OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Exèrcit blanc, baró negre

Exèrcit blanc, baró negre (en rus Белая армия, чёрный барон, que transliterat seria Belaia armiia, chiornyj baron) és una cançó patriòtica soviètica en rus. La cançó va ser escrita el 1920 (durant la Guerra Civil Russa) per P. Grigoriev i composta per Samuïl Pokrass. L'Exèrcit Blanc fa als diversos grups de milicians que van ser lleials al Tsar Nicolau II de Rússia, i el baró negre es refereix a Piotr Wrangel (i els seus soldats d'elit vestits de negre uniforme). RevVoenSoviet és una abreviatura de l'expressió Consell Militar Revolucionari.
Més tard, la melodia seria versionada en diversos països, com en el cas de la cançó Die Arbeiter von Wien, o en les versions dels emigrants dels Estats Units.

## Lletres

| text rus | transliteració del ciríl·lic | text català |
| 1. Белая армия, чёрный барон Снова готовят нам царский трон, Но от тайги до британских морей Красная Армия всех сильней. Припев: Так пусть же Красная Сжимает властно Свой штык мозолистой рукой, И все должны мы Неудержимо Идти в последний смертный бой! 2. Красная Армия,марш вперёд! Реввоенсовет нас в бой зовёт. Ведь от тайги до британских морей Красная Армия всех сильней! Припев 3. Мы раздуваем пожар мировой, Церкви и тюрьмы сравняем с землёй. Ведь от тайги до британских морей Красная Армия всех сильней! Припев | 1. Belaia armiia, chiornyj baron Snova gotoviat nam tsarskij tron, No ot tajgi do britanskikh morej Krasnaia Armiia vsekh silnej. Pripev: Tak pust zhe Krasnaia Szhimaet vlastno Svoj shtyk mozolistoj rukoj, I vse dolzhny my Neuderzhimo Idti v poslednij smertnyj boj! 2. Krasnaia Armiia,marsh vperiod! Revvoensovet nas v boj zoviot. Ved ot tajgi do britanskikh morej Krasnaia Armiia vsekh silnej! Pripev 3. My razduvaem pozhar mirovoj, Tserkvi i tiurmy sravniaem s zemlioj. Ved ot tajgi do britanskikh morej Krasnaia Armiia vsekh silnej! Pripev | 1. Exèrcit blanc, baró negre estan preparant el tron del Tsar de nou per a nosaltres, des de la taigà fins als mars de Bretanya l'Exèrcit Roig és el més fort. Tornada: Així que els Rojos d'adherència amb el poder les seves baionetes amb les seves mans cruels, i tots nosaltres hem d'anar incontrolablement a l'última batalla mortal! 2. Exèrcit Vermell, marxa, marxa cap endavant! El Consell Militar Revolucionari ens crida a la batalla. des de la taigà fins als mars de Bretanya l'Exèrcit Roig és el més fort! Tornada 3. Estem calant foc a tot el món, anem a arrasar les esglésies i les presons de la terra. des de la taigà fins als mars de Bretanya l'Exèrcit Roig és el més fort! Tornada |

## Enllaços externs

* (anglès) La lletra de "exèrcit blanc, baró negreó"
* (anglès) SovMusic.ru MP3
# Eticó I

Eticó o Adalric I (nascut cap al 645 i mort el 690) fou duc d'Alsàcia de 662 à 690. Era fill de Leudesius, cogovernant de Nèustria i oficial de Sigebert III per haver-se casat amb la seva filla Bereswinde. D'altres avantpassats d'Eticó foren igualment governants de Nèustria. Se'l considera un dels avantpassats de la família dels Habsburg.
# Eslavística

L'eslavística o els estudis eslaus són un tipus d'estudis d'àrea centrats a analitzar la cultura de les àrees amb llengües eslaves, relacionant la història, costums, arts, literatura i manera de pensar i veient com influeix en la vida de la gent d'aquella zona i en les altres comunitats veïnes. Com a disciplina acadèmica va néixer al final del segle xviii i va experimentar un auge a partir de la introducció progressiva dels estudis culturals a les universitats al segle xx.
Dins els estudis eslaus hi ha especialistes per països (com experts en Rússia o Polònia, per exemple) o també per subdisciplines, com la reconstrucció de les llengües eslaves antigues o la mitologia associada a aquests pobles. Fora del seu àmbit geogràfic, uns facultats amb molta trajectòria dins aquests estudis són la Universitat de Barcelona, la School of Slavonic and East European Studies de l'University College London, així com el Collegium Russicum, depenent del Vaticà. Un autor primerenc destacable és en Johann Christoph Jordan que el 1745 va publicar De Originibus Slavicis.

## Referències

* ↑ «Eslavística». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pericot, Josep Maria Fullola; Alonso, Francisco Gracia; Ymbert, Jordi Casassas i. Universitat de Barcelona, La. Història dels ensenyaments (1450-2010). Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 2010, p. 95. ISBN 978-84-475-3481-4.
* ↑ Jordan, Johann Christoph. De Originibus Slavicis, Opus Chronologico-Geographico-Historicum (en llatí). 2 volums. Vindobona: Gregorius Kurtzböck & Joannes Jacobus Jahn, 1745, p. 536.

## Enllaços externs

* «Secció d'Estudis Eslaus». Universitat de Barcelona.
# Estació del Soler

Línia de Perpinyà a Vilafranca de Conflent :
El Soler (en francès i oficialment Gare du Soler) és una estació de ferrocarril situada a la població del Soler al Rosselló, on s'hi aturen tren regionals de TER d'Occitània de la SNCF. Es troba a la línia Perpinyà - Vilafranca de Conflent i va ser inaugurada el 14 de desembre del 1868 per l'antiga Companyia de ferrocarril de Perpinyà a Prada.
La construcció de l'estació s'aprova el 1963 i la construcció finalitza el 1868 amb l'obertura del traçat de via única entre Perpinyà i Illa. El 1912 s'instal·la catenària a l'estació. El 1959 s'hi canvia el voltatge per garantir la connexió als trens de mercaderies i el 1984 es torna a canviar per igualar-lo amb la línia de Narbona.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| TER d'Occitània |||||
| Vilafranca de Conflent | Sant Feliu d'Avall | | Perpinyà | Perpinyà |

## Referències

* ↑ «Estació del Soler» (en francès). SNCF. [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ France, Bulletin des lois de la République française, imprimerie nationale, 1864 p. 372-373 |consulta=02/11/2011.
* ↑ Fédération historique du Languedoc méditerranéen et du Roussillon, Perpignan, 1969, volume 42 de Congrès Fédération historique du Languedoc méditerranéen et du Roussillon, 1870 p. 87 |consulta=02/11/2011.
* ↑ «Línia Perpinyà-Vilafranca de Conflent». Trenscat. [Consulta: 31 juliol 2023].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de la Catalunya del Nord
* Xarxa ferroviària de la Catalunya Nord

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies
* Breus notes històriques (francès)
# Fabrice Olinga

Fabrice Olinga Essono (Douala, el 12 de maig de 1996), conegut com a Olinga, és un futbolista professional camerunès.

## Primers anys

Nascut a Douala, Olinga va començar al món del futbol a la «Fundació Samuel Eto'o» al Camerun. El 2009 va entrar al planter del RCD Mallorca.
Dos anys després, Olinga fou descobert pel director del planter del Màlaga CF, Manuel Casanova, qui el va convidar a ingressar al club. Va tenir un paper crucial pels andalusos, que va permetre que arribessin a la final de la Copa del Rei juvenil de futbol de 2012; de tota manera, es va perdre per sanció el partit decisiu contra el RCD Espanyol (derrota per 0−1).

