OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions municipals de València de 1954

Les eleccions municipals de València de 1954 van ser unes eleccions municipals de València dins del marc de les eleccions municipals espanyoles de 1954, organitzades pel govern del general Franco i celebrades el 21 de novembre de 1954.
En les eleccions s'elegiren 12 regidors, quatre per terç, que substituïrien als regidors elegits en les eleccions de 1948. La presa de possessió dels regidors es realitzà al febrer de 1955.

## Sistema electoral

El sistema electoral durant el règim franquista, d'acord amb la llei de bases de règim local de 1945 va disposar que els regidors (concejales) havien de ser designats per terceres parts (tercios) d'aquesta manera:
* Per elecció entre els veïns que fossin caps de família (pràcticament tots els homes, i també les dones vídues), cosa que va donar lloc al "terç familiar".
* Per elecció del Sindicat Vertical del municipi, és a dir el "terç sindical".
* Per elecció entre les entitats econòmiques, culturals i professionals del municipi, amb una llista de candidats que proposava el governador civil a l'ajuntament, cosa que seria el "terç d'entitats".
Finalment, l'alcalde era nomenat directament pel governador civil com a delegat seu al municipi, totalment al marge del sistema electoral descrit.

## Resultats
### Regidors en representació del Terç Familiar

Només s'especifiquen els regidors elegits. Els resultats es presenten per candidat més votat en la totalitat del municipi i no per districtes, ja que no es disposa d'aquesta informació. Els regidors substituïts d'aquest terç són: Maximiliano Lloret Gómez, Carlos Solís Moreno, Enrique Ravello Montesinos i Bernardo Sancho Gomis.
Candidats i vots :
| José Barberá Armelles | ??? |
| Roberto Alarcó Romaní | ??? |
| Antonio Boluda Guillén | ??? |
| Jaime Piles Estellés | ??? |

### Regidors en representació del Terç Sindical

Només s'especifiquen els regidors elegits. Els regidors substituïts d'aquest terç són: Ricardo Suárez López-Altamirano, Avelino Faus Pelechano (mort en el càrrec), Manuel Ricart Burgos i José María Gil Escartí.
Candidats i vots :
| Enrique Casanova Alfonso | ??? |
| José Grima Martínez | ??? |
| Vicente Machancoses Esteller | ??? |
| Luis Merelo Más | ??? |

### Regidors en representació del Terç Corporatiu

Només s'especifiquen els regidors elegits. Els regidors substituïts d'aquest terç són: Eugenio Mata Cornelio, Salvador Roda Soriano, José Gutiérrez Martín (mort en el càrrec) i José Daniel Arnedo Ruiz.
Candidats i vots :
| Alfonso Franch Miras | ??? |
| Antonio Llombart Rodríguez | ??? |
| Pedro Ribera Sala | ??? |
| José Sancho-Tello Báguena | ??? |

## Referències

* ↑ «Ley de Bases del Régimen Local» (en castellà). El País, 20-06-2010. [Consulta: 27 desembre 2012].
* ↑ Francisco Pérez Puche. 50 Alcaldes, el ayuntamiento de València en el siglo XX, pàgina 349. Editorial Prometeo.
# Quint Hateri Antoní

Quint Hateri Antoní (en llatí Quintus Haterius Antoninus) va ser un magistrat romà del segle i. Era probablement fill de Dècim Hateri Agripa.
Va ser cònsol l'any 53. Va dilapidar els béns familiars i als darrers anys va viure d'una pensió assignada per Neró. Sèneca diu que es dedicava a aconseguir llegats d'altres romans.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/371?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=HateriusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 361. ]
# Andrés Bosch Vilalta

Andrés Bosch Vilalta (Palma, 1926-Barcelona, 1984) va ser un escriptor, assagista i traductor espanyol, guanyador del Premi Planeta en 1959.
De jove es va traslladar a Barcelona on es va llicenciar en Dret. Va exercir com advocat fins a 1961, data a partir de la qual es va dedicar exclusivament a la literatura. El 1959 va guanyar el Premi Planeta. Posteriorment s'ha dedicat a traduir al castellà obres d'autors com William Styron, André Breton, Vladimir Nabokov, Virginia Woolf o Henry James.

