OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Willem de Pannemaker

Willem de Pannemaker (1512 - 1582) fou dels millors dissenyadors i fabricant de tapissos flamencs del segle xvi, i residí a Brussel·les durant un llarg període. El seu renom internacional feu que les seves sèries de tapissos fossin adquirits arreu del món. L'any 1580, la Generalitat de Catalunya adquirí tres sèries de tapissos de Pannemaker que encara són de la seva propietat.
Va ser un dels membres més destacats de la família dels Pannemaker, que a la ciutat de Brussel·les rebia diferents comandes destinats als papes i membres de les cases reials europees, molts d'ells encarregats pels Habsburg.
Al seu taller es van realitzar diferents tapissos, com la sèrie sobre la Conquesta de Tunísia per Carles V que es troba exposada a l'Alcàsser de Sevilla i la Reial Armeria del Palau d'Orient de Madrid.
També va produir una col·lecció de vuit tapissos sobre tema mitològic encarregada per Juan de la Cerda, IV Duc de Medinaceli i Governador dels Països Baixos entre 1571 i 1573, que relaten els amors del déu Mercuri, fill de Júpiter, amb Herse, filla del rei de l'Àtica. Aquest conjunt, titulat Els amors de Mercuri i Herse, es va dispersar a principi del segle XX i actualment es troba distribuït entre el Museu del Prado, Casa d'Alba, Casa de Medinaceli, Duquessa de Cardona i el Museu Metropolità de Nova York. De manera excepcional, la sèrie es va reunir en una exposició en el Prado el 2010.
Una sèrie de tres tapissos sobre la batalla de Jemmingen, esdevinguda en 1568, es conserva al Palau de Llíria de Madrid (col·lecció Casa d'Alba). La Generalitat de Catalunya posseeix tres sèries de vuit tapissos de Pannemaker adquirits el 1580.

## Referències

* ↑ Els tapissos renaixentistes flamencs: Willem de Pannemaker. Les exposicions de tapissos de París, Màntua, Pastrana, Lleida i Madrid . Arxivat 2013-10-10 a Wayback Machine. Consultat el 15 de desembre de 2011
* ↑ Els amors de Mercuri i Herse. Una Tapisseria rica de Willem de Pannemaker . Consultat el 15 desembre 2011
# Xepenupet I

Xepenupet I o Xapeneupet I (šp-(n)-wp(t)) va ser una princesa egípcia durant la dinastia XXIII. Va ocupar el càrrec d'Esposa del Déu Amon (c. 754 aC - 714 aC).
Xepenupet Merimut en jeroglífic :
Khenemetibamun en jeroglífic :
Va ser la primera Esposa de Déu "heredària" o Divina Adoratriu d'Amon que va exercir el poder polític a l'antiga Tebes i la seva regió circumdant. Va ser la primera a assumir la titularitat reial completa amb noms en dos cartutxos (el seu prenomen Khenemetibamun significa "La que és una amb el cor d'Amon"), i encara que els seus successors van seguir el seu exemple, va continuar sent l'única que també va portar els títols reials de "Senyor de les Dues Terres" i "Senyor de les Aparences". També fou l'única que va tenir un nom de tron referit a Amon, i no a la seva dona Mut.
Era filla d'Osorkon III i la reina Karoadjet, i mig germana de Takelot III i Rudamon. Va ser Esposa de Déu durant tot el regnat del seu pare. Quan Kaixta, un monarca de la XXV dinastia, va estendre la seva influència a la zona tebana, es va veure obligada a adoptar la filla de Kaixta, Amenirdis I, com a successora i nomenar-la hereva escollida. Xepenupet i Amenirdis estan representades juntes a Uadi Gasus.
Se sap que Xepenupet encara era viva durant el regnat de Xebitku, ja que està representada en una secció de paret del temple J de Karnak que va ser decorada durant el govern aquest rei nubi.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 231.
* ↑ Török, 1997, p. 148.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 226-227.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Peden, Alexander J. The graffiti of pharaonic Egypt: scope and roles of informal writings (c. 3100-332 B.C.) (en anglès). Leiden: Brill, 2001. ISBN 90-04-12112-9.
* Shaw, Ian. The Oxford History of Ancient Egypt (en anglès). Oxford: OUP Oxford, 2004. ISBN 978-0192804587.
* Török, László. The Kingdom of Kush: Handbook of the Napatan-Meroitic Civilization (en anglès). Brill, 1997. ISBN 9789004104488.
* von Beckerath, Jürgen. Handbuch der Ägyptischen Königsnamen. Von Zabern, 1999. ISBN 3-8053-2591-6.
# Xepsi

Xepsi - Шепси (rus) és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants del Caucas occidental, a la desembocadura del riu Xepsi a la vora nord-oriental de la mar Negra. És a 9 km al sud-est de Tuapsé i a 111 km al sud de Krasnodar.
Pertanyen a aquest poble els possiolki de Vesnà, Guizel-Dere i Iujni; i els pobles de Vólnoie, Dederkoi, Dzeberkoi i Kroiànskoie.
# Wasuwatta

Wasuwatta fou un districte fronterer entre Lukka i els hitites, de situació desconeguda. Fou breument ocupat per la gent de Lukka al començament del regnat d'Hattusilis III però els hitites el van recuperar poc després.

## Referències

* ↑ Gastineau, Bob. «Hawaliya, also known as Waliyha in the Amarna letters, is the present city of Alanya?» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 24 desembre 2018].
* ↑ Araújo, Joalsemar. «OS REIS HITITAS: HATTUSILI III (1274 – 1249 a.C.) – Parte 2», segunda-feira, 21 setembro 2009. [Consulta: 27 desembre 2018].
# Terratrèmol del Caixmir de 2005

El terratrèmol del Caixmir de 2005 fou un terratrèmol de 7,6 en l'escala de Richter l'epicentre del qual se situà prop de la ciutat de Muzaffarabad, al Caixmir. Succeí a les 08:52:37 (hora local del Caixmir) del 8 d'octubre de 2005.
Segons el govern pakistanès, el terratrèmol causà la mort a 73.338 persones i deixà més de 100.000 ferits. Addicionalment, 1.360 van perdre la vida a Jammu i Caixmir i quatre més a l'Afganistan.
Plantilla:Terratrèmol
# Dawkinsia srilankensis

Dawkinsia srilankensis és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Poden assolir els 10 cm de longitud. Es troba a Sri Lanka.

## Referències

* 1 2 Cruz, Tess Modified by Torres, Armi G.. «Dawkinsia srilankensis (Senanayake, 1985) Blotched filamented barb» (en anglès). FishBase.
* ↑ Pethiyagoda, R., 1991. Freshwater fishes of Sri Lanka. The Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, Colombo. 362 p.
* ↑ Pethiyagoda, Rohan. Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka. Freshwater fishes of Sri Lanka (en anglès). Colombo: Colombo, Sri Lanka : Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, 1991. ISBN 978-955-9114-00-0.

## Bibliografia

* Senanayake, F. R. 1985. Barbus srilankensis, a new species of cyprinid fish from Sri Lanka. Ceylon Journal of Science (Biological Sciences) v. 15 (núms. 1-2) [1982]: 165-172.
# Euthynnus affinis

Euthynnus affinis és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes que es troba a l'Índic i al Pacífic occidental.
Els mascles poden assolir els 100 cm de longitud total i els 14 kg de pes.

## Referències

* 1 2 Luna, Susan M. «Euthynnus affinis (Cantor, 1849)». Fishbase.se.
# Josep Maria Martorell

Josep Maria Martorell és el nom dels següents personatges:
* Josep Maria Martorell i Codina, arquitecte barceloní
* Josep Maria Martorell i Fivaller, polític menorquí
* Josep Maria Martorell i Graupera, motociclista mataroní
# Hydriris

Hydriris és un gènere d'arnes de la família Crambidae. De vegades col·locat a la subfamília Spilomelinae de la família Crambidae, està assignat a la subfamília Glaphyriinae per altres autors.

