OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Vicenç de les Cases de Rialb

Sant Vicenç de les Cases de Rialb és una església del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella a dalt d'un turonet, propera a Cal Tomàs. És modificada. Té un absis amb volta, ampliat amb una nau coberta amb fustes i teula, amb espitlleres a migdia i porta dovellada a ponent. L'absis té una finestra romànica de doble esqueixada, amb arc triomfal. S'observen restes de carreus de tosca en el cos ampliat. El 1635 és la data a la clau de la dovella de la porta nova, amb la inscripció "JHS".

## Referències

* 1 2 «Sant Vicenç de les Cases de Rialb». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].

## Enllaços externs

* Carretera del Forat de Bulí, km. 4,7
* Pista a les Cases de la Serra
# Luci Rubel·li Gemin

Luci Rubel·li Gemin (en llatí: Lucius Rubellius Geminus) va ser un magistrat romà del segle i. Va ser cònsol l'any 29 junt amb Gai Fufi Gemin, durant el regnat de l'emperador Tiberi, que era qui nomenava de fet els cònsols. L'esmenta Tàcit als Annales.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals V,1
# Molí de Malatosca

El Molí de Malatosca és un molí de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Un dels molins més grans de tota la contrada, juntament amb el Molí Gros. Al seu interior hi ha un complicat sistema de canals i conducció d'aigües. De les seves quatre plantes, dues eren destinades a molí, amb els seus elements mecànics, i les altres dues a habitatge. Fins fa poc encara conservava el moler per a tal ús. A les últimes dècades del segle xix, comprat pel "Sord de l'Arquet", fou usat com a molí de ciment.
Fins a l'any 1974 conservava el canal de conducció d'aigües i avui encara es pot veure la presa i les parets de la bassa.

## Història

Les referències documentals més antigues del molí daten del segle xii. En aquell moment, el mas Malatosca s'esmenta a l'acta de consagració de l'església de Sant Miquel de la Infermeria. Al segle xiv, l'abat Ramon de Vallmanya va arrendar el Molí de Malatosca a Pere de Serradell. A les últimes dècades del segle xix va ser adquirit per Joan Coromines Cufí, anomenat "El sord de l'Arquet". Durant aquest període, el molí s'emprava per fabricar ciment. Va conservar el canal de conducció d'aigües fins al 1974.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Malatosca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Cucal de Java

El cucal de Java (Centropus nigrorufus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita matolls i boscos de Java.
# Víbia Sabina

Víbia Sabina (en llatí Sabina o Vibia Sabina o de vegades Julia Sabina) va ser una emperadriu romana, esposa de l'emperador Hadrià i besneboda de Trajà. Era filla de Matídia, que al seu torn era filla de Marciana, la germana de Trajà.
Es va casar amb Hadrià cap a l'any 100 per influència de Plotina, l'esposa de Trajà. Hadrià no hi estava gaire d'acord i el matrimoni no va resultar afortunat. L'emperador no se'n va divorciar a causa del seu càrrec i, encara que la va tractar malament, no va permetre que ningú més li perdés el respecte degut a l'emperadriu i quan el prefecte pretorià Suetoni Tranquil i altres oficials la van tractar amb rudesa en el viatge a Britànnia, Hadrià els va destituir. Sabina, humiliada pel tracte del seu marit, va acabar suïcidant-se potser uns dos anys abans de la mort d'Hadrià el juliol del 138, segons diu Espartià a la Historia Augusta, però en una moneda apareix viva encara l'any 136. Hi va haver una informació, segurament maliciosa, que deia que Hadrià l'havia enverinada. Va portar el títol d'augusta i a la seva mort va ser divinitzada.
De vegades se l'anomena Júlia Sabina, però el nom de Júlia només apareix en unes monedes que són considerades falses.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 686.
# Pahlav d'Armènia

Pahlav va ser marzban d'Armènia de l'any 581 al 588.
Segons l'historiador Sebeos, després del marzban Varaz-Vzur, va arribar el gran marzban Pahlav, que va estar-se al poder durant set anys i després va marxar. Va guanyar una batalla al Shirak. Vardan II Mamikonian es va retirar a territori de l'Imperi Romà d'Orient i va passar al servei de l'emperador junt amb els seus fidels i els nakharark aliats. El comte Maurici (més tard emperador) va construir a la frontera, entre la Sofanene i l'Arzanene, la fortalesa de Samokarton a la vora del riu Nymphios (a Batman Su). El 588 el general romà d'Orient Philippicos va guanyar una batalla sobre els perses a Solakhon, al sud de Mardin, i va entrar a l'Arzanene on va deportar a la població armènia que hi restava.
El 588 el va substituir Frahat o Hrahat.

## Referències

* ↑ Toumanoff, Cyril. Les dynasties de la Caucasie Chrétienne : de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : tables généalogiques et chronologiques. Roma: [S.n.], 1990, p. 506.
# Estació de la Pau

Mapa Metro Línia 2 :
Mapa Metro Línia 4 :
La Pau és una estació de les línies L2 i L4 del Metro de Barcelona situada sota el carrer Ca n'Oliva, prop de la Rambla Guipúscoa, al districte de Sant Martí de Barcelona.
L'estació de la L4 es va inaugurar el 1982, sent momentàniament capçalera de la línia, ja que el 1985 va ser allargada fins a Pep Ventura. El 1997 es van inaugurar les andanes de la L2. Finalment el 2002, després d'unes reformes el tram La Pau - Pep Ventura va ser traspassat a la L2, ja que permetia una connexió més directa amb Badalona.
A l'extrem nord de l'estació de la L4 el túnel de la línia continua per a enllaçar amb la L2 o per a dirigir-se cap a les cotxeres del Triangle.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Paral·lel | Sant Martí | Verneda | Badalona Pompeu Fabra |
| Trinitat Nova | Besòs | terminal | terminal |
| Trinitat Nova | Besòs | Santander | La Sagrera |
| Font perllongament: PDI 2009-2018. |||||

## Accessos

* Rambla Guipúscoa - Carrer Ca n'Oliva

## Referències

* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Salina de Salins-les-Bains

La salina de Salins-les-Bains són un conjunt de dues velles salines, ubicades a Salins-les-Bains, en el departament de Jura, França. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1982
Lloc de la producció industrial de la sal ignigiene, són amb les Salines de Lons-le-Saunier, entre les més antigues conegudes en actiu durant uns 7.000 anys.

## Referències

* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/203
# Hyperolius occidentalis

Hyperolius occidentalis és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Gàmbia, Guinea, Guinea Bissau, Senegal i Sierra Leona.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A. & Rödel, M.-O. 2004. Hyperolius occidentalis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Ielizavétino

Ielizavétino (en rus: Елизаветино) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 1.209 habitants. Pertany al districte municipal d'Atkarsk.

## Referències

* ↑ «Саратовская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года». Arxivat de l'original el 2018-02-28.
* ↑ «Списки населенных мест Саратовской губернии. Аткарский уезд / Оценочно-стат. отд. Сарат. губ. зем. управы. — Саратов, 1914». Arxivat de l'original el 2017-11-12.
* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2018-03-03.
# Pahlavi

* Per a altres significats, vegeu «Pahlavi (desambiguació)».
El pahlavi o pehlevi, també anomenat persa mitjà o persa sassànida, és una antiga llengua indoeuropea occidental parlada a Pèrsia, que va constituir l'idioma oficial, religiós i literari de l'Imperi Sassànida. Pahlavi també es refereix al seu sistema d'escriptura i als seus parlants (pahlavis).
Representa el període intermedi de la història de la llengua persa, i la continuació directa de l'antic persa del període aquemènida (segles vi aC-iv aC) i l'antecedent del farsi actual. Inicialment s'estenia al sud-oest de l'Iran (Pārs), i es va convertir en la llengua oficial i literària dels sassànides (segles iii-vii). Aviat es va expandir en direcció nord i nord-est, suplantant gradualment les llengües i dialectes iranians. Al final d'aquests processos que van durar molts anys, el persa mitjà, en el moment de la conquesta àrab (segles vii-viii), es va estendre per bona part del territori de l'actual Iran, l'Afganistan i l'Àsia central, incloent-hi l'extens Khorasan. El persa mitjà, juntament amb el part o arsàcida, la llengua de l'imperi arsàcida (segles iii aC-segle iii), constitueix el grup occidental de llengües iràniques mitjanes. De fet, el terme Pahlavi és un nom impropi ja que Pahlavīk és la forma que s'usava al nord del país per l'antic etnònim iranià Parthava 'part' i seria més adequat que indiqués el dialecte del nord-oest (part o arsàcida). En canvi, el dialecte que es troba subjacent al persa mitjà dels textos zoroastrians és fonamentalment semblant al parsik, 'persa', un dialecte del sud-oest.
De totes les llengües iràniques d'aquella època, el pahlavi és la que ha conservat el major nombre de documents. Es tenen monedes amb llegendes, inscripcions en gerros, segells, gemmes, etc. Dels segles iii-iv es conserven inscripcions gravades en nom dels governants sassànides i de personalitats polítiques i religioses d'aquella època a l'Iran. La principal documentació per a l'estudi del pahlavi la proporciona la vasta literatura de contingut religiós (zoroastrisme) i profà, escrita en l'època del domini sassànida i en els primers segles posteriors a la conquesta àrab (segles vii-viii). Són importants també els documents maniqueus trobats a principis del segle xx a l'oasi de Turfan al Turquestan xinès, entre ells, el manuscrit del Saltiri del segle vii representa el manuscrit més antic existent de la literatura pahlavi. També s'han trobat rastres del persa mitjà en una col·lecció de papirs escrits a Egipte durant l'ocupació sassànida per part de Cosroes II (619-629).

