OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sestu

Sestu (en sard, Sestu) és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la Ciutat metropolitana de Càller. L'any 2010 tenia 19.921 habitants. Es troba a la regió de Campidano di Cagliari. Limita amb els municipis d'Assemini, Càller, Elmas, Monserrato Monastir, San Sperate, Selargius, Serdiana, Settimo San Pietro i Ussana.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Aldo Pili | Centreesquerra |
# Dolcè

Dolcè és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 120 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 20 quilòmetres al nord-oest de Verona, a la vall del riu Adige.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 2.603 habitants.
Dolcè limita amb els següents municipis: Avio, Fumane, Rivoli Veronese, Sant'Ambrogio di Valpolicella, Sant'Anna d'Alfaedo i Brentino Belluno.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 18 agost 2020].
# Llac de cràter

Un llac de cràter és un llac que s'ha format dins un cràter volcànic o una caldera. La depressió d'aquestes formacions geològiques, s'omple per les precipitacions i crea un llac que s'aprofundeix gradualment fins a trobar un equilibri entre la taxa de precipitació, l'evaporació i l'absorció del sòl.
Els llacs de cràter formats per fumaroles o xemeneies volcàniques es diuen també llacs volcànics. Solen tenir aigües àcides de color glauc i saturades de gasos volcànics. Els llacs situats en volcans adormits o inactius tenen tendència a tenir aigües dolces i molt clares per l'absència de corrents i sediments. Un maar és un cràter volcànic ample i baix, produït per una explosió causada per aigua subterrània que entra en contacte amb magma. Quan s'omplen d'aigua formen un llac de cràter de poca profunditat.

## Llacs de cràter notables

| Llac Albano | Itàlia |
| Llac Amatitlán | Guatemala |
| Llac Atitlán | Guatemala |
| Llac Ayarza | Guatemala |
| Blue Lake | Austràlia meridional |
| Llac de Bolsena | Itàlia |
| Llac de Bracciano | Itàlia |
| Llac Chicabal | Guatemala |
| Crater Lake | Oregon |
| Cuicocha | Equador |
| Volcà Ipala | Guatemala |
| Volcà Irazú | Costa Rica |
| Kapoho Crater | Hawaii |
| Mont Katmai | Alaska |
| Kelut | Indonèsia |
| Kerið | Islàndia |
| Llac Kuril | Kamtxatka |
| Medicine Lake | Califòrnia |
| Llac de Nemi | Itàlia |
| Mont Nemrut (Nemrut Dağı) | Turquia |
| Cràter Newberry | Oregon |
| Llac Nyos | Camerun |
| Volcà Pacaya (Laguna Calderas) | Guatemala |
| Llac del Paradís (Chonji / Tianchi) | Corea del Nord / R.P. de la Xina |
| Mont Pinatubo | Filipines |
| Mont Ruapehu | Nova Zelanda |
| Soufrière | Saint Vincent i les Grenadines |
| Taal Lake | Filipines |
| Llac Taupo | Nova Zelanda |
| Llac Tazawa | Japó |
| Llac Toba | Indonèsia |
| Llac Towada | Japó |
| Llac de Vico | Itàlia |
| Yak Loum | Cambodja |

## Referències

* ↑ «llac de cràter». A: Diccionari de geografia física. Barcelona: TERMCAT, 2011 ((Diccionaris en Línia)).
* ↑ Galí i Medina, Salvador. Diccionari de geologia. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 665. ISBN 978-84-412-2793-4.
* ↑ «Dallol». Catalans del Món, 16-07-2017. [Consulta: 4 novembre 2023].
# Jaime Gómez

Jaime Gómez (29 de desembre de 1929 - 4 de maig de 2008) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1958.

## Referències

* ↑ 1958 FIFA World Cup Sweden Arxivat 2011-10-13 a Wayback Machine.
* ↑ Jaime Gómez a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Jaime Gómez Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Villabate

Villabate (sicilià Villabbati) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 21.942 habitants. Limita amb els municipis de Ficarazzi, Misilmeri i Palerm.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Gaetano Di Chiara | Alleanza Nazionale |
# Fal·làcia etimològica

La fal·làcia etimològica és la creença errònia que un mot o expressió ha de tenir el mateix significat i sentit que el que indica la seva etimologia, és a dir, la negació del canvi lingüístic en el significat d'una paraula. Pot incloure el pensament que una accepció d'un mot és més genuïna o acurada que les altres per estar més lligada a l'origen. Això no significa que totes les paraules hagin vist alterat el sentit originari, però s'ha de comprovar en cada cas si el context d'ús és idèntic o no.

## Referències

* ↑ Hutton, Christopher (1998). Linguistics and Third Reich. Routledge studies in the history of linguistics 1. Routledge.ISBN 978-0-203-02101-9.
# José Luis Espinosa Pardo

José Luis Espinosa Pardo (també conegut com a Paco, Gustavo, o Germán) (Torreagüera, Múrcia, 2 de setembre de 1929) va ser un agent secret espanyol.

## Biografia

Era fill d'un comissari polític del PCE de la Segona República Espanyola fugit a Algèria en acabar la guerra civil espanyola. Va treballar com a fuster en casernes franceses el 1954. Contactà amb el FLN algerià i va treballar per a ells fins al 1964, quan oferí els seus serveis al SECED franquista. Gràcies als seus antecedents «revolucionaris» aconseguí infiltrar-se en Defensa Interior i aconseguí desarticular nombrosos grups de la FIJL a l'exili.
A començaments de la dècada del 1970 treballava per a la Direcció general de Seguretat a les ordre del comissari Roberto Conesa, a qui el 1974 li va proporcionar valuosa informació sobre el FRAP. Després de participar en el Congrés de Suresnes fou enviat des d'Algèria a Espanya, amb la tapadora de reorganitzar una federació de la UGT, de la que en seria secretari general a Múrcia el 1975.
El 1977 es va infiltrar en el MPAIAC a Alger, on es fa home de sencera confiança del màxim líder del MPAIAC, Antonio Cubillo, qui li presenta als principals dirigents del PCE(r) i del GRAPO. Es va entrevistar amb un dels màxims responsables dels GRAPO, Francisco Brotons Beneyto qui li va presentar a París el dirigent del PCE(r) Francisco Javier Martín Eizagirre. Gràcies a la seva informació es deté a Benidorm, el 9 d'octubre de 1977, al ple del Comitè Central del PCE(r).
El 5 d'abril de 1978 va organitzar l'intent d'assassinat d'Antonio Cubillo a Alger, coordinat per l'agent secret alemany Werner Mauss i amb dos mercenaris espanyols (José Luis Cortés Rodríguez i Juan Antonio Alfonso González). Fou condemnat a mort «in absentia» a Alger, però el govern espanyol va declarar nul de ple dret el procés a Algèria. S'amagà a Carcaboso (província de Cáceres). El 22 d'abril de 1982 va publicar al diari Ya Memorias de un confidente. El 1989 fou capturat per la policia espanyola.
El 1990 l'Audiència Nacional el condemna a 20 anys de presó. Fou alliberat el 12 de desembre de 1996.

## Referències

* ↑ Federico Utrera. Canarias, secreto de estado: episodios inéditos de la transición política y militar en las Islas. Madrid: Mateos López editores, 1996, p. 137.
* ↑ Otero Novas y el factor Cubillo
* 1 2 El D.I. (Defensa Interior) Organismo de combate contra el franquismo Arxivat 2014-12-09 a Wayback Machine. a Los servicios secretos en España
* ↑ El autor del atentado contra Cubillo obró por orden de la policía, según la sentencia, EL País, 19 de juliol de 1990
* ↑ "El comisario Conesa me dijo: 'Hay que eliminar a Cubillo" El País, 12 de febrer de 1996
# Set Clàssics Militars

Els Set Clàssics Militars (Xinès simplificat: 武经七书; Xinès tradicional: 武經七書; pinyin: Wǔjīngqīshū; Wade-Giles: Wu ching ch'i shu) són set importants textos militars de l'antiga Xina. Els textos van ser canonitzats sota aquest nom al segle xi de l'era cristiana, i des de l'època de la dinastia Song es van incloure en la majoria de les enciclopèdies militars.

## Llista

Segons Ralph D. Sawyer i Mei-chün Sawyer, autors d'una de les últimes traduccions a l'anglès, els Set Clàssics Militars inclouen els següents textos:
* Sis Ensenyaments Secrets de Jiang Ziya
* Els mètodes de Sima (també conegut com L'Art de la Guerra de Sima Rangju)
* L'Art de la Guerra de Sunzi
* Wuzi de Wu Qi
* Wei Liaozi
* Tres estratègies de Huang Shigong
* Preguntes i respostes entre Tang Taizong i Li Weigong

## Referències

* ↑ Sawyer, Ralph D.; Mei Mei-chün Sawyer. The Seven Military Classics of Ancient China (en anglès). Westview Press, 1993. ISBN 0-8133-1228-0.
# Doldellops

Doldellops és un monument del municipi de Valls (Alt Camp) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Conjunt format per una edifici noble, dos jardins i la casa dels masovers. L'espai entre ambdós jardins forma una petita avinguda amb arbres que condueix a una volta de canó que passa per sota de l'edifici principal, i que fa de la part baixa de la Granja una continuació del camí forestal. La façana principal presenta una sèrie d'obertures distribuïdes irregularment. Un balcó central sobresurt del conjunt, amb barana de ferro forjat. A l'esquerra s'aixeca la capella, amb espadanya, dedicada a sant Cèsar. Annex i perpendicular a la part dreta de la façana principal, es troba edifici de les mateixes característiques. Cal remarcar l'existència de dos balcons del segle xviii, i d'una finestra gòtica que es conserva a la part posterior de l'edifici.

## Història

Doldellops era una granja del Monestir de Poblet documentada des del 1154. Per concessions reials al Monestir, esdevingué una important explotació agrícola a càrrec dels monjos. Al s. XIV s'hi establiren diversos molins i es bastí un gran edifici gòtic fortificat amb muralles i torres de defensa. L'any 1700 la granja va ser adquirida per Joan de Sagarra i Colom que feu restaurar les dependències i bastí una nova capella. Durant la Guerra de Successió Espanyola s'hi hostatjaren els exèrcits de l'Arxiduc Carles d'Àustria. La propietat fou de la família Sagarra fins al 1930, any en què va ser adquirida per l'arquitecte Cèsar Martinell, qui anà fent, amb el temps, importants modificacions. En l'actualitat és residència d'estiu de la família Martinell. Únicament els masovers hi resideixen tot l'any.

## Referències

* ↑ «Goigs a sant Cèsar de Doldellops (Valls)». [Consulta: 6 novembre 2022].
* 1 2 «Doldellops». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Doldellops». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Nuova Rivista Musicale Italiana

La Nuova Rivista Musicale Italiana (també coneguda com a NRMI) és un diari bimestral de musicologia editat per Rai Eri. El primer número va ser datat al maig-juny de l'any 1967.
Des del 2008 està dirigida per Giuseppe Antonio Marchetti Tricamo. El Comitè Científic està compost per musicòlegs i acadèmics: Giovanni Carli Ballola, Paolo Donati, George Pestelli, Giancarlo Rostirolla i Roman Vlad.
L'adreça i edifici de l'entidat es troben a Roma.

## Enllaços externs

* Fieg, Nuova Rivista Musicale Italiana Arxivat 2011-01-31 a Wayback Machine.
# Fangita

La fangita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor del doctor Jen-Ho Fang (1929–), químic de cristalls de la Universitat d'Alabama.

## Característiques

La fangita és una sulfosal de fórmula química Tl₃AsS₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fangita pertany a «02.KA: Sulfarsenats i sulfantimonats, amb (As, Sb)S₄ tetraedre» juntament amb els següents minerals: enargita, petrukita, briartita, famatinita, luzonita, permingeatita i barquillita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al districte miner de Mercur, al comtat de Tooele (Utah, Estats Units). També ha estat descrita a Lengenbach (Valais, Suïssa) i al dipòsit d'Allchar (Kavadarci, Macedònia del Nord). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fangite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 maig 2021].
# Beaulieu-en-Argonne

Beaulieu-en-Argonne és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 33 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beaulieu-en-Argonne era de 33 persones. Hi havia 19 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 7 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 53 habitatges, 17 eren l'habitatge principal de la família, 30 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 52 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 17 habitatges principals, 13 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 9 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Beaulieu-en-Argonne el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 22 persones, 16 eren actives i 6 eren inactives. De les 16 persones actives 15 estaven ocupades (9 homes i 6 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 6 persones inactives 2 estaven jubilades i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beaulieu-en-Argonne a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beaulieu-en-Argonne a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Supercúmul del Lleó

El Supercúmul del Lleó és un supercúmul a l'hemisferi celestial nord que s'estén a través de les constel·lacions de l'Ossa Major i de Lleó. Cobreix una àrea aproximadament 130 megapàrsecs molt de temps per 60 megapàrsecs ample. El redshifts dels cúmuls de galàxies membres oscil·len entre 0,032 i 0,043. El clúster més brillant del sistema és Abell 1185.

## Referències

* ↑ «Analysis of the Properties of Galaxy Clusters in the Leo Supercluster Region». Astronomy Letters, 37, 4, 2011, pàg. 219–32. Bibcode: 2011AstL...37..219K. DOI: 10.1134/S1063773711030029. ISSN: 1562-6873.
# José María Romero Martínez

José María Romero Martínez (Olivares, Sevilla, 3 d'octubre de 1893 - Sevilla, 19 de setembre de 1936) va ser un metge i poeta espanyol. Va organitzar la trobada de joves poetes espanyols, fonamental en la conformació de la Generació del 27, que com a homenatge a Góngora en el tercer centenari de la seva defunció va tenir lloc a l'Ateneu de Sevilla a mitjan desembre de 1927.
En 1908 la família es va traslladar a Sevilla on José María es va matricular en el Col·legi del Santo Ángel. Dos anys després, en 1910, va iniciar els seus estudis de Medicina, que va acabar en 1917 amb premi extraordinari. Instal·lat com a metge al popular Carrer Pureza de Triana, pel seu caràcter humanitari a vegades no solament no cobrava les consultes, sinó que fins i tot arribava a pagar de vegades de la seva butxaca les medicines d'alguns dels seus pacients.
Acabat el seu doctorat, a mitjan anys vint, va realitzar una important labor professional com a metge de la beneficència provincial, i també com a sotsdirector del sanatori i impartint classes en la càtedra d'Histologia; sent a més pioner i membre de la Comissió Científica de la Lliga Espanyola contra el Càncer.
La seva afició a l'escriptura es va iniciar des de molt jove, consolidant-se en els seus anys de la universitat, quan publicava en aquells dies en revistes com La Exposición i Andalucía, i en periòdics com El Liberal de Sevilla. Aviat va ingressar en l'Ateneu de Sevilla, que en 1915 li va concedir la Flor Natural en els Jocs Florals pel seu Cant a la Pau. Com a vocal de la secció de literatura de l'Ateneu, va organitzar una trobada de joves poetes espanyols com a homenatge a Góngora en el tercer centenari de la seva defunció. Realitzat al desembre de 1927, va tenir gran influència en la conformació de la Generació del 27.
Amb el pas dels anys les seves inquietuds socials es van ser aproximant als canvis polítics que es van produir cap a l'any 1931, per la qual cosa en 1936 va ser triat secretari provincial de la Unió Republicana, el partit de Diego Martínez Barrio, arribant a ocupar per uns dies el càrrec de governador civil interí de Sevilla durant el període del Front Popular.
Aquest fet li va costar la vida, va morir afusellat poc després, el 19 de setembre de 1936.

## Referències

* 1 2 «La contribución de Sevilla a la Generación del 27». Revista de Humanidades, 17, enero-diciembre 2010. ISSN: 1130-5029 [Consulta: 18 abril 2014]. Arxivat 2014-11-28 a Wayback Machine.
* 1 2 3 Antequera Luengo, Juan José. Poesía y República en José María Romero Martínez (Olivares, 1893-Sevilla, 1936). Selección de Romances de Primavera (1914) y El Caminante (1916). Facediciones, 2008.
* ↑ «Biografía de José María Romero Martínez». Arxivat de l'original el 2014-04-19. [Consulta: 18 abril 2014].
* 1 2 Diario de Sevilla.
# Nuptse

El Nuptse és una muntanya a la regió de Khumbu a l'Himàlaia del Nepal. Es troba a dos quilòmetres al sud-oest de l'Everest. Nuptse és el nom tibetà per anomenar el "pic de l'oest", ja que és el segment occidental del massís que forma amb el Lhotse.
El Nuptse té una successió de pics d'est a oest:
| Cim | metres | Latitud (N) | Longitud (E) |
| Nuptse I | 7.861 | 27°57′59″ | 86°53′24″ |
| Nuptse II | 7.827 | 27°57′52″ | 86°53′34″ |
| Nuptse Shar I | 7.804 | 27°57′41″ | 86°53′47″ |
| Nuptse Nup I | 7.784 | 27°58′05″ | 86°53′08″ |
| Nuptse Shar II | 7.776 | 27°57′39″ | 86°53′55″ |
| Nuptse Nup II | 7.742 | 27°58′06″ | 86°52′54″ |
| Nuptse Shar III | 7.695 | 27°57′30″ | 86°54′42″ |
El pic principal, Nuptse I, fou escalat per primera vegada el 16 de maig de 1961 per Dennis Davis i el xerpa Tashi, membres d'una expedició britànica. Després de molts anys sense ascensions, el Nuptse tornà a rebre expedicions els anys 1990 i 2000, que obriren noves rutes per la cara sud, nord i oest.
Tot i que el Nuptse es veu imponent des del sud i l'oest i es troba sobre el camp base de la ruta normal per pujar l'Everest, no és considerat un pic independent, ja que el cim sols té una prominència de 319 metres.

## Enllaços externs

* El Nuptse a Summitpost
* El Nuptse a Peakware Arxivat 2005-12-27 a Wayback Machine.
# Fangolita

La fangolita o mudstone (en anglès: mudstone o mudrock), és una roca sedimentària de gra fi els constituents originals de les quals són argiles o fangs. La mida de les partícules és 0,0625 mm amb els grans individuals massa petits per poder-los veure sense microscopi. Sota increment de la pressió els minerals argilosos es poden alinear amb l'aparença de fissilitat o capes paral·leles. Aquest material que es divideix en capes es diu pissarra diferent de la fangolita. La manca de fissilitat o de capes en la fangolita pot ser per la seva textura original o per la interrupció de la formació de capes per galeries fetes per organismes en el sediment abans de la litificació. Les fangolites i pissarres constitueixen el 65% de totes les roques sedimentàries. La fangolita sembla argila endurida i segons les circumstàncies durant la formació pot tenir trencaments o fissures com un dipòsit d'argila cuita al sol.
En la classificació de Dunham de pedres calcàries, una fangolita té una matriu amb roca carbonatada que conté menys del 10% al·loquímics en una matriu de fang carbonatat. Com la defineix la classificació de Dunham, una fangolita és més o menys sinònim de calcilutita.
Es poden separar en aquestes categories:
* Limolita - amb més de la meitat de la composició amb partícules de la mida del llim.
* Pedra argilosa - amb més de la meitat de la composició amb partícules de la mida de l'argila.
* Fangolita - fang endurit; una mescla de partícules de la mida de l'argila i el llim. La fangolita pot incloure:
** Pissarra - mostra laminació o fissilitat.
** Argil·lita - ha experiemntat un baix grau de metamorfisme.

## Referències

* ↑ Fangolita Diccionari de Geologia IEC
* ↑ «Diccionari de geologia». [Consulta: 5 març 2017].
* 1 2 Blatt, H., and R.J. Tracy, 1996, Petrology. New York, New York, W. H. Freeman, 2nd ed, 529 pp. ISBN 0-7167-2438-3
* ↑ Dunham, R.J. (1962). Classification of carbonate rocks according to depositional texture. In Ham, W. E.. Classification of carbonate rocks. American Association of Petroleum Geologists Memoir. no. 1, pp. 108-121.
# Epifani de Petra

Epifani de Petra (Epiphanius, Ἐπιφάνιος) fill d'Ulpià, va ser un sofista i retòric molt reputat del segle iv, que va ensenyar retòrica a Petra i després a Atenes.
També va viure a Laodicea de Síria on es va relacionar amb Apol·linar (pare) i Apol·linar (fill). El fill va fundar després la secta dels apol·linaris o apol·linaristes excomunicats pel bisbe de Laodicea, que temia que Epifani els convertís a la religió pagana. Sembla que Epifani havia estat pagès. Libani, que per aquells temps era a Laodicea, no va demanar ser alumne d'Epifani, tot i que els dos eren d'Antioquia d'Orontes. Epifani no va arribar a ser gaire vell, i ell i la seva dona, destacada per la seva bellesa, van morir d'una malaltia de la sang.
Al Suides s'enumeren les seves obres:
* Περὶ κοινωνίας καὶ διαφορᾶς τῶν στάσεων.
* Προγυμνάσματα.
* Μελέται.
* Δήμαρχοι.
* Πολεμαρχικός.
* Λόγοι Ἐπιδεικτικοί.
* Miscel·lànies.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/50?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=EpiphaniusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 40. ]
# Federació Tunisiana de Futbol

La Federació Tunisiana de Futbol (FTF) —àrab: الجامعة التونسية لكرة القدم, al-Jāmiʿa at-Tūnisiyya li-Kurat al-Qadam, ‘Agrupació Tunisiana de Futbol’; en francès: Fédération Tunisienne de Football— és la institució que regeix el futbol a Tunísia. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga tunisiana de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Tunísia absoluta i les de les altres categories. Té la seu a Tunis.
* Afiliació a la FIFA: 1960
* Afiliació a la CAF: 1960
* Afiliació a la UAFA: 1976
* Afiliació a la UNAF: 2005

## Referències

* ↑ Tunisia Arxivat 2018-06-16 a Wayback Machine. at the FIFA website.
* ↑ Tunisia at CAF Online