## Trajectòria professional

Amb només 16 anys, Olinga va ser convocat per l'entrenador del primer equip Manuel Pellegrini pel primer partit de la temporada 2012–13, contra el Celta de Vigo: va entrar al minut 60 de partit, per Sebastián Fernández, i va acabar marcant l'únic gol del partit, esdevenint així el jugador més jove en haver marcat un gol en la història de La Liga, amb 16 anys i 98 dies, batent el rècord anterior en possessió d'Iker Muniain per 191 dies.
Quatre dies després Olinga va jugar novament amb el primer equip, apareixent en una victòria per 2–0 contra el Panathinaikos FC a la Lliga de Campions de la UEFA, en què hi jugà 70 minuts.

## Selecció estatal

El 2 d'octubre de 2012, Olinga fou convocat pel Camerun per a la fase de classificació de la Copa d'Àfrica de Nacions 2013, en un partit contra Cap Verd, en el qual va marcar (en una victòria per 2-1).

## Referències

* ↑ «El RCD Mallorca ficha a dos cameruneses de la Fundación Samuel Eto´o» (en castellà). Join Futbol, 19-01-2009. Arxivat de l'original el 2013-06-02. [Consulta: 25 agost 2013].
* ↑ «Olinga makes history]» (en anglès). ESPN Soccernet, 18-08-2012.
* ↑ «Fabrice Olinga plus jeune buteur de l'histoire de la Liga» (en francès). Espoirs du Football, 18-08-2012. Arxivat de l'original el 25 de novembre 2012. [Consulta: 25 agost 2013].
* ↑ «Málaga prove too strong for Panathinaikos» (en anglès). UEFA.com, 22-08-2012.

## Enllaços externs

* Málaga official profile Arxivat 2014-07-28 a Wayback Machine.
* Transfermarkt profile
# Eufernaldia

Eufernaldia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Eufernaldia cadarellus (Druce, 1896)
* Eufernaldia misgabellus (Druce, 1896)
* Eufernaldia panamella Schaus, 1922
* Eufernaldia sinaloellus (Schaus, 1922)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 30 gener 2019].
# Estudis Musicals Blanca Selva

Estudis Musicals Blanca Selva fou una institució d'ensenyament musical per a obrers fundada l'any 1934 per Pau Casals i la pianista i pedagoga Blanca Selva i Henry.
L'Associació Obrera de Concerts, fundada per Pau Casals, va crear l'any 1934 juntament amb Blanca Selva una institució d'ensenyament musical per a formar els obrers i llurs fills. Blanca Selva en va confiar la direcció musical al violoncel·lista i director de l'Institut Orquestral de l'Associació Obrera de Concerts, Joan Pich i Santasusana. En varen ser també professors Maria Carbonell, Magdalena Solé, Ricard Abelló, Maria Madurell, Carme Oliveras i Montserrat Preixes.
Blanca Selva hi va aplicar el seu innovador mètode d'ensenyament musical, que ja es feia servir amb èxit a diversos països d'Europa i d'Amèrica.
El pla d'ensenyament de Blanca Selva, que comprenia des dels estudis primaris i elementals, fins als estudis tècnics superiors i especialitzats, consistia en una educació musical raonada i lògica, adquirida amb el més absolut aprofitament d'esforç i de temps. Cercava resultats pràctics eficients que menessin, contràriament a d'altres sistemes de l'època, vers una formació integral de l'artista.
A la vesprada del cinc de novembre de 1934 es va inaugurar aquesta escola, amb seu a l'estatge social de Barcelona de l'Associació Obrera de Concerts, al carrer Alt de Sant Pere 27, principal.
L'any 1939, amb l'arribada de la dictadura franquista, es va haver de dissoldre definitivament.

## Referències

* ↑ «Blanca Selva i Henry». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Selva, Guy. «Blanca Selva». Intèràrets catalans històrics. Associació Joan Manén. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Selva, Guy. Une artiste incomparable, Blanche Selva, pianiste, pédagogue, musicienne (en francès), p. 177-180. ISBN 978-2-9536360-0-0.
* ↑ Font Batallé, Montserrat. Blanche Selva y el Noucentisme musical en Cataluña (Tesi) (en castellà). Universidad de Granada, 2011. ISBN 978-84-6949342-7.

## Bibliografia

* Noticiari de l'Associació Obrera de Concerts publicat l'octubre de 1934
* Memòria de l'exercici 1934-35 de l'Associació Obrera de Concerts, Barcelona 1936
# Fasis (Còlquida)

Fasis (en grec antic: Φᾶσις, llatí: Phasis; en georgià ფაზისი, Pazisi) era la ciutat més oriental de la costa de l'Euxí, a prop de la desembocadura del riu Fasis. Estava situada en una plana entre el riu, la mar i un llac. La van fundar com a colònia els milesis i era una estació comercial, segons Estrabó i Esteve de Bizanci. El territori dels voltants era molt fèrtil i ric en fusta, i hi havia un important comerç d'exportació.
El nom de Fasis estaria relacionat amb faisà, una classe d'aus que van ser introduïdes a Europa a través d'aquests territoris en temps dels argonautes, segons Aristòfanes, Plini el Vell, Marcial i Suetoni.
En temps d'Ammià Marcel·lí encara existia com a fortalesa i tenia una guarnició de 400 homes, i un temple de Cíbele, la deïtat local. Hom la confon de vegades amb Sebastòpolis, que en realitat estava situada a prop de l'antiga Dioscúrias (a l'actual Sukhumi, capital d'Abkhàzia). Fasis correspon a la moderna ciutat de Poti, a Geòrgia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phasis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 gener 2021].
# Eulate

Eulate és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Està situat entre Aranaratxe i Ameskoabarren.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 403 | 404 | 381 | 373 | 380 | 371 | 362 | 349 | 349 | 346 | 338 |
| Fonts: Eulate i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Feax

* Per a altres significats, vegeu «Fèax».
Feax (en llatí Phaeax, en grec antic Φαίαξ) fou un home d'estat i orador atenenc, de noble família, fill d'Erasístrat. Era contemporani de Nícies i Alcibíades i va viure per tant a la darreria del segle V aC i començament del segle iv aC. Plutarc diu que Feax i Nícies eren els dos únics rivals que atemorien Alcibíades quan aquest va entrar a la vida pública.
L'any 422 aC Feax i altres dues persones van ser enviats a Itàlia i Sicília per buscar aliances contra Siracusa i suport per la ciutat de Leontins. Va aconseguir l'adhesió d'Agrigent i de Camarina, però va fracassar a Gela.
Segons Teofrast, va ser amb Feax i no amb Nícies, amb qui es va unir Alcibíades per fer condemnar Hipèrbol a l'ostracisme, encara que la majoria d'autoritats diuen que es tractava de Nícies.
Es diu que era un orador de maneres atractives però sense gaires habilitats. Èupolis diu que parlava fluidament però sense mèrits retòrics; tot i així una vegada va ser acusat d'un delicte greu però en va sortir absolt. Feax va ser sotmès a judici quatre vegades més al llarg de la seva vida i totes les vegades en sortí absolt. És possible que fos l'autor d'algun dels discursos contra Alcibíades que han estat atribuïts a Andòcides.
Va ser ambaixador a Tessàlia, Macedònia, Molòssia i Tespròtia, a més de l'ambaixada ja mencionada a la Magna Grècia i Sicília.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mason, Charles Peter. «Phaeax». A: William Smith. A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp, 1867, p. 229.
# Fellering

Fellering (en alsacià Falleri) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 1.649 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.378 | 1.401 | 1.343 | 1.454 | 1.501 | 1.547 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Annick Lutenbacher | |
# Fons de comerç

El fons de Comerç és un concepte comptable que designa a l'excés de valor material d'una empresa quan és venuda, i que generalment ve donat per allò que dona rendiments a l'empresa però que no és pas material (clients, patents, marques).
És un valor immaterial que es dona quan a l'empresa es generen beneficis superiors als habituals en el sector econòmic. Hom també la defineix com el valor actual dels superbeneficis (allò que ultrapassa d'un benefici normal) que genera l'empresa.

## El fons de comerç en comptabilitat

El Pla General de Comptabilitat considera el fons de comerç com un immobilitzat intangible, forma part de l'actiu de l'empresa i s'amortitza* (a un termini de 10 anys) i sempre que el fons de comerç sigui positiu, al considerar que té una vida limitada, segons el Reial Decret 602/2016 del 17 de desembre del 2016.
Amortització: (680) a (2804)
Cte Fons de comerç (204)

## El fons de comerç en economia

Quan hom compra una empresa, el fons de comerç és finalment el resultat de l'acord entre el comprador i venedor, però en economia hi ha dos mètodes per a calcular-lo: l'anomenat mètode indirecte o mètode alemany i l'anomenat mètode directe o mètode anglosaxó.

### El mètode alemany

En aquest mètode el fons de comerç es calcula mitjançant la diferència entre el valor de l'empresa en funcionament i el valor de la seva part tangible.

### El mètode anglosaxó

En aquest mètode el fons de comerç es calcula trobant el valor actual de la diferència entre les rendes generades per l'empresa i aquelles que podem considerar normals.
    Fons de comerç = (rendibilitat dels fons propis de l'empresa - rendibilitat normal dels fons propis del sector) x Valor substancial x Valor actual d'una renda unitària durant N anys a la taxa de descompte k')

## El fons de comerç en comercial

El fons de comerç és la informació, dades i coneixement que una empresa té sobre la seva base de clients. El fons de comerç no és una simple base de dades de contactes, la gestió i activitat comercial que es realitza amb cadascun dels diferents clients, constitueixen, en conjunt, el Fons de comerç d'una empresa, convertint-se així en un valuós bé intangible per a una empresa.

## Enllaços externs

* Com calcular el Fons de Comerç Arxivat 2006-04-27 a Wayback Machine. (castellà)
# Fons de resposta solidària COVID-19

El fons de resposta solidària COVID-19 és un fons global per donar suport a la tasca de l'Organització Mundial de la Salut en la contenció de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020. Va ser llançat el 13 de març de 2020 pel director general de l'OMS a Ginebra, Suïssa. El fons de resposta té com a objectiu "donar suport a la tasca de l'OMS per rastrejar i entendre la propagació del virus; garantir que els pacients rebin l'atenció que necessiten i els treballadors de primera línia rebin subministraments i informació essencials, i accelerar els esforços per desenvolupar vacunes, proves i tractaments". Grans empreses, com Facebook, H&M i Google, han fet donacions al Fons de resposta solidària, com també ho han fet diverses persones a nivell personal.

## Referències

* 1 2 3 «Coronavirus update: new WHO fund, Guterres calls for ‘prudence, not panic’». Organització de les Nacions Unides (ONU), 13-03-2020. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ «WHO, UN Foundation and partners launch first-of-its-kind COVID-19 Solidarity Response Fund». Organització de les Nacions Unides (ONU), 13-03-2020. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ Turk, Robyn. «H&M Foundation donates to COVID-19 Solidarity Response Fund». FashionUnited, 16-03-2020. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ «Together we can raise $7.5 million to help stop COVID-19». Google. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ «Facebook Commits $20 Million in Matching Funds for COVID-19 Response». Philanthropy News Digest, 16-03-2020. [Consulta: 19 març 2020].
COVID-19 i la Pandèmia de COVID-19 :
Als Països Catalans :
Salut :
# Fares (Bíblia)

Fares o Peres (en hebreu פֶּרֶץ בן-יְהוּדָה Péresh ben Yəhûdāh) va ser, segons el Gènesi, el fill que Judà tingué amb la seva nora Tamar.
Segons el Gènesi, Judà s'havia quedat vidu. Durant un viatge, va mantenir relacions amb una prostituta que resultà ser Tamar, la seva nora disfressada. Ella es va quedar prenyada de bessonada i en nasqueren Fares i Zèrah. Durant el part, Zèrah va treure primer una mà i la llevadora li va posar una cadeneta vermella al canell, però el primer de sortir completament va ser Fares.
Quan Jacob i tots els seus fills van ser acollits a Egipte per Josep, Fares també emigrà amb la seva família i amb les famílies dels seus dos fills Hesron i Hamul.
Segons les genealogies que apareixen a l'Evangeli de Mateu i a l'Evangeli de Lluc, Fares va ser avantpassat de Jesús.

## Referències

* ↑ Gènesi 38
* ↑ Gènesi 46,12
* ↑ Mt 1:3
* ↑ LC 3:33
# Font de Sant Antoni (Bellpuig)

La Font de Sant Antoni és una font pública de Bellpuig (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local. Aquesta font va ser construïda per l'Ajuntament a partir de les aigües sobreres de la mina del Convent de Sant Bartomeu, molt propera a la font. Al 1984 s'hi va realitzar una reforma.

## Descripció

És una font de pedra amb tres brocs i estructura de façana clàssica, formada per dues pilastres i entaulament amb escut central. Corona la font, un frontó amb un plafó decoratiu de ceràmica vidriada, que representa a Sant Antoni de Pàdua.

## Referències

* 1 2 «Font de Sant Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Francesc d'Orleans

Francesc d'Orleans (Neuilly-sur-Seine, 14 d'agost de 1818 - París, 1900), príncep de Joinville, Príncep de sang de França de la casa dels Orleans, creat príncep de Joinville pel seu pare, el rei Lluís Felip I de França.
Francesc Ferran Felip Lluís Maria d'Orleans nasqué el 1818 al castell de Neuilly a Neuilly-sur-Seine als afores de París. És fill de la princesa Maria Amèlia de Borbó-Dues Sicílies i del duc d'Orleans i després Lluís Felip I de França. El príncep Francesc era net del duc Lluís Felip d'Orleans i de la princesa Adelaida de Borbó-Penthièvre, i del rei Ferran I de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Carolina d'Àustria.
L'any 1836 va entrar a la marina francesa amb el càrrec de lloctinent. Va actuar per primera vegada l'any 1838 en el bombardeig de San Juan de Ulloa en una intervenció francesa en la política interna de Mèxic. Fou fet presoner al port de Veracruz. Fou promocionat al càrrec de capità amb la missió de traslladar a França les restes de Napoleó I de França que es trobaven a l'illa de Santa Helena.
L'any 1844 dirigí un seguit d'actuacions a la costa del Marroc, va bombardejar la ciutat de Tànger i ocupar Mogador. Va ser recompensat per això amb el càrrec de vice-almirall. En els següents anys va publicar un seguit d'articles que s'encarregaren de denunciar les deficiències amb què es trobava la marina francesa la qual cosa feu que guanyés certa popularitat en el si de la societat francesa.
La Revolució de 1848 el va sorprendre a Algèria i ràpidament es traslladà a Anglaterra on s'havien refugiat els seus pares. Posteriorment va participar, amb paper bastant limitat, a la Guerra de Secessió dels Estats Units, on els seus nebots, els prínceps Felip d'Orleans i Robert d'Orleans també van prendre part a favor de l'Exèrcit federal.
Amb la caiguda del Segon Imperi Francès i de la Comuna de París va tornar a París on va guanyar les eleccions en dos departaments francesos. Va ocupar el seient per Haute-Marne, finalment va demetre l'any 1876.
D'Orléans es va casar a Rio de Janeiro l'any 1843 amb Maria Francesca del Brasil, filla de la princesa Teresa de Borbó-Dues Sicílies i de l'emperador Pere II del Brasil. La parella tingué dos fills:
* Francesca d'Orleans, nascuda el 1844 a París i morta el 1925 a Bèlgica. Es va casar amb el príncep Robert d'Orleans, duc de Chartres.
* Pere d'Orleans, nat a París el 1845 i mort el 1848.
De Joinville va escriure una gran quantitat d'assaigs referents a la marina, entre els quals destaca: Assaig sobre la marina francesa (1853), Estudis sobre la marina (1859 i 1870), La Guerra d'Amèrica, la campanya del Potomac (1862 i 1872), Encara unes paraules sobre Sadowa(1868) i Vells presents (1894).

## Referències

* ↑ Fillias, Achille. «IV. Isly». A: Campagne du Maroc - Tanger, Isly, Mogador (1844) (en francès). Collection XIX, 2016. ISBN 2346123544.