## Referències

* ↑ Oranskij, Iosif M. Les langues iraniennes. París: Klincksieck, 1977, p. 71-74. ISBN 9782252019917.
* ↑ Gignoux, Philippe. «Pahlavi Psalter». Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 17 novembre 2021].
# Etiquetatge (carboni)

L'étiquetatge del carboni és un etiquetatge medioambiental que vol informar al consumidor sobre les emissions de gas amb efecte d'hivernacle que implica la producció d'un producte. Aquests gasos són responsables de l'escalfament global. És una etiqueta que es posa en productes de normalment gran consum que té en compte les 5 etapes clau del cicle de la vida: l'extracció de les matèries primeres, el transport, la fabricació del producte, l'embalatge i la distribució. El resultat s'expressa en grams equivalent CO₂ per 100 g de producte acabat.
Viccionari
# Melanio Báez

Melanio Báez fou un futbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1950, però no hi arribà a disputar cap partit.

## Referències

* ↑ 1950 FIFA World Cup Brazil Arxivat 2011-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ Melanio Báez Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Salina (desambiguació)

«Salina o Salines» té aquests significats:
* Salina, explotació per a obtenir sal marina
* Illa de Salina, una de les illes Eòlies, al nord de Sicília
* ses Salines, o les Salines, municipi mallorquí
* Salines, les Salines o les Salines d'Elda, municipi valencià (Alt Vinalopó)
* les Salines (Maçanet de Cabrenys), muntanya i nucli de població del municipi de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà)
* les Salines de la Trinitat, salines al delta de l'Ebre, al municipi de Sant Carles de la Ràpita (Montsià)
* les Salines de Santa Pola, parc natural del País Valencià, als municipis de Santa Pola i Elx (Baix Vinalopó)
* Salines Reials d'Arc-et-Senans, salines del Franc Comtat, prop de Besançon, declarades Patrimoni de la Humanitat per la Unesco
* Cap de les Salines, cap de l'extrem sud de l'illa de Menorca
* Parc Natural de ses Salines, espai natural protegit a les illes d'Eivissa i Formentera
* Platja de ses Salines, o platja de Migjorn, platja del sud de l'Illa d'Eivissa, dins el municipi de Sant Josep de sa Talaia i del parc natural homònim
* Serra de les Salines, serra entre l'Alt Empordà i el Vallespir
* Serra de Salines, serra que forma la frontera natural entre el nord de la regió de Múrcia i distintes localitats valencianes de l'Alt Vinalopó i el Vinalopó Mitjà
# Ielizavétinskaia

Ielizavétinskaia - Елизаветинская (rus) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la riba del riu Kuban, a 7 km a l'oest de Krasnodar, la capital, davant de Khaixtuk.
Pertany a aquest municipi el possiólok de Beloziorni.

## Història

A finals del segle xviii es trobava a l'emplaçament de l'actual stanitsa la fortalesa dels cosacs del Kuban Ielizavétinski. Va rebre aquest nom en honor de la dona del tsar Alexandre I, Ielizaveta Alekséievna. Als voltants de la fortalesa hi havia la vila de Timaixovski, que es traslladà més al nord el 1807. El 1821 al lloc de la fortalesa s'hi fundà la vila de Ielizavétinski que el 1842 obtingué l'estatus d'stanitsa i el seu nom actual. La seva població la formaven cosacs del Kuban i cosacs del Dniéper que hi arribaren durant el primer quart del segle xix. Fins a la dècada de 1920 l'stanitsa pertanyia administrativament a l'otdel d'Iekaterinodar de la província del Kuban. El 1978 passà al raion de Dínskaia al districte de Prikubanski de la ciutat de Krasnodar.
Des de març del 2004 la vila és centre administratiu de l'ókrug rural homònim que inclou el possiólok de Beloziorni, com a part del districte de Prikubanski de l'ókrug urbà de Krasnodar.
# Steven E. Jones

Steven Earl Jones (nascut el 25 de març de 1949) és un físic estatunidenc. Entre els científics, Jones es va fer conegut per la seva llarga investigació sobre la fusió catalitzada per muons. Per altra banda, Jones és conegut sobretot com a cofundador de Scholars for 9/11 Truth el 2005, i poc després de Scholars for 9/11 Truth and Justice el 2006, associacions preocupades pels atemptats de l'11 de setembre de 2001. Jones ha afirmat que mers accidents d'avions i incendis no van poder provocar la tan ràpida caiguda dels edificis del WTC, cosa que suggereix que hi va haver una demolició controlada. A finals del 2006, algun temps després els funcionaris de la Brigham Young University (BYU) el van jubilar, Jones es va retirar com a professor emèrit.

## Referències

* ↑ «CV Professor Steven Earl Jones». Arxivat de l'original el 2013-04-05. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Steven E Jones & Johann Rafelski, AIP Conference Proceedings, 181: Muon-catalyzed Fusion: Sanibel Island, FL 1988 (Nova York: American Institute of Physics, 1989).
* ↑ George L Trigg, ed, Encyclopedia of Applied Physics, Volume 14: Physical Geology to Polymer Dynamics (Nova York: VCH Publishers, 1996), p 112: "Dr. Steven Jones of Brigham Young University, who had long studied muon-catalyzed fusion...".
* ↑ Thomas F Gieryn, Cultural Boundaries of Science: Credibility on the Line (Chicago: University of Chicago Press, 1999), p 198–99.
* ↑ Stephen E Atkins, "Scholars for 9/11 Truth and Scholars for 9/11 Truth and Justice" pp 385–87, in S E Atkins, ed, The 9/11 Encyclopedia, 2nd edn (Santa Barbara CA: ABC-CLIO, 2011).
* 1 2 Anthony Summers & Robbyn Swan, The Eleventh Day: The Full Story of 9/11 (Nova York: Ballantine Books, 2011), p 99.
* ↑ Peter Phillips & Mickey Huff w/ Project Censored, eds, Media Democracy in Action: Censored 2010: The Top 25 Censored Stories of 2008-09 (Nova York: Seven Stories Press, 2009), "Censored 2007 #18", p. 140–41.
# Josep Maria Trullén i Thomas

Josep Maria Trullén i Thomàs (Barcelona, 1954) és un historiador de l'art català. Actualment treballa com a director del Museu Frederic Marès.
El 1977 es va llicenciar en Història de l'Art per la Universitat de Barcelona. Ha treballat a diversos museus d'arreu del territori català. Entre 1983 i 1985 fou director tècnic del Musèu dera Val d'Aran, entre 1983 i 1993 fou director tècnic del Museu Diocesà de Solsona. Ja el 1994 assumí el càrrec de director de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú, càrrec que ostentaria fins al 2000. Poc després va començar a treballar com a conservador en cap del Museu Episcopal de Vic. Durant la tardor de 2007 va ser nomenat directori del Museu d'Art de Girona, substituint al càrrec a Josep Manuel Rueda, que es va incorporar a la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Generalitat.
Durant 18 anys (1993-2001) també ha format part de la Comissió Executiva de la Junta de Museus de Catalunya.

## Publicacions

Ha publicat diversos catàlegs i estudis sobre les col·leccions dels museus on ha treballat:
* 2001- Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu

## Referències

* ↑ Josep M. Trullén, nou director del Museu Marès
* ↑ «El historiador del arte Josep Maria Trullén i Thomas, designado director del Museu d'Art de Girona» (en castellà). La Vanguardia, 11-05-2007. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ «Museu d'Art de Girona». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ «Cultura nomena Josep Maria Trullén director del Museu d'Art». Diari de Girona. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001a ed.. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.
# Salina (Oklahoma)

Salina és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.422 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salina tenia 1.422 habitants, 562 habitatges, i 351 famílies. La densitat de població era de 533 habitants per km².
Dels 562 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,2% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 37,4% no eren unitats familiars. En el 33,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 16,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.519 $ i la renda mediana per família de 31.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.552 $ mentre que les dones 17.292 $. La renda per capita de la població era d'11.928 $. Entorn del 16,2% de les famílies i el 20,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salina». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salina». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Anacroneuria oreja

Anacroneuria oreja és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.
Els adults presenten el cap de color marró clar amb ocels circulars negres.
En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Additions to the Colombian Anacroneuria Fauna (Plecoptera: Perlidae) with Descriptions of Seven New Species (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Erimonax monachus

Erimonax monachus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja insectes aquàtics, especialment quironòmids, mosques negres i larves de tricòpters.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: conca del riu Tennessee des de Virgínia, Carolina del Nord, Tennessee i Geòrgia fins a Alabama.

## Referències

* ↑ «Erimonax monachus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Etnier, D.A. i W.C. Starnes, 1993. The fishes of Tennessee. The University of Tennessee Press, Knoxville (Tennessee), Estats Units.
* ↑ Etnier, D.A. i W.C. Starnes, 1993.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Scharpf, C., 2005. Annotated checklist of North America freshwater fishes, including subspecies and undescribed forms. American Currents 31(4):1-44.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB