva Regional del PSOE d'Andalusia i de 2000 a 2004 del Comitè Federal del PSOE. De 2000 a 2004 també fou Delegada Provincial de Cultura de la Junta d'Andalusia. Deixà aquest càrrec quan fou escollida diputada a les eleccions al Parlament Europeu de 2004. De 2004 a 2009 ha format part de la Comissió d'Agricultura i Desenvolupament Rural i de la Delegació del Parlament Europeu per a les Relacions amb Mercosur. En 2009 fou nomenada secretària general d'Agricultura, Ramaderia i Desenvolupament Rural de la Junta d'Andalusia.

## Referències

* ↑ «María Isabel Salinas García, secretaria general de Agricultura, Ganadería y Desarrollo Rural». [Consulta: 20170505].
* ↑ «Nombramiento de Isabel Salinas». [Consulta: 20170505].

## Enllaços externs

* Fitxa del Parlament Europeu
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Iàstrubivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Iàstrebovka».
Iàstrubivka (en (ucraïnès): Яструбівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 153 habitants. Pertany al districte de Krasnogvardiiske.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Iàtrocles

Iàtrocles (grec antic: Ἰατροκλῆς) fou un destacat escriptor grec que va escriure sobre temes de tipus gastronòmic, però del que no es coneix ni l'època en què va viure, ni el lloc de la qual era originari.
Ateneu de Nàucratis va conservar el nom de dues de les obres de Iàtrocles, Ἀρτοποιϊκός ('l'art de forner') i Περὶ Πλακούντων ('sobre les coques'), que alguns filòlegs consideren dos noms d'una sola obra.

## Referències

* Iatrocles a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Jane Catherine Ngila

Jane Catherine Ngila és una química kenyana, cap del Departament de Ciències Químiques de la Universitat de Johannesburg. La seva recerca se centra en l'aplicació de nanotecnologia per a la purificació de l'aigua. És Directora de l'Acció Executiva de l'Acadèmia Africana de Ciències i membre de l'Acadèmia de Ciències de Sud-àfrica.

## Carrera

Ngila va acbar la carrera l'any 1986 i un postgrau en química l'any 1992 a la Universitat Kenyatta a Nairobi, Kenya. Va obtenir la beca AIDAB/EMSS del govern australià. Ngila va obtenir el doctorat en química analítica de l'ambient a la Universitat de Nova Gal·les del Sud, Austràlia l'any 1996. Va començar la seva carrera de tutora en el departament de química de la Universitat Kenyatta l'any 1989, i es va convertir en professora l'any 1996. Després va treballar a la Universitat de Botswana (1998–2006) i després com a professora sènior a la Universitat de KwaZulu-Natal (2006–2011) abans d'obtenir una plaça de professora de química aplicada a la Universitat de Johannesburg l'any 2011. Ngila ha estat directora adjunta de l'Institut Morendat de Petroli i Gas (MIOG, per les seves sigles en anglès), de la Kenya Pipeline Company.

## Recerca

Un dels temes en què se centra la recerca de Ngila és la purificació de l'aigua utilitzant resines químiques i altres absorbents. Ngila és autora o coautora d'uns 150 articles. El seu índex h actual és de 23.

## Premis i guardons

* 2016 Permi Kwame Nkrumah per l'Excel·lència Científica de la Unió Africana
* 2021 Premi L'Oréal-Unesco per a les dones i la ciència

## Referències

* ↑ «Members». Academy of Science of South Africa. [Consulta: 17 octubre 2017].
* 1 2 «Professor Jane Catherine Ngila: Specialist in nanotechnology for water treatment». Mail Guardian, 15-08-2016. [Consulta: 17 octubre 2017].
* 1 2 «Prof Catherine Ngila». School of Chemistry University of New South Wales. [Consulta: 17 octubre 2017].
* ↑ «Ngila Jane Catherine | The AAS». Arxivat de l'original el 2019-06-06. [Consulta: 26 juny 2019].
* ↑ «Còpia arxivada» (en anglès-us). Arxivat de l'original el 2019-06-26. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Scopus preview – Scopus – Author details (Ngila, Jane Catherine)». [Consulta: 26 juny 2019].
* ↑ «AU announces Kwame Nkrumah awards for African women in science | Africa Times» (en anglès-us). [Consulta: 17 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Publicacions de Jane Catherine Ngila indexades a Google Acadèmic
* Jane Catherine Ngila a ResearchGate
# Isabel de Guevara

Isabel de Guevara (1530 – 1556) va ser una de les poques dones europees que va acceptar l'oferta de la corona espanyola per unir-se a la colonització espanyola d'Amèrica al Nou Món durant la primera onada de conquesta i repoblació. Guevara va formar part el 1534 en el primer viatge de Pedro de Mendoza, amb un grup de 1.500 colonitzadors, incloent vint dones, amb destinació al Riu de la Plata, l'actual Argentina. Segons els arxius espanyols, “va patir totes les incomoditats i perills de la conquesta.” En la correspondència de Guevara es dibuixa un dels retrats més elaborats i perdurables dels perills de la vida colonial. Als tres mesos de la seva arribada, a causa de l'hostilitat dels indígenes, la inanició i la privació, Isabel de Guevara va calcular que uns mil colons que havien arribat amb ella al Nou Món havien mort de gana. Les estimacions d'altres colonitzadors de l'època donaven xifres superiors a 10.000.

## Cartes

En una de les seves primeres cartes, de Guevara va descriure com 160 colonitzadors conformaven la força defensiva mentre que "400 homes i alguns cavalls” anaven al davant cap al nou fort de Corpus Christi. Gairebé la meitat dels homes van morir en la missió. De Guevara va sobreviure i va descriure als seus companys com “molt decaiguts amb les dents i els llavis negres, semblen més morts que vius”.
El 1556, de Guevara portava a Amèrica 22 anys. Havia perdut al seu germà o al seu pare, no se sap amb exactitud perquè els registres són poc clars, i estava sense família. Va deixar Buenos Aires quan el fort va quedar desert per fer l'arriscat viatge de 800 milles a dalt del Riu Paraná fins a Asunción, la capital de Paraguai. El 1542 va contreure matrimoni de conveniència amb Juan de Esquivel, un castellà que va ser executat després en les guerres polítiques internes.
En una carta que va escriure el 1556 a la princesa Joana d'Habsburg i de Portugal, cap del Consell en les Índies, Isabel de Guevara va argumentar que els seus treballs li donaven dret a una partició de terra i a esclaus indígenes. Va escriure que a causa de la fam els homes colonitzadors estaven esvaïts i tot el treball quedava en mans de les dones, incloent tant les labors civils com militars.

## Referències

* 1 2 3 4 Adams, Jerome R. Notable Latin American women : twenty-nine leaders, rebels, poets, battlers and spies, 1500 - 1900. Jefferson, NC ;London: McFarland, 1995. ISBN 0786400226.
# Lúcio Lara

Lúcio Lara (Nova Lisboa, 9 d'abril de 1929 — Luanda, 27 de febrer de 2016) fou un polític d'Angola, un dels membres fundadors del Moviment Popular per a l'Alliberament d'Angola (MPLA). Fill d'un hisendat portuguès i la seva muller angolesa de la província de Huambo, antiga Nova Lisboa. Va estudiar a Lisboa on es casà amb Ruth, filla d'un alemany i una jueva alemanya fugida del nazisme, i amb la que va tenir tres fills, Paulo, Wanda i Bruno.
Des de la dècada del 1959 treballà com a professor de matemàtiques i física alhora que es va embolicar en els moviments nacionalistes a l'exili. El desembre de 1962 fou escollit Secretari d'Organització i de Quadres en la primera Conferència Nacional del MPLA, i més tard fou nomenat Secretari General. Durant aquests anys fou un dels membres més actius de l'organització junt a Agostinho Neto des de la seu del MPLA a Brazzaville on va adoptar una criatura del país, Jean-Michel Mabeko Tali. Continuà com a secretari general durant la Guerra Civil angolesa.
A la data de la mort d'Agostinho Neto, Lara va ser el membre més alt del politiburo i vicepresident del MPLA. Amb això, va assumir les funcions de president del partit i, per extensió, president de la República Popular d'Angola. Va convocar urgentment el II Congrés MPLA l'11 de setembre de 1979, treballant intensament per a l'elecció de José Eduardo dos Santos, que es va produir el 20 de setembre del mateix any. Va rebutjar totes les propostes que havia pres per prendre efectivament el lideratge del país.

## Referències

* ↑ ANGOP. «Angola: Lúcio Lara foi um artífice da luta pela independência - MPLA», 28-02-2016.
* 1 2 Sellström, Tor. Sweden and National Liberation in Southern Africa, 1999, p. 378.
* ↑ Victoria Brittain. «Lúcio Lara obituary». the Guardian.
* ↑ Fotobiografia: "Lúcio Lara (Tchiweka): 80 anos; imagens de um percurso... até à conquista da independência. Luanda: Associação Tchiweka de Documentação (ATD), 2010.
* ↑ Agência Lusa. «Angola: História política de Lúcio Lara lançada em fotobiografia». Notícias do Serviço de Apontadores Portugueses, 2010. Arxivat de l'original el 2018-06-17. [Consulta: 14 novembre 2018].
* ↑ Emídio Fernando. «O homem que marcou o destino de Angola». Nova Gazeta, 2016.
* ↑ Patrício Batsîkama. Revista de História da África e de Estudos da Diáspora Africana: O testamento que validou José Eduardo dos Santos na presidência de Angola em 1979. FCS/Universidade Agostinho Neto, 2014.

## Enllaços externs

* "Arquivo Mário Pinto de Andrade. Lara, Lúcio" a Casa Comum - Fundação Mário Soares
# Charadrahyla altipotens

Charadrahyla altipotens és una espècie de granota que viu a Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G. & Canseco-Márquez, L. 2004. Charadrahyla altipotens. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 29 d'abril del 2008.
# Frondella N

La Frondella N o Frondella Nord és un cim de 3.062 m d'altitud, amb una prominència de 10 m, que es troba a l'aresta nord del pic de la Frondella, al massís de Balaitús, a la província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Gómez Ortiz, Antonio; Semir, Ramon de. Panticosa - Formigal, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1984 (E-25). ISBN 84-7011-069-1.
# Love the Hard Way

Love the Hard Way és una pel·lícula dels Estats Units i Alemanya dirigida per Peter Sehr en 2001, i protagonitzada per Pam Grier, Charlotte Ayanna, Adrien Brody, Jon Seda i August Diehl.

## Argument

Jack (Adrien Brody) és un tipus d'allò més peculiar. D'una banda, es guanya la vida estafant homes de negocis amb l'ajuda del seu soci Charlie i de dos aspirants a actriu que es fan passar per prostitutes. I per un altre, sota la seva façana de tipus dur, oculta un esperit sensible i turmentat que s'apassiona amb la literatura i somia escriure una novel·la. Quan coneix la universitària Claire, els seus dos mons entren en conflicte, perquè intenta convèncer-se a si mateix que no la necessita i, en realitat, està perdudament enamorat d'ella. Però les aparences poden més que els sentiments i Jack fa tot el possible per allunyar-la d'ella, arrossegant-la cap als submons del vici i la delinqüència. El gran problema és que, quan s'adoni del seu error, potser és massa tard.

## Repartiment

* Adrien Brody: Jack Grace
* Charlotte Ayanna: Claire Harrison
* Jon Seda: Charlie
* August Diehl: Jeff
* Pam Grier: Detectiu Linda Fox
* Liza Jessie Peterson: Pam
* Elizabeth Regen: Sue
* Katherine Moennig: Debbie
* Joey Kern: Fitzgerald
* Jonathan Hadary: Boris
# Moissy-Moulinot

Moissy-Moulinot és un municipi francès, situat al departament del Nièvre i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 26 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Moissy-Moulinot era de 26 persones. Hi havia 8 famílies, de les quals 4 eren parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 21 habitatges, 9 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 21 habitatges eren cases. Dels 9 habitatges principals, 7 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 4 en tenien quatre i 3 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 2 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Moissy-Moulinot el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 8 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 8 |
| 16 | 75 a 79 | 20 |
| 8 | 70 a 74 | 16 |
| 16 | 65 a 69 | 8 |
| 20 | 60 a 64 | 32 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 24 | 50 a 54 | 8 |
| 16 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 12 |
| 20 | 35 a 39 | 24 |
| 32 | 30 a 34 | 20 |
| 8 | 25 a 29 | 8 |
| 8 | 20 a 24 | 12 |
| 8 | 15 a 19 | 16 |
| 8 | 10 a 14 | 32 |
| 16 | 5 a 9 | 16 |
| 12 | 0 a 4 | 32 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 17 persones, 16 eren actives i 1 inactiva. De les 16 persones actives 15 estaven ocupades (7 homes i 8 dones) i 1 aturada (1 home). L'única persona inactiva estava estudiant.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Moissy-Moulinot a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Moissy-Moulinot a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Panigroc

El panigroc o panicor (Anacyclus clavatus) és una planta amb flors de la família de les asteràcies nadiua de la Mediterrània.
Addicionalment pot rebre els noms de boligs, margarida borda, margarides bordes, margarita, panicors i panigroc ver. També s'han recollit les variants lingüístiques bolits, bullits, camamil·la loca, manzanilla, panicrost i panigrog.

## Distribució

Espècie nadiua del nord d'Àfrica, Macaronèsia, sud-est d'Europa (també dels Països Catalans, excepte Menorca) i Turquia.

## Descripció

És una planta herbàcia anual de 10 a 40 cm d'alçada. Les fulles són pinnatisectes dividides en segments linears. Les flors es disposen en inflorescències de tipus capítol, de 15 a 40 mm de diàmetre. El fruits són aquenis molt comprimits, els exteriors amplament alats. Lígules blanques de 7 a 14 mm. Floreix de maig a juny.

## Hàbitat

Vores de camins a la zona mediterrània, especialment a regions de tendència poc plujosa, rarament ascendeix a la muntanya submediterrània. Viu des del nivell del mar fins als 1.000 m d'altitud.

## Referències

* ↑ Botanic Garden and Botanical Museum Berlin-Dahlem. «Details for: Anacyclus clavata». Euro+Med PlantBase. Freie Universität Berlin. [Consulta: 16 juny 2008].
* ↑ «Anthemis clavata Desf. record n° 99582». African Plants Database. Natural History Museum of Geneva. [Consulta: 16 juny 2008].
* ↑ IPNI 176301-1 2008-06-16
* 1 2 «Anacyclus clavatus». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans

## Enllaços externs

* UniProt Taxonomy Anacyclus clavatus 99026 2008-06-16.
# Jahmir Hyka

Jahmir Hyka (8 de març de 1988, Tirana, Albània) és un futbolista migcampista albanès que va debutar als 16 anys al Dinamo Tirana. Ha jugat amb el Panionios NFC i amb la selecció de futbol d'Albània. Va signar amb el club grec el 2010, quan jugava al Mainz 05. Des del 2011 juga amb el FC Luzern de Suïssa. Amb només 1,69 m i 57 kg, ha estat sobrenomenat el “Maradona albanès”.

## Notes

* ↑ Klotilda Harka. «Futbollisti Jahmir Hyka Falet 5 Here Ne Dite!» (en albanès). Alba VIP News, 24-02-2009.
* ↑ «Hyka në versionin tokësor» (en albanès). Sport Ekspres, 20-12-2008.

## Enllaços externs

* Jahmir Hyka a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jaqué

El jaqué és el vestit de màxima etiqueta per a l'home. S'utilitza per a festes i cerimònies de dia -per a les nits s'utilitza el frac-. Solament el vestit regional de cada país té el mateix nivell que el jaqué.

## Història

Va començar com una peça de roba utilitzada pels cavallers anglesos per muntar a cavall, per això és oberta per darrere, perquè caigui per la part del darrere del cavall. És una peça derivada de les casaques com també ho és el frac i durant un temps al segle xix s'utilitzaven sense fer diferència de nit i de dia.
A diversos pintures amb escenes de caça es pot veure cavallers anglesos muntant amb jaqué de color vermell i pantalons negres. El seu ús pels matins per anar a caçar pels cavallers anglesos va convertir la imatge que dona a aquesta peça com una de les més elegants per a l'home i per això es va passar a utilitzar a bodes o recepcions oficials, independentment de l'hora del dia. De vegades també el fan servir els majordoms en recepcions d'alt nivell. És un dels vestits més utilitzats en diferents continents i cultures; a més a més de constituir-se en un negoci dedicat a la seva venda i lloguer.

## Parts del jaqué

Consta de quatre peces més els complements, molt importants.
* Levita. És potser la part més vistosa perquè és la més gran. Com en el cas del frac, porta cua, però és més llarga i arrodonida. Acostuma a ésser negre o en tons grisos, i de vegades d'altres colors i té un sol botó que ha d'estar sempre botonat, a la màniga, n'hi ha normalment de tres a quatre botons. Així mateix, existeix el jaqué francès, el més llarg, i el jaqué anglès amb una cua uns centímetres més curta que l'anterior.
* Armilla. Les més normals són el color gris per a la gent jove i el negre per als més grans. El negre pot ser amb viu o sense ell. També es pot portar una armilla de color.
* Pantalons. En "xeviot" de llana grisa sarja i teles amb ratlles -lleugerament calcari- tall recte i estrictament sense la solapa a la part inferior. La línia és clàssica, amb un gris medii la puntuació en dos tons de gris, fosc i clar. No ha de tenir-hitravetes a la cintura, ja que mai no han de ser usades.
* Corbata.
* Plastró' (per a nuvis).
A més hi ha els complements que serien:
* Camisa.
* Botó de puny.
* Sabates.
* Barret de copa alta.
* Guants.
* Mitjons

## Vegeu també

* Frac
* Esmòquing

## Referències

* ↑ «Uso del chaqué» (en castellà). Kalión, moda hombre. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «Uso del frac» (en castellà). Kalión, moda hombre,. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «Alquiler y venta de chaqués» (en castellà). Chaque.net. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «chaqué gris claro» (en castellà). Chaques.net. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «El chaqué inglés, algo más pequeño que el tradicional» (en castellà). Kalion, moda hombre,. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «El corbatón» (en castellà). Kalión, moda hombre mujer. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 20 desembre 2015].

## Enllaços externs

* El chaqué. Prendas que lo componen. Cuándo vestirlo. Origen e historia.
# Jesse Pennington

Jesse Pennington (23 d'agost de 1883 - 5 de setembre de 1970) fou un futbolista anglès de la dècada de 1910.
Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra 25 cops. Defensà els colors de West Bromwich Albion FC durant tota la seva carrera.

## Referències

* ↑ Englandstats.com profile
# Jenesien

Jenesien (italià San Genesio Atesino) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis del districte i de Salten-Schlern. L'any 2007 tenia 2.843 habitants. Comprèn les fraccions d'Afing (Avigna), Flaas (Valas), Glaning (Cologna) i Nobls (Montoppio). Limita amb els municipis de Bolzano (Bozen), Mölten (Meltina), Ritten (Renon), Sarntal (Sarentino), i Terlan (Terlano).

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 97,29% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 2,59% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 0,12% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Oswald Egger | SVP |