## Taxonomia

* Hydriris angustalis Snellen, 1895
* Hydriris aonisalis (Walker, 1859)
* Hydriris bornealis (C. Felder, R. Felder & Rogenhofer, 1875)
* Hydriris chalybitis Meyrick, 1885
* Hydriris ornatalis (Duponchel, 1832)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Apel·las de Cirene

Apel·las de Cirene (o Apol·las; grec antic: Ἀπελλᾶς/Ἀπολλᾶς, llatí: Apellas/Apollas) fou un geògraf grec de Cirene que va deixar escrita una obra sobre geografia citada per Ateneu de Nàucratis amb el títol Πρρὶ τών ἐν Πελοποννήσῳ πόλεων (Sobre les ciutats del Peloponès). Climent d'Alexandria esmenta d'ell una altra obra sota el nom de Δελφικά (Sobre Delfos).

## Referències

* ↑ 1.Apellas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 220-221
# Drakesboro

Drakesboro és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 627 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Drakesboro tenia 627 habitants, 247 habitatges, i 171 famílies. La densitat de població era de 504,3 habitants/km².
Dels 247 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47% hi vivien parelles casades, en un 18,6% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,1% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.875 $ i la renda mediana per família de 25.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.094 $ mentre que les dones 16.458 $. La renda per capita de la població era de 10.508 $. Entorn del 28,4% de les famílies i el 32,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Drakesboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Drakesboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Edifici Casa Contreras

Casa Contreras és un habitatge del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins l'antic nucli emmurallat de Castelló, al sector nord, en el barri del puig Salner i formant cantonada amb el carrer Bonaventura Frigola i la Travessera del Consol.
Edifici de planta quadrada format per tres crugies perpendiculars a la façana, amb ràfec de dents de serra i coberta de teula àrab amb canaló de ceràmica vidrada verda. Consta de planta baixa i dues més d'alçada. A la crugia central es concentren les sales principals del casal. A la planta baixa, el vestíbul està cobert amb voltes d'aresta sustentades als murs que delimiten l'estança. A banda i banda hi ha dues portes emmarcades amb datació a la llinda: els anys 1681 i 1927. Al fons, pujant el nivell dos graons, hi ha un arc serlià format per quatre columnes decorades amb els capitells amb volutes i el fust llis, agrupades per parelles i col·locades damunt d'un sòcol decorat amb motllures. Cada parella sustenta un entaulament motllurat. Unint els dos grups per la part superior, un frontó horitzontal amb un arc de mig punt al mig. Darrere seu hi ha dos arcs carpanells que es recolzen a les parets laterals i, al mig, en una columna lleugera de ferro amb capitell decorat. A la dreta es localitza l'escala, de dos trams i amb balustrada a manera de barana. Tot el vestíbul està pintat en tons ocres i blaus i decorat amb dos tipus de pintures murals que se superposen: en origen, i formant conjunt amb l'arc serlià, pintures amb imatges d'estil clàssic, tapades per consignes conservadores posteriors a la Guerra Civil: ACCIÓN CATÓLICA ESPAÑOLA, a la zona de l'entaulament de l'arc serlià, i un escut al mig dels dos arcs carpanells. La façana principal està encarada a la plaça Ruiz Amado i té les cantonades acabades amb dentat de pedra. La porta d'accés és d'arc rebaixat, amb els brancals i la llinda de pedra escairada. A l'esquerra, un gran portal també d'arc rebaixat i a la dreta una senzilla obertura rectangular nova. A la primera planta hi ha tres balcons d'obertura rectangular, amb els brancals i les llindes de pedra desbastada. A la segona planta, tres balcons més petits, sense marc de pedra.

## Història

L'actual edifici està ubicat en el mateix solar on antigament hi havia el palau de l'abat de Sant Pere de Rodes.
Les dues dates inscrites a les llindes de les dues portes del vestíbul, probablement fan referència a la data de construcció (1681) i a una reforma (1927).
El casal fou propietat d'una família de funcionaris castellans. D'aquesta nissaga surten, a principis del segle xx, dos personatges destacables: l'escriptor Lluís Contreras i el pedagog jesuïta Ramon Ruiz Amado, germanastre de l'anterior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Contreras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Edifici Catalunya Ràdio

L'Edifici Catalunya Ràdio és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de composició classicitzant, de planta rectangular a la planta baixa. La resta és de planta en forma de L, sobresortint fins a nivell de façana el costat esquerre, i creant una terrassa a nivell de planta. El cos esmentat, surt de la simbiosi d'un paral·lelepípede i una galeria d'un cos més alt. Aquesta galeria s'uneix amb el cos de la L més endarrerit. És de cinc plantes, sense planta baixa, i es clou amb un ràfec volat i teulat a dos vessants. El cos de la façana, és de quatre plantes i està compost de sòcol de pedra (planta baixa i amb porta d'arc rebaixat, flanquejada per llinda recta), cos intermedi separat de l'anterior per una balustrada de balcó corregut. Composició simètrica i balcons individuals de llinda recta i remat de finestres d'arc rebaixat entre motllures rectes i ràfec volat. Cantoneres treballades i l'espai entre balcons també. Aquesta façana gira a la terrassa fins a trobar la galeria. La terrassa es relaciona amb el carrer per pèrgola de pilarets dòrics i barana balustrada.

## Referències

* ↑ «Edifici Catalunya Ràdio». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Edifici Catalunya Ràdio, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Duellmanohyla ignicolor

Duellmanohyla ignicolor és una espècie de granota que viu a Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G., Muñoz Alonso, A. & Canseco-Márquez, L. 2004. Duellmanohyla ignicolor. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Duellmanohyla lythrodes

Duellmanohyla lythrodes és una espècie de granota que viu a Costa Rica i Panamà.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Savage, Jay «A New Red-Eyed Tree-Frog (Family Hylidae) from Costa Rica, with a Review of the Hyla Uranochroa Group». Bulletin of the Southern California Academy of Sciences, 67, 1, 01-01-1968, pàg. 1–20. Arxivat de l'original el 2019-08-17 [Consulta: 17 agost 2019]. Arxivat 2019-08-17 a Wayback Machine.
* ↑ «Duellmanohyla lythrodes» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. DOI: 10.2305/iucn.uk.2014-1.rlts.t55309a3028670.en. [Consulta: 17 agost 2019].
# Duellmanohyla soralia

Duellmanohyla soralia és una espècie de granota que viu a Guatemala i Hondures.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Cruz, G., Acevedo, M. & Wilson, L.D. 2004. Duellmanohyla soralia. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Edicions de la Rosa Vera

Edicions de la Rosa Vera fou una editorial de bibliofília catalana creada a Barcelona el 1945 pel mecenes Victor M. d'Imbert sota la direcció tècnica de Jaume Pla i Pallejà, que animà nombrosos dibuixants a introduir-se en el camp del gravat. Intentà establir una col·laboració estreta entre els autors dels textos i els seus il·lustradors, iniciativa innovadora en aquell moment en el món de l'edició artística. Els il·lustradors més rellevants foren Emili Grau Sala, Josep Granyer, o Jaume Pla mateix.
Durant la dècada de 1950 s'intentà llençar la col·lecció en el mercat castellà, amb la publicació de diversos números d'una sèrie titulada "Los artistas grabadores", que no tingué continuïtat. Les edicions en català, actives fins a la dècada de 1970 s'anaren fent irregular en els darrers anys fins a interrompre's el 1984.
Una part del seu fons es conserva a la Biblioteca de Catalunya, on ingressà dins de la col·lecció d'autògrafs Ramon Borràs.

## Bibliografia

* Maria Mercè Casanovas i Aleix. Rosa Vera: una aportació a la història del gravat modern a Catalunya, tesi doctoral dirigida per José Milicua Illarramendi, Barcelona: Universitat de Barcelona, 1990
* Francesc Fontbona. “Els gravadors de ‘La Rosa Vera’”, en: Els 98 gravadors de la Rosa Vera (cat. exp.), Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1998, p. 13-17
* La Rosa Vera catalana en la Colección UC de Arte Gráfico : Paraninfo de la Universidad de Cantabria, 1 octubre-14 noviembre 2009, textos de Federico Gutiérrez-Solana Salcedo, Francesc Fontbona i Javier Gómez Martínez, Santander: Universidad de Cantabria, 2009.

## Referències

* ↑ Maria Blanco, "Arte y bibliofilia: “La Rosa Vera” (1955-1957) madrileña en la colección de la Biblioteca de la AECID", BLog de la Biblioteca de la AECID (18 de maig de 2020)
* ↑ Biblioteca de Catalunya, Documentació d'Edicions de la Rosa Vera
# Diathraustodes

Diathraustodes és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Diathraustodes amoenialis (Christoph, 1881)
* Diathraustodes fulvofusa Hampson in Leech & South, 1901
* Diathraustodes leucotrigona Hampson, 1896
* Diathraustodes similis Hampson, 1903

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea.
# El Molí (Abella de la Conca)

El Molí és una petita partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada a l'est de la vila d'Abella de la Conca, a la dreta del riu d'Abella, a prop del Molí d'Abella.
Comprèn les parcel·les 135 a 140 i 420 del polígon 2 d'Abella de la Conca; consta de 3,9114 hectàrees amb predomini de pinedes, pastures, zones de matolls i de bosquina, però amb alguns conreus de secà.

## Etimologia

La partida pren el nom del Molí d'Abella. Es tracta, així, doncs, d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 31 octubre 2011].
# El Molí (Almenar)

El Molí és un molí fariner al municipi d'Almenar (el Segrià) protegit com a bé cultural d'interès local. És al curs del canal de Pinyana, al lloc que el segle xiv era conegut com a Molins Sobirans, on ja havia existit anteriorment un altre molí. D'origen medieval, va funcionar fins uns anys després de la Guerra Civil Espanyola de 1936-39. Durant els anys 2002-04 es van realitzar diverses tasques de consolidació i restauració del molí a càrrec de l'1% cultural, dins un programa d'actuacions entre el Departament de Cultura i el Departament de Política Territorial i Obres Públiques.
Es tracta d'un casal força gran de planta quadrada cobert amb teulada de doble vessant i situat ran del canal de Pinyana. Els murs són fets amb carreus de pedra, de mida mitjana i disposats en filades regulars, a la part baixa i de tàpia a la part alta. Les finestres són petites i escasses. Molt a prop hi ha un pont format per un arc d'un sol ull, estructurat per carreus de pedra disposats a plec de llibre. Resta mig amagat per la vegetació.

## Referències

* 1 2 3 «El Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2015].
* ↑ Forns i Bardají, J. Almenar. Valls: Cossetània Edicions, 2011, p. 81. ISBN 978-84-9791-870-1.
# El Castell de Santa Maria

El Castell de Santa Maria és una entitat de població del municipi de Sant Guim de Freixenet, a la comarca de la Segarra.
El poble o llogarret se situa al nord del terme municipal, a la dreta del riu Sió. S'hi accedeix a través de la carretera LV-1005, entre Gàver i Sant Domí.

## Història

El seu origen correspon als primers temps de la reconquesta. El seu nom prové del Castell de Santa Maria que va originar aquest nucli, propietat del senyor Oluja Sobirana, més tard de Galceran d'Oluja i finalment de Josep de Vega i de Sentmenat, i l'advocació de l'església parroquial, dedicada a santa Maria.
L'any 1996 intenta segregar-se del municipi de Sant Guim de Freixenet per agregar-se al d'Estaràs, en considerar que la construcció de la variant de la carretera N-II per la vall del Sió canviaria les relacions entre els dos caps de municipi. El canvi en el traçat definitiu de la variant fa que la segregació quedi desestimada l'any 2002.

## Santa Maria del Castell de Santa Maria

Sufragani de Sant Pere de Sant Domí, és un temple romànic d'una única nau, coberta amb volta de canó. L'absis original se suprimeix en ampliar l'església a llevant amb una major nau, coberta ja amb volta apuntada.
A l'interior es conserva una imatge de fusta policromada de la Mare de Déu, possiblement barroca. Es tracta de Santa Bàrbara, donzella de Nicomèdia que fou tancada de molt jove pel seu pare a una torre. Es representa vestida com les verges romanes amb túnica i embolicada amb un mantell, amb la palma del martiri i la torre amb tres finestres.

## Referències

* ↑ «El Castell de Santa Maria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Castell de Santa Maria». Web de l'Ajuntament de Sant Guim de Freixenet. Arxivat de l'original el 2010-09-29. [Consulta: 5 octubre 2010].
* ↑ DOGC núm.3585 - 28/02/2002 (Pàg. 3743) Arxivat 2003-12-20 a Wayback Machine. DECRET 62/2002, de 19 de febrer, pel qual es denega la segregació d'una part del terme municipal de Sant Guim de Freixenet per a la seva agregació al municipi d'Estaràs

## Enllaços externs

* el Castell de Santa Maria al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra