OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Mundo Today

El Mundo Today és un diari digital satíric en espanyol, creat el gener de l'any 2009 per Xavi Puig i Kike García, llicenciats en filosofia i comunicació audiovisual. El format de la publicació és la d'un diari digital convencional, però el contingut generat són notícies fictícies, que acostumen a tractar temes d'actualitat o situacions cotidianes amb un enfocament humorístic, satíric i absurd. Ha estat objecte freqüent de polèmiques, ja que algunes de les seves notícies han estat confoses per fets reals i han ofès alguns col·lectius o personalitats. Actualment és el principal diari satíric espanyol, i ha ampliat la seva difusió a partir de col·laboracions amb altres mitjans, inclosa la premsa escrita (al diari El País), la ràdio (a la Cadena Ser), el teatre i la televisió.

## Polèmiques

Les notícies satíriques de El Mundo Today han estat confoses com a notícies reals per la premsa, així com han sigut motiu de conflicte amb les persones o col·lectius objectes de la sàtira. Alguns exemples són:
- El 2013, el Mundo Today va publicar una notícia que informava de que la Infanta Elena també volia ser imputada com la seva germana, la Infanta Cristina, fent sàtira del cas Nóos. El canal colombià de notícies NTN24 va donar per bona la informació i va connectar en directe amb el corresponsal a Madrid. La ràdio colombiana RCN, un dels mitjans més importants de Llatinoamèrica també se'n va fer ressò, i va reproduir la broma d'El Mundo Today a la secció internacional de la seva web.
- El 2014, el Mundo Today va publicar una notícia titulada: "Mariló Montero dice que los maricones dan asco pero no pasa nada porque ella es así", on es feia sàtira de les polèmiques declaracions fetes per la tertuliana en els darrers mesos. El Mundo Today va ser denunciat per injúries arrel d'aquesta publicació. La notícia va ser retirada i el procediment legal no va avançar.

## Referències

* ↑ «Teruel solicita a 'El Mundo Today' que retire un artículo». Verne, 06-04-2016.(castellà)
* ↑ «'El Mundo Today': dos filósofos empollones que almacenan 12.000 chistes en un Excel». El Confidencial, 03-07-2016.
* 1 2 «Mariló Montero denuncia la web satírica El Mundo Today». Diari Ara, 13-04-2014.
* 1 2 «Dos mitjans colombians es creuen una broma i diuen que la infanta Elena ha demanat que la imputin com a la seva germana». Diari Ara, 04-04-2013.
* ↑ «Artículos escritos por El Mundo Today». El País.
* ↑ «El Mundo Today». Cadena Ser.(castellà)
* ↑ «El Mundo Today salta a escena». Time Out Barcelona.(castellà)
* ↑ ««El Mundo Today» se pasa a la televisión». laGuiaTv, 11-04-2015. Arxivat de l'original el 2017-12-26. [Consulta: 26 desembre 2017].(castellà)
* ↑ «La infanta Elena pide que la imputen como a su hermana». El Mundo Today, 01-04-2013.(castellà)
# El Muntalt

El Muntalt és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici aïllat, situat als afores de Sant Hilari Sacalm, molt a prop de Santa Margarida de Vallors.

## Descripció

L'edifici principal, consta de planta baixa, pis i golfes, i està cobert per una teulada a doble vessant desaiguada als laterals. A la façana principal, a la planta baixa, hi ha la porta d'entrada en arc de llinda i al costat dret una finestra també en arc de llinda, totes dues amb llinda, brancals i ampit (la finestra) de pedra. Al costat de la porta, hi ha una font amb una pica de pedra.
Al pis, hi ha dues finestres, situades sobre les obertures de la planta baixa, amb llinda monolítica i brancals i ampit de pedra. A les golfes, hi ha dues finestres rectangulars verticals, força recents.
A la part posterior de la casa destaca una petita galeria amb dues obertures a la planta baixa i a les golfes, en arc rebaixat. Entorn a l'edifici, adossats i excepts, hi ha altres cossos.

## Història

Les primeres notícies sobre el mas són de l'any 1183. En els documents es parla de l'existència de dos masos, el Muntalt de Jussà i el superior del Muntalt que el 1368 s'uniren en un de sol que també consta en un fogatge de l'any 1553.
L'edifici actual seria bàsicament fruit d'una reforma del segle xvii amb modificacions dels segles XIX i XX.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «El Muntalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# El Mujal (Navars)

El Mujal, (de vegades escrit incorrectament com el Mojal), és un poble del municipi de Navars, situat a l'esquerra de la riera de Mujal i al costat de l'antic camí de la sal de Cardona a Vic. En el seu terme s'han localitzat restes arqueològiques de l'Edat dels Metalls i d'Època Romana.
La primera referència documental és del 938. Antiga quadra, el 1358 era possessió de la ciutat de Manresa, que la vengué el 1370 als Peguera, després senyors de Castelladral. Més tard fou un castell, que des del segle xiv va pertànyer als senyors de Balsareny.
L'església de la Santa Creu fou parròquia fins als primers anys del nostre segle, quan passà a dependre de Navars. Tingué Sant Genís de Masadella com a sufragània. Era un poble rural dispers format pels masos Bartomeus, l'Oliva, Santacreu, el Solà i la Torra, que fou la casa-castell. Al llarg dels segles xviii i xix hi va créixer un nucli concentrat.
L'any 2006 tenia 58 habitants.

## Geografia
### Riera de Mujal

Aquesta riera situada a l'oest de Navars és un afluent del Llobregat per la dreta. Neix a Viver i desemboca a Balsareny.

## Santa Creu del Mujal

És una església d'origen romànic; en queda la porta d'entrar adovellada. L'edifici actual és d'estil gòtic. A l'altar major, s'hi conserva una interessant decoració barroca sobre guix.

## Festa Major

Té lloc el diumenge més proper al 14 de setembre, Exaltació de la Santa Creu. S'hi celebra una missa, un aperitiu popular i ball de Festa Major a la tarda.
Anys enrere es feia una Pedalada Popular Mountain-Bike, organitzada per l'Associació de Veïns La Llar del Mujal i la Cursa Atlètica a càrrec del Club Atlètic Peus Plans.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor Oficial de Toponímia Major: Navars». Arxivat de l'original el 2018-05-15. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana: el Mujal

## Vegeu també

* Navars
* Sant Cugat del Racó
* Castelladral
* Valldeperes
* el Palà de Torroella
* Sant Salvador de Torroella
# El Muntanyà

El Muntanyà és una masia de Seva (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal orientat cap al sud. La teulada és a dues vessants amb desaigua cap a les façanes laterals. De la façana principal, destaca una gran balconada de ferro colat de construcció posterior, ja que abans sembla que hi havia tres balcons de ferro forjat. Al costat de la casa hi ha un cos de galeries amb quatre arcades.
Darrere la casa hi ha llissa a la qual s'accedeix mitjançant una volta de canó. La part més antiga és una torre de defensa darrere de l'edifici.

## Història

El Muntanyà és esmentat en el Cens General de Catalunya del 1626, en els Capbreus i Llevadors del 1736-84, i en el nomenclàtor de la província de Barcelona del 1860.
Documentada el 1045, i transformada més tard en la gran masia actual. Té una capella independent dedicada a la degollació de Sant Joan Baptista, feta al segle xviii.
Els hereus posseeixen documentació des de principis del segle xi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Muntanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Drac de Ciutat Vella

El Drac de Barcelona o Ciutat Vella és un element del bestiari popular català de la ciutat de Barcelona, al Barcelonès, on forma part del Seguici Popular de la Ciutat de Barcelona junt a altres elements com l'Àliga, el Lleó, la Mulassa o la Víbria. És una imatge clàssica de la bèstia vinculada a l'associació dels Amics dels Gegants Ramon i Lola. La bèstia és carregada interiorment per 1 portador a l'hora de ballar i per 2 o més persones quan surt a passejar.
Té dos vessants coneguts i diferenciats. D'una banda, participa com a bèstia foguera en els espectacles de foc –llançant guspires per la boca, les ales i la cua– i com a figura pacífica en els actes protocol·laris amb el Seguici Popular de Barcelona, en què porta un ram de clavells a la boca. La figura es pot visitar durant tot l'any a la Casa dels Entremesos, on és exposada amb gran part de la imatgeria festiva de la Ciutat Vella.

## Història

Les primeres referències a la figura del drac són del principi del segle xv, quan participava en actes i celebracions importants de la ciutat, sempre fent espetegar coets. A poc a poc, va anar guanyant popularitat i al segle xvii va viure la millor època, quan va ser considerada una bèstia foguera molt important. El Drac de Ciutat Vella mai no va tenir cap gremi que se'n responsabilitzés, per la qual cosa al segle xviii, amb el decret de Nova Planta i amb les prohibicions posteriors, es va anar deteriorant i va acabar desapareixent poc després.
Ja al segle xx, dins el projecte de recuperació de la imatgeria festiva de la ciutat, es decidí de construir la primera figura d'allò que havia de ser el Bestiari Històric de Barcelona: el drac. El 1987 s'encarregà a l'imatger Manel Casserras i Boix, i aquell mateix any el batejaren amb el nom de Drac de Ciutat Vella perquè pertany al Consell Municipal del Districte de Ciutat Vella, si bé de seguida el van cedir a la colla d'Amics dels Gegants Ramon i Lola, que encara avui s'encarrega de treure'l.
Com és habitual en les figures que formen el Seguici, el Drac de Ciutat Vella té ball propi, amb música de percussió i canya composta per Joaquim Pujades, que es presentà al Toc d'Inici de les festes de la Mercè el 1994.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Bestiari.cat - Drac de Gràcia
* 1 2 3 4 5 6 «Drac de Ciutat Vella». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Edifici Correus i Telègrafs de Sabadell

L'Edifici Correus i Telègrafs de Sabadell és una obra eclèctica de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici públic, monumentalista, que presenta semisoterrani, planta baixa i pis, ocupant tot un front d'illa. És de composició simètrica, emfatitzada per un frontó central sota el qual es troba una gran àliga imperial. L'edifici està ornat amb unes pilastres embegudes de dues plantes d'alçada. El vestíbul públic de l'interior és de doble alçada. Presenta obertures rectangulars tant a planta baixa com a pis.

## Història

Aquest edifici es va construir en el mateix indret on hi havia una plaça amb jardins.

## Referències

* 1 2 «Edifici Correus i Telègrafs de Sabadell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Edifici Correus i Telègrafs de Sabadell Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# El Coll (Susqueda)

El Coll és una entitat de població del municipi de Susqueda, a la comarca de la Selva. En el cens de 2006 tenia 38 habitants. En aquest poble hi ha el Santuari del Coll, amb vistes sobre el pantà de Susqueda i el poble d'Osor.
# Edifici al carrer Sant Antoni, 78 (Valls)

L'Edifici al carrer Sant Antoni, 78 és una obra eclèctica de Valls (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entremitgeres que consta de planta baixa i quatre més d'alçada. Als baixos hi ha un esplèndid arc carpanell, que en el seu interior i en la part superior hi ha uns treballs realitzats amb ferro, en els quals podem llegir "J.O." i l'any 1888.
En la primera planta hi ha un balcó ampla i un altre és amb dos portes balconeres. A les plantes segona i tercera es prepeteix aquesta composició ; un balcó central, menys ampla que el de la planta primera, i un altre amb dues portes balconeres.
A la darrera planta, la quarta, hi ha set finestres separades per muntants com si fossin pilars. Cada finestra té arc de mig punt. La façana es remata amb una petita cornisa.

## Història

No es tenen notícies.

## Referències

* 1 2 3 4 «Edifici al carrer Sant Antoni, 78». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Frondella SW

La Frondella SW o Frondella Occidental és una muntanya de 3.001 m d'altitud, amb una prominència de 10 m, que es troba al massís de Balaitús, a la província d'Osca (Aragó). És el tresmil més occidental del Pirineu.
La primera ascensió la va realitzar Louis Robach l'any 1906.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Gómez Ortiz, Antonio; Semir, Ramon de. Panticosa - Formigal, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1984 (E-25). ISBN 84-7011-069-1.
# Les mestres rosses

Carme Olivet i Pujolà (Barcelona, 1890 - 26 de gener de 1965) i Francisca Olivet i Pujolà (Barcelona, 1890 - 15 de febrer de 1950) van ser dues germanes professores, conegudes com Les mestres Rosses, que el 1930 van obrir el Colegio Olivet a Santa Coloma de Gramenet.
Nascudes al barri de Gràcia de Barcelona, Francisca va obtenir el títol de mestra i Carme el de l'Escola d'Arts i Oficis de la Llotja. El 8 de març de 1930 van obrir una escola al número 28 del carrer del Padró, que arribaria a tenir uns 50 alumnes, majoritàriament noies.
Francisca dirigia el centre i feia la majoria de les assignatures, Carme feia els ensenyaments artístics de dibuix i Carmen Sucre ensenyava música. Si bé l'ensenyament era en castellà, també ensenyaven català.
Els alumnes procedien bàsicament de famílies pageses, amb les que eren més comprensives que altres centres amb els alumnes que arribaven tard i acceptaven el pagament de la mensualitat amb productes del camp.
La tasca de l'escola va prosseguir durant la guerra civil, però en acabar la Falange va confiscar-los un pis per fer reunions. Amb la postguerra diversos alumnes van deixar d'anar a escola per la impossibilitat d'afrontar el cost de l'escolarització. El 1950 Francisca va morir i Carme va contractar una mestra per suplir-la.
El 1983 el grup de Dones de Santa Coloma de Gramenet les van homenatjar en les jornades de la Dona. El 1997 es va col·locar una placa de reconeixement a la sala infantil de la biblioteca Central.

## Referències

* ↑ «Galeria Virtual de dones». Museu Torre Balldovina, 08-03-2022. [Consulta: 20 maig 2023].
* 1 2 3 4 5 6 Arroyo Bote, Diego «De l'escola tradicional a ciutat educadora». Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet, 2021, pàg. 62,221-222, 274-275,.
* ↑ Berruezo, Grupo de Historia José. Una ciutat dormitori sota el franquisme: Santa Coloma de Gramenet, 1939-1975. Ediciones carena, 2006, p. 89. ISBN 978-84-96357-64-8.
# Zabalgana

Zabalgana és un barri i futur districte de la ciutat de Vitòria (Àlaba). Encara en construcció, quan serà finalitzat en el seu conjunt s'espera que arribi a ser habitat per més de 30.000 persones. És, al costat de Salburua, una de les expansions urbanes de la ciutat de finals del segle xx.

## Geografia

Està situat en l'extrem sud-oest de la ciutat, limitant a l'oest amb el bosc de Zabalgana, al sud amb la muntanya d'Armentia, a l'est amb el barri d'Ariznabarra i al nord amb Ali i Sansomendi.

## Demografia

Segons dades de l'ajuntament, el barri tenia l'1 gener del 2012 una població de 16.973 habitants i la població estrangera ascendia al 10,9%. En l'any 2011, la població era de 14.232 persones (5,9% del municipi), resultant una densitat de població de 3997,6 hab./km² i amb una edat mitjana de 30,9 anys (2010).

## Divisió

Segons el Pla General d'Ordenació Urbana del Municipi, de desembre de 2000, el districte es divideix en 6 sectors urbanístics, numerats de l'1 al 6:
| sectors | Nom | Superfície | Habitatges totals | Protecció oficial | Lliures |
| 1 | Borinbizkarra | 343.505 m² | 2.000 | 1.568 | 432 |
| 2 | Zabalgana norte | 377.281 m² | 1.711 | 1.283 | 428 |
| 3 | Zabalgana sur | 262.459 m² | 963 | 502 | 461 |
| 4 | Elejalde | 149.430 m² | 800 | 538 | 262 |
| 5 | Aldaia | 651.036 m² | 2.621 | 1.967 | 654 |
| 6 | Mariturri | 700.960 m² | 4.133 | 3.391 | 742 |
* Zabalgana centro / Zona consolidada: És la part del barri que ja està finalitzada. Alberga ja uns 8.000 habitants i s'espera que superi els 10.000. Les seves principals artèries són l'avinguda Reina Sofia, l'Avinguda dels Drets Humans i l'Avinguda de Zabalgana. Les cases no superen en general les 6 altures. Destaca el pas del riu Ali pel mig dels seus carrers.
* Mariturri: sector construït durant l'any 2008, 2009 i 2010. Se situa en l'extrem sud del barri i destaca per la seva plaça portificada (a l'estil de les places majors vuitcentistes) i les seves descomunals torres de 12 i 15 pisos.
* Aldaia: sector encara en construcció i amb un nombre creixent d'habitants. És la part més propera al bosc de Zabalgana, i podria arribar a albergar unes 10.000 persones quan estigui finalitzada.
* Elejalde i Borinbizkarra: Els 2 sectors que s'estan acabant de construir l'any 2012, la ubicació dels quals és pròpia al nord de la via del ferrocarril, limiten amb Ali i Sansomendi.

## Referències

* ↑ La Población de Vitoria-Gasteiz al 1/1/2012 y los movimientos demográficos del último año
* ↑ «Barrios de Vitoria en cifras». Arxivat de l'original el 2014-01-03. [Consulta: 20 novembre 2012].
* ↑ «Ensanche 21 - Áreas de Actuación - Zabalgana» (en (castellà)).

## Enllaços externs

* (castellà) Ensanche 21, web de l'ajuntament de Vitòria
# Torre de Can Cabirol

La torre de Can Cabirol és un edifici d'Arenys de Mar (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Antiga torre de defensa de planta rectangular situada en un carrer de cases entre mitgeres. La part superior queda exempta per un dels seus costats, on hi ha un torrelló.
Forma part d'un conjunt de cases que han malmès molt el seu aspecte original, actualment a la planta baixa hi ha tres pisos amb finestres. Ha sofert diverses reformes i l'única cosa que indica que fou una torre és el torrelló.

## Referències

* 1 2 «Torre de Can Cabirol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Ascàlaf

Ascàlaf és el nom dels següents personatges:
* Ascàlaf (fill d'Aqueront)
* Ascàlaf (fill d'Ares)
# Ascòspora

Una ascòspora és una espora continguda en un asc o que ha estat produïda dins d'un asc. És el tipus d'espora dels fongs classificats com ascomicets.
Típicament, un asc simple contindrà vuit ascòspores. Les vuit espores són produïdes per combinació d'una divisió cel·lular per meiosi seguida de la divisió per mitosi. La meiosi converteix el nucli original, zigot, diploide en quatre d'haploides.
Com a resultat els ascs contindran quatre parells d'espores.
Els fongs Saccharomyces produeixen ascòspores quan creixen en un medi V-8, agar ascorpor acetat, o el medi Gorodkowa. Aquestes ascòspores són globoses i ubicades en els ascs. Cadascun dels ascs contenen d'una a quatre ascòspores. Els ascs bo es trenquen quan maduren. les ascòspores són gram-negatives mentre que les cèl·lules vegetatives són gram-positives.
# Damat Rüstem Paixà

Damat Rüstem Paixà (vers 1500 prop de Sarajevo, però d'origen incert, que podria ser croat amb el cognom Opuković o Cigalić - Istanbul 1561) fou gran visir otomà. El seu germà Sinan Paixà (+ 1554) va arribar a Kapudan Paixà.
Va ocupar alguns càrrecs: era sihladar a la campanya de Mohács i després va tenir altres funcions fins al 1538 quan fou nomenat beglerbegi d'Anatòlia, sent tercer visir l'any següent. Es va casar amb Mihrimah, filla de Solimà el Magnífic. El 1541 fou elevat a segon visir. El 28 de novembre de 1544 va succeir Hadim Süleyman Paixà com a gran visir.
A causa del conflicte sorgit amb l'execució del fill gran de Solimà, Mustafà, complot en el qual es va veure implicat, fou destituït (6 d'octubre de 1553) i va restar dos anys en retir, durant els quals va ocupar el càrrec Kara Ahmad Paixà fins que aquest fou executat el 29 de setembre de 1555, i Rüstem va tornar a ser nomenat restant en el càrrec fins a la seva mort el 10 de juliol de 1561 i el va succeir Semiz Ali Paixà.
Rüstem va signar un tractat amb Àustria (1547) pel qual l'emperador pagava a la Porta un tribut de 30.000 ducats a l'any. En canvi sí que li retrau que venia els oficis del govern i entregava terres imperials a canvi d'impostos (el que va portar a una notable corrupció). Personalment fou acusat d'avarícia. L'ambaixador austríac Busbecq el descriu com intel·ligent i clarivident i les fonts otomanes confirmen que fou un administrador eficaç i lleial i que els càrrecs venuts ho foren a persones dignes.

## Bibliografia

* Fine, John Van Antwerp (2006). When Ethnicity Did Not Matter in the Balkans: A Study of Identity in Pre-Nationalist Croatia, Dalmatia, and Slavonia in the Medieval and Early-Modern Periods. Michigan: University of Michigan Press. ISBN 0-472-11414-X.
* Lybyer, Albert Howe (1913). The government of the Ottoman empire in the time of Suleiman the Magnificent. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. OCLC 1562148.
* Denny, Walter B. (2005). Iznik: The Artistry of Ottoman Ceramics. Thames & Hudson. ISBN 0500511926.
* Faroqhi, Suraiyah (2005). Subjects of the Sultan: Culture and Daily Life in the Ottoman Empire. I B Tauris. ISBN 1850437602.
Gran visir otomà :
# Dambach

«Dambach» té aquests significats:
* Dambach (Baix Rin): municipi francès del departament del Baix Rin
* Dambach-la-Ville: municipi francès del departament del Baix Rin
* Dambach (Renània-Palatinat): municipi alemany de l'estat de Renània-Palatinat
# Pals del diable

Els pals del diable són un joc malabar consistent a mantenir a l'aire un bastó mitjançant dos pals més que el malabarista porta a les mans. El tercer pal es pot llançar i fer girar per l'aire aconseguint diferents piruetes de diferents dificultats.
El pal del diable central pesa 230 grams i té una longitud de 66 centímetres. El seu diàmetre és de 3 centímetres als extrems i de 2 centímetres al centre. Existeixen models per a principiants amb materials que permeten un agafament més gran, o també models per experts en els quals es pot calar foc als extrems i ser usats mentre cremen. Els dos pals de les mans són més lleugers, curts i prims que el pal central.
El bastó del diable s'usa des de fa molt de temps. En l'època medieval ja s'usava.