## Obres
### Novel·les

* La noche (1959)
* Homenaje privado (1961)
* La revuelta (1963)
* La estafa (1965)
* Ritos profanos (1967)
* El mago y la llama (1970)
* El cazador de piedras (1974)
* Mata y calla (arte de gobierno) (1977)
* El recuerdo de hoy (1982)

### Assaig

* (amb Manuel García Viñó). El realismo y la novela actual. Universidad de Sevilla, 1973.

### Traduccions

* Erskine Caldwell. En busca del Bisco. Lumen, 1967.
* Scott O'Dell. La perla negra. Noguer, 1968. Reedición: Noguer y Caralt, 1996.
* William Styron. Las confesiones de Nat Turner. Lumen, 1968.
* André Breton. Manifiestos del surrealismo. Guadarrama, 1969.
* Marjorie Kellogg. Dime que me quieres, Junie Moon. Noguer, 1969.
* Isaac Bashevis Singer. Los herederos. Noguer, 1971.
* Vladimir Nabokov. Mashenka. Lumen, 1972.
* George Duncan Painter. Marcel Proust: biografía. Lumen, 1972. Reedición: Lumen, 1992.
* William Styron. Pabellón especial. Lumen, 1973.
* John Updike. Museos y mujeres. Noguer, 1974.
* John Updike. El regreso de Conejo. Noguer, 1975.
* Jean Rhys. Ancho mar de los Sargazos. Noguer, 1976. Reediciones: Bruguera, 1982; Anagrama, 1998; Círculo de Lectores, 2005.
* John Updike. Cásate conmigo. Noguer, 1977.
* Virginia Woolf. La señora Dalloway. Lumen, 1980 ISBN 978-84-264-4002-0
* Virginia Woolf. El cuarto de Jacob. Lumen, 1980. ISBN 978-84-264-1124-2
* Virginia Woolf. Entre actos. Lumen, 1980. ISBN 978-84-264-4004-4 Reediciones: Lumen, 1982-2008.
* Isaac Bashevis Singer. Un día de placer. Bruguera, 1981.
* Henry James. La copa dorada. Planeta, 1981. Reediciones: Aguilar, 2008; Alba, 2010.
* Frank Yerby. Mis dioses han muerto en Mississippi. GeoPlaneta, 1983.
* D. H. Lawrence. Mujeres enamoradas. Seix Barral, 1984.
* Yukio Mishima. Confesiones de una máscara. Seix Barral, 1985. Reedición: Diario El País, 2003.
* Gertrude Stein. Autobiografa de Alice B. Toklas. Lumen, 1992-2000.

## Premis

* Premi Planeta, en 1959, per La noche.
* Premi Ciutat de Barcelona, en 1961, per Homenaje privado.
* Premi Olimpia, en 1970, per El mago y la llama.

## Referències

* ↑ Bosch Vilalta escribió su novela en menos de un mes, ABC, 24 d'octubre de 1959
* ↑ Andrés Bosch Vilalta a escritores.org
* Gran Enciclopedia de Mallorca

## Enllaços externs

* Andrés Bosch, ganador del Premio Planeta 1959.
* Obituario en el diario El País, por Manuel Vázquez Montalbán.
* Homenaje y recuerdo de Andrés Bosch, en el blog de Javier Coria.
* "Literatura y Boxeo: “La noche”", por Marcos Vilaseca.
# Acroneuria azunensis

Acroneuria azunensis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Etimologia

El seu nom científic fa referència al riu Azun on molts exemplars d'aquesta espècie hi foren recollits.

## Descripció

* Els adults són, generalment, de color groc (incloent-hi el cap), tenen el pronot marró clar i amb rugositats, les ales marró groguenques clares i els cercs clars.
* Les ales anteriors del mascle fan entre 21 i 22 mm de llargària i les de les femelles 26-27.
* La vagina de la femella és esvelta, més o menys cilíndrica i amb una espermateca, la qual fa 2/3 de la longitud de la vagina.

## Reproducció

Els ous tenen forma de pera i fan 0,32 mm de llargada i 0,24 de diàmetre.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Vietnam.

## Referències

* ↑ Pictet, F.J., 1841. Histoire naturelle générale et particulière des insectes névroptères 1:144.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 5 Stark, B.P. & I. Sivec, 2008. New Vietnamese species of genus Acroneuria (Plecoptera: Perlidae). Illiesia, 4(16):154‐160. «PDF». [Consulta: 15 juliol 2012].
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 15 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Merritt Island

Merritt Island és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 36.090 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Merritt Island tenia 36.090 habitants, 14.955 habitatges, i 10.049 famílies. La densitat de població era de 789,5 habitants/km².
Dels 14.955 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Merritt Island». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Merritt Island». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Can Güell

«Can Güell» té aquests significats:
* Can Güell (Garraf)
* Can Güell (Rupià), masia al municipi de Rupià (Baix Empordà)
* Can Güell (Sant Andreu de Llavaneres), masia de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme)
* Can Güell (Sant Ferriol), masia al municipi de Sant Ferriol a la comarca de la Garrotxa
* Serra de Can Güell, serra a cavall dels municipis de Torrelles de Llobregat i Vallirana al Baix Llobregat
* Serrat de Can Güell, serra al municipi de Vallirana a la comarca del Baix Llobregat
# Carrera Pequín-París

La carrera Pequín-París va ser una cursa automobilística que es va celebrar el 1907 amb sortida a la ciutat xinesa de Pequín i arribada a la ciutat francesa de París, realitzant un recorregut total de 14.994 km. La prova va ser guanyada pel príncep italià Scipione Borghese a bord d'un Itala després de 61 dies de conducció.

## Història

La cursa va néixer per iniciativa del diari francès Le Matin el 31 de gener de 1907, en un moment en què els cotxes eren bastant nous:
| « | El que cal demostrar avui és que, mentre un home tingui un cotxe, es pot fer qualsevol cosa i anar a qualsevol lloc. Hi ha algú que es comprometi a viatjar aquest estiu de Pequín a París en automòbil? | » |
S'hi van presentar quaranta participants, dels quals sols cinc van aconseguir fer arribar el vehicle a la línia de sortida: 2 De Dion-Bouton, 1 Itala, 1 Spyker holandès i 1 tricicle Contal. Cada cotxe tenia un periodista com a passatger, i els periodistes enviaven històries des de les estacions de telègraf regularment. Els camells que transportaven el combustible van sortir de Pequín i es van instal·lar a les estacions del recorregut per a proporcionar combustible als corredors.
La travessia va partir de l'ambaixada francesa de Pequín, no comptava amb una ruta preestablerta i va resultar ser duríssima i llarga per zones remotes d'Àsia, on els participants van haver de suportar altes i baixes temperatures. Un periodista del Corriere della Sera i del Daily Telegraph, anomenat Luigi Barzini, va acompanyar Borghese durant la carrera i informava a París de l'estat de la cursa. A bord de l'Itala el periodista i el príncep van arribar primers a París el 10 d'agost de 1907 amb una setmana d'avantatge respecte l'Spyker. Com a únic premi els vencedors van rebre una ampolla magnum de xampany G. H. Mumm. D'aquí va néixer la tradició de celebrar les victòries en automobilisme amb una ampolla de xampany.
El 1997 es va reeditar la prova, realitzant el mateix recorregut i amb vehicles de l'època. Des de llavors se n'han repetit algunes edicions.

## Referències

* ↑ «Peking to Paris - History, photos», 08-01-2014. Arxivat de l'original el 2014-01-08. [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ Navarro, David. «Pekín-París 1907: Mientras un hombre tenga un coche, puede hacer lo que quiera e ir adonde quiera» (en castellà). Jot Down Cultural Magazine. [Consulta: 1r setembre 2021].
* 1 2 Scalextric, Campeones de Rally. Vol. I - El nacimiento de los rallies. Altaya, 2008, p. 8-9. ISBN 978-84-487-2507-5..
* ↑ «Museo dell'automobile - ITALA mod. 35/45 HP (Pechino – Parigi)», 30-03-2014. Arxivat de l'original el 2014-03-30. [Consulta: 1r setembre 2021].

## Bibliografia

* Barzini, Luigi. El raid del siglo. De Pekín a París en 1907. Granada: Macadán, 2017.
# Josep Badia i Moret

Josep Badia i Moret (l'Ametlla del Vallès, 22 de juny del 1905 - 14 de juliol del 1996), fou un mestre i cronista local, resident a l'Ametlla del Vallès.
El 1926 va promoure la creació de la primera biblioteca local del poble, anomenada Amics del Llibre, en plena dictadura de Primo de Rivera. Aquesta biblioteca va romandre oberta fins a l'inici de la dictadura franquista. Actualment, la biblioteca local del poble porta el seu nom.
Badia és especialment reconegut perquè el 1974 va recollir les memòries d'Eugeni Xammar en un llibre que van intitular Seixanta anys d'anar pel món, amb un gran valor documental perquè sinó s'hagueren perdut molts records i vivències d'aquest cèlebre periodista afillat a l'Ametlla. El 1989 també va publicar un recull d'articles de Xammar amb el nom de Periodisme, publicat per l'editorial Quaderns Crema.

## Referències

* ↑ Badia i Moret, 1995, p. 15.
* ↑ «Moviment demogràfic». El 9 Nou, 19-07-1996, pàg. 43. Arxivat de l'original el 2017-10-08 [Consulta: 22 juny 2017].

## Bibliografia

* Badia i Moret, Josep. Els meus noranta anys: 1905-1995, 1995 [Consulta: 4 març 2014].
# Verneuil

«Verneuil» té aquests significats:
* Toponímia:
** Verneuil (Charente), al departament de Charente
** Verneuil (Cher), al departament de Cher
** Verneuil (Marne), al departament de Marne
** Verneuil (Nièvre), al departament de Nièvre
** Verneuil-en-Bourbonnais, al departament de l'Allier
** Verneuil-en-Halatte, al departament d'Oise
** Verneuil-Grand, al departament de la Meuse
** Verneuil-le-Château, al departament d'Indre-et-Loire
** Verneuil-l'Étang, al departament de Seine-et-Marne
** Verneuil-Moustiers, al departament de l'Haute-Vienne
** Verneuil-Petit, al departament de la Meuse
** Verneuil-sous-Coucy, al departament de l'Aisne
** Verneuil-sur-Avre, al departament de l'Eure
** Verneuil-sur-Igneraie, al departament de l'Indre
** Verneuil-sur-Indre, al departament de l'Indre-et-Loire
** Verneuil-sur-Seine, al departament de Yvelines
** Verneuil-sur-Serre, al departament de l'Aisne
** Verneuil-sur-Vienne, al departament de l'Haute-Vienne
* Biografies:
** Aristide Auguste Stanislas Verneuil (1823–1895), metge i cirurgià francès
** Auguste Victor Louis Verneuil (1856–1913), químic francès
*** Procés de Verneuil, procés químic anomenat així en honor de Verneuil
** Henri Verneuil (1920–2002), cineasta
** Louis Verneuil (1893–1952), escriptor i actor
** Maurice Pillard Verneuil (1869–1942), dibuixant francès
* Esdeveniments: Batalla de Verneuil, victòria anglesa en la Guerra dels Cent Anys
# Eleccions legislatives de Cap Verd de 1980

Les eleccions legislatives de Cap Verd de 1980 es van celebrar a Cap Verd el 7 de desembre de 1980. Aleshores al país hi havia un sistema unipartidista i l'únic partit legal era el Partit Africà per la Independència de Guinea i Cap Verd (PAIGCV). El PAICV va presentar una llista de 63 candidats als votants per ser aprovada. La llista fou aprovada pel 93,0% de votants, amb una participació del 75,0%.

## Resultats

| Partit | Vots | % | Escons | +/– |
| Partit Africà per la Independència de Guinea i Cap Verd | 141.244 | 93,0 | 63 | +7 |
| En contra | 10.631 | 7,0 | – | – |
| Total | 151.875 | 100 | 63 | +7 |
| Votants registrats/participació | 202.500 | – | – |
| Font: Nohlen et al. |||||

## Referències

* ↑ Eleccions a Cap Verd African Elections Database
* ↑ Nohlen, D, Krennerich, M & Thibaut, B (1999) Elections in Africa: A data handbook, p198 ISBN 0-19-829645-2
# Anatralata

Anatralata és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Anatralata versicolor, que es troba a Amèrica del Nord, on s'ha registrat des de Califòrnia fins a Idaho i Columbia Britànica. L'hàbitat consisteix en zones muntanyoses i pastures de baixa altitud al llarg de la costa del centre de Califòrnia
La seva envergadura alar és de 5-7 mm. Les ales anteriors són de color marró castany amb escates negres, però amb escates de color verd blanquinós pàl·lid a la zona basal de la tercera i subterminal. Les ales posteriors són de color negre, amb escales de color verd pàl·lid al llarg del marge interior
La larva s'alimenta de Wyethia angustifolia.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ Moth photographers group (anglès)
* ↑ Bug Guide (anglès)
# Abudefduf declivifrons

Abudefduf declivifrons és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Golf de Califòrnia fins a Acapulco (Mèxic).

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* Gill, T. N. 1862. Catalogue of the fishes of Lower California in the Smithsonian Institution, collected by Mr. J. Xantus. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 14 (núms. 3-4): 140-151.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Tang, K.L. 2001: Phylogenetic relationships among damselfishes (Teleostei: Pomacentridae) as determined by mitochondrial DNA data. Copeia, 2001(3): 591-601.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Agartxik

Agartxik (en rus: Агарчик) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte rural de Kastórnoie.

## Referències

* ↑ «Общая Информация о районе». Официальный сайт Администрации Касторенского района.
# Adromischus schuldtianus

Adromischus schuldtianus és una espècie de planta suculenta del gènere Adromischus, que pertany a la família Crassulaceae.

## Taxonomia

Adromischus schuldtianus (Poelln.) H.E.Moore va ser descrita per Harold Emery Moore i publicada a Baileya 20: 29. 1976.
Adromischus schuldtianus subsp. juttae per (von Poellnitz) Tölken, Botalia 12:386. 1978.
Adromischus schuldtianus subsp. brandergensis per (von Poellnitz) Rune Bertil Nordenstam (B.Nord.) & Van Jaarsv.

## Referències

* ↑ «Adromischus schuldtianus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ «Adromischus schuldtianus juttae». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ «Adromischus schuldtianus brandergensis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.

## Bibliografia

* Pilbeam, John; Rodgerson, Chris; Tribble, Derek. Adromischus. The cactus file handbook 3 (en anglès). Christchurch, Dorset: Cirio Publishing Services Ltd, 01-05-1998, p. 107. ISBN 0 9520382 3 X.
# Aborto criminal

Aborto criminal és una pel·lícula dramàtica de suposada denúncia social espanyola del 1973 dirigida per Ignasi F. Iquino, coautor del guió amb Juliana San José de la Fuente (que signà com a Jackie Kelly). Fou protagonitzada per Simó Andreu, Máximo Valverde i Emma Cohen.

## Sinopsi

Per diferents circumstàncies, una sèrie de dones es veuen obligades a avortar clandestinament. Ana està embarassada d'un home casat, avorta i posteriorment se suïcida. Menchu és una noia de família benestant que viu amb hippies, es droga i manté relacions sexuals, Rosa és una dona casada i Lola és una prostituta que és obligada a avortar pel seu proxeneta El Guapo, però finalment es nega. La mort d'Ana fa que l'inspector Roland, que anava darrera de la xarxa de prostitució d'El Guapo, descobreixi que també està dedicada a l'avortament, aleshores il·legal, i detingui i porti a judici a tots els implicats.

## Repartiment

* Simón Andreu... El Guapo
* Máximo Valverde... Inspector Roland
* Patricia Reed ... Rosa
* Jackie Lombard ... Loli
* Maria Reniu ... Menchu
* Silvia Solar ... Clo
* Manuel Zarzo ... Carlos
* Emma Cohen... Ana
* Carmen de Lirio... Mare de Menchu
* José Luis Pellicena... Giovanni Argüelles

## Crítiques

Tot i que en l'època en què va ser dirigida va rebre molt bones crítiques (i fins i tot un premi) degut a la suposada "denúncia social" del seu argument sobre els "perills físics i morals de l'avortament" el seu discurs sensacionalista i ultraconservador fa que alguns crítics actuals la considerin una de les pel·lícules més ràncies i vergonyants del cinema espanyol.

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1973 va rebre el quart premi a la millor pel·lícula (guardonat amb 100.000 pessetes).

## Referències

* ↑ Aborto criminal a sensacine.com
* ↑ Aborto criminal abc.es
* ↑ El "Aborto criminal" de Ignacio F. Iquino, per Lluís Carandell, A: Triunfo. Any XXVIII, n. 596 (2 març 1974),p. 36-37
* ↑ Aborto criminal a El Mundo Deportivo, 5 de desembre de 1973
* ↑ Aborto Criminal': la peli más rancia y vergonzante del cine español, per José Viruete, a Cinemanía
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248

## Enllaços externs

* Escenes de la pel·lícula a